Справа № 538/1263/23
Провадження по справі № 2/538/371/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання - Горілей Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лохвицького районного суду Полтавської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором депозитного вкладу, -

в с т а н о в и в:

До Лохвицького районного суду Полтавської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором депозитного вкладу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.09.2016 року ОСОБА_1 на умовах вкладу "Стандарт" уклала з АТ КБ "ПриватБанк" договір SAMDNWFD601 банківського вкладу, за яким розмістила, шляхом внесення через касу місцевого відділу банківської установи, депозитний вклад в розмірі 7000 доларів США на строк 3 місяці з нарахуванням на суму вкладу процентів за ставкою 1,29 % річних. В подальшому депозитний вклад неодноразово продовжувався. Останній раз продовжено 07.08.2020 року. Кінцевий строк дії вкладу складає 3 місяці до 07.11.2020 року включно. Залишок на вкладі станом на 14.09.2020 року становив 7765,36 доларів США. Дані факти підтверджуються договором банківського вкладу. Згідно банківської довідки № 2318671F9UVI863R від 10.05.2023 року залишок у валюті на рахунку 7783,70 доларів США. 12.05.2023 року син позивача ОСОБА_2 , як представник за довіреністю, звернувся до банку із вимогою повернення депозитного вкладу, строк по якому минув. Листом від 09.06.2023 року банком відмовлено у поверненні депозитного вкладу посилаючись на вимоги Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення" щодо наявності банків здійснювати належну перевірку, в тому числі шляхом забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта. Строки для проведення актуалізації визначені Положенням про здійснення банками фіннсового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 19.05.2020 року № 65 та внутрішніми положеннями Банку. Наявні у банка документи та інформація про ОСОБА_1 як клієнта, потребують актуалізації. На підставі п. 1.1.2.1.3 Умов та правил надання банківських послуг було відмовлено у розірванні договору депозитного вкладу до актуалізації даних.

Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду та просила стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 7783,70 доларів США заборгованості по депозитному вкладу; моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., витрати на правову допомогу.

Позивач та представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилися, але від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, щодо стягнення грошових коштів позов підтримує, щодо стягнення витрат на правову допомогу просив залишити без розгляду, щодо моральної шкоди посилається на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просила суд відмовити в позовних вимогах повністю. Також, 25.09.2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому не погоджується з позовними вимогами, вважає позов безпідставним та неаргументованим. Зазначає, що відповідно до умов укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк" договору, дострокове повернення вкладу не передбачено (п. 3.1. Договору). Якщо після закінчення 3-х календарних днів після надходження грошей на вклад "до запитання" вкладник не затребував суму вкладу або її частину, вкладник доручає Банку перерахувати всю суму коштів з вкладу "до запитання" на цей депозит. Новий строк вкладу починається з дати надходження грошей на депозит з вкладу "до запитання". Строк вкладу продовжується неодноразово, автоматично, без явки вкладника в Банк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Так як позивач не зверталась до банку з вимогою видати суму вкладу протягом 3 днів після закінчення строку вкладу, як це передбачено умовами Договору, на підставі розділу 4 Договору, сума коштів з вкладу "до запитання" була перерахована знову на цей депозит, та строк вкладу продовжився. Наразі строк вкладу продовжено. Також зазначає, що встановлено обов"язок банків здійснювати належну перевірку, в тому числі шляхом забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта. Наразі документи та інформація про ОСОБА_1 як Клієнта, які наявні у Банка, потребують актуалізації. А саме, згідно наявного у Банку паспорта громадянина України ОСОБА_1 (зразка 1994 року). серії НОМЕР_1 , виданий Лохвицьким РО КМВД в Полтавській області 17.02.2003 року, дата народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 . отже, 28.07.2021 року позивачу виповнилорсь 45 років. Копія паспорту громадянина України ОСОБА_1 , який є у АТ КБ "ПриватБанк" без відповідної вклеєної фотографії за досягненням 45 річного віку вважається недійсним, а тому позивачу необхідно надати до Банку чинний паспорт громадянина України для проходження процедури ідентифікації, верифікації та продовження обслуговування в АТ КБ "ПриватБанк". Також в договорі SAMDNWFD601 Вклад "Стандарт" строковий на 3 місяці зазначені паспортні дані клієнта ОСОБА_1 - серії НОМЕР_1 , виданий Лохвицьким РО КМВД в Полтавській області 17.02.2003 року, а у довіреності від 05.01.2023 року зазначено паспорт громадянина України ОСОБА_5 НОМЕР_2 , виданий 23.09.2023 року, що не співпадає з тими даними, які вказані у Договорі та наявні у АТ КБ "ПриватБанк". Копія паспорту позивача ОСОБА_1 також не долучена нею до матеріалів справи, що фактично унеможливлює ідентифікувати особу позивача на відповідність сторони Договору. Щодо позовних вимог про стягнення з АТ КБ "Приват Банк" моральної шкоди в сумі 10000 грн зазначила, що позивачем не надано належних доказів завданої моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача та причинного зв"язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою з вини Банку.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши думку представника відповідача, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив наступне.

23.09.2016 року ОСОБА_1 на умовах вкладу "Стандарт" уклала з АТ КБ "ПриватБанк" договір SAMDNWFD601 банківського вкладу за яким розмістила шляхом внесення через касу місцевого відділу банківської установи депозитний вклад в розмірі 7000 доларів США на строк 3 місяці з нарахуванням на суму вкладу процентів за ставкою 1,29 % річних.

В подальшому депозитний вклад неодноразово продовжувався. Останній раз продовжено 07.08.2020 року. Кінцевий строк дії вкладу складає 3 місяці до 07.11.2020 року включно. Залишок на вкладі станом на 14.09.2020 року становив 7765,36 доларів США. Дані факти підтверджуються договором банківського вкладу (а.с.5).

Згідно банківської довідки № 2318671F9UVI863R від 10.05.2023 року залишок у валюті на рахунку 7783,70 доларів США (а.с.10).

12.05.2023 року син позивача ОСОБА_2 , як представник за довіреністю, звернувся до банку із вимогою повернення депозитного вкладу, строк по якому минув (а.с.11). Листом від 09.06.2023 року банком відмовлено у поверненні депозитного вкладу посилаючись на вимоги Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення" щодо наявності банків здійснювати належну перевірку, в тому числі шляхом забезпечення актуальності отриманих та існуючих документів, даних та інформації про клієнта.

Строки для проведення актуалізації визначені Положенням про здійснення банками фіннсового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 19.05.2020 року № 65 та внутрішніми положеннями Банку. Наявні у банка документи та інформація про ОСОБА_1 як клієнта, потребують актуалізації. На підставі п. 1.1.2.1.3 Умов та правил надання банківських послуг було відмовлено у розірванні договору депозитного вкладу до актуалізації даних (а.с.12-13).

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В законі "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) визначається як кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За визначенням ст. 2 Закону "Про банки і банківську діяльність" банківська діяльність - це залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до банківських послуг належить, зокрема залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про захист прав споживачів" особливості захисту прав споживачів фінансових послуг визначаються відповідними законами.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 "Приймання готівки" розділу ІV "Касові операції банків з клієнтами" Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові кошти вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові кошти - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати процентів на неї, а у банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16 та постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 757/18976/18-ц.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених

юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Вклад (депозит) - ц кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Таким чином, обмеження прав клієнта на розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1074 ЦК України). Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України).

Вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу або перерахування на вимогу клієнта на його рахунок коштів за вкладами та процентів за користування ними, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

На підтвердження факту виникнення між сторонами договірних правовідносин, позивач надала договір банківського вкладу, довідку від 10.05.2023 року, заяву ОСОБА_2 про повернення коштів.

Згідно банківської довідки № 2318671F9UVI863R від 10.05.2023 року залишок у валюті на рахунку 7783,70 доларів США.

Доказів повернення позивачу депозитних вкладів банком не надано.

Встановивши, що наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують факт укладення між сторонами вищезазначених договорів банківського вкладу та внесення ОСОБА_1 грошових коштів на депозитний рахунок банку, проте в порушення своїх зобов`язань відповідач відмовився виконувати вимогу вкладника щодо повернення депозитного вкладу, строк по якому минув, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по депозитному вкладу.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України (частина перша статті 33 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола

юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Щодо моральної шкоди, згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.".

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) зазначено, що "тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.".

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19),

аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У вказаній постанові у справі № 766/21131/18 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звернення до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав банку як кредитора отримати від боржника у кредитному зобов`язанні суми заборгованості за кредитним договором, а тому такі дії не можуть бути розцінені як протиправна поведінка банку.

З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст. 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.

Отже, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Так як, представником позивача ОСОБА_3 було заявлено клопотання про залишення без розгляду позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд дійшов висновку про залишення позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу без розгляду.

Керуючись ст. ст. 16, 23, 526, 629, 901, 1058, 1059, 1060, 1074, 1075 ЦК України, ст. ст. 2, 206, 209, 258-259, 263-268 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором депозитного вкладу - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) заборгованість по депозитному вкладу у розмірі 7783 (сім тисяч сімсот вісімдесят три) Доларів США 70 центів.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Бондарь В.А.