Житомирський апеляційний суд
Справа №283/886/23 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А.О.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Павицької Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м.Житомирі цивільну справу №283/886/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Яресько Тарас Віталійович

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенко А.О.

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача до закінчення навчання 30.06.2025 року.

На обґрунтування позову зазначала, що із 02 березня 2002 року по 03 червня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . Станом на дату подачу позову їх син є повнолітнім та з 01 вересня 2022 року навчається у Київському електромеханічному фаховому коледжі. Відповідач не надає добровільно будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, інших дітей та будь-яких осіб на утриманні не має, є дієздатним, не є особою із інвалідністю та має повну можливість утримувати свого сина на період навчання. Повнолітній син ОСОБА_4 не має можливості самостійно себе забезпечувати, оскільки навчається та не може офіційно працювати, проживає разом із позивачем, яка його утримує.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2023 року, із врахуванням ухвали суду про виправлення описки від 08 серпня 2023 року та ухвали суду про виправлення описки 14 серпня 203 року, позов задоволено частково. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на період його навчання в Київському електромеханічному фаховому коледжі в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу), починаючи з 19.04.2023 року по 30.06.2025 року, за умови продовження навчання ОСОБА_3 . В решті позову відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі обставини справи та надані на їх підтвердження докази. Повнолітній син не може самостійно себе забезпечувати, оскільки здійснює навчання на денній формі, та не має можливості офіційно працювати. Окрім того, останній хворіє на епілепсію та його мати, із якою він проживає, має нести постійні фінансові витрати на медикаментозне підтримання нормального фізичного стану сина, на його здорове харчування та відпочинок.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо процедури прийняття до розгляду та дослідження доказів. Відповідачем в якості письмового доказу була подана довідка про доходи, яка прийнята та долучена судом до матеріалів справи протиправно, оскільки відповідач не подав до суду доказів надсилання стороні позивача копії вказаного письмового доказу. Суд порушив норми ЦПК та фактично позбавив позивача права на захист, оскільки вона фактично не могла заперечити щодо прийняття та розгляду даного доказу, а також тих фактів, що викладені у даній довідці.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.04.2005 року (а.с.7 зворот).

Шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний відповідно до рішення Малинського районного суду Житомирської області № 2-788/2008 від 26.08.2008 року, а їх син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишений на виховання та утримання матері (а.с.15).

Повнолітній син сторін - ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання у Київському електромеханічному фаховому коледжі із 01.09.2022 по 30.06.2025, що вбачається із довідки №45 від 06.04.2023 року (а.с.10 зворот).

Згідно відомостей із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (форма ОК-5) вбачається, що позивач ОСОБА_1 протягом січня вересня 2022 року доходів не мала, у жовтні 2022 року отримала дохід у розмірі 6888,68 грн., у листопаді 2022 року 9041,40 грн., у грудні 2022 року 6700,00 грн. (а.с.8 (зворот)-10).

03 серпня 2023 року відповідач подав до суду заяву, в якій позов визнав частково та просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1/5 частини усіх його доходів. До заяви долучив довідку про доходи №8580-8855-2052-1245, із якої вбачається що ОСОБА_2 перебуває на обліку у Коростенському об`єднаному управлінні ПФУ в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності (а.с.25-26).

Задовольняючи позов часткового, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав позов частково, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/5 частки свого доходу, у свою чергу позивач також повинна нести витрати у зв`язку з навчанням сина.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першою інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників), крім того, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати, зокрема, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Аналогічний висновок по застосуванню ст.199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін по справі навчається на ІІ курсі (станом на 06.04.2023 року) денної форми навчання у Київському електромеханічному фаховому коледжі, термін навчання із 01.09.2022 року по 30.06.2025 року (а.с.10 зворот).

Отже, повнолітній ОСОБА_5 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказів на підтвердження вартості інших витрат, пов`язаних з навчанням (вартості підручників, посібників для навчання, вартості іншого приладдя, проїзду до навчального закладу, вартості проживання в гуртожитку, тощо), позивач не надала.

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині присудження аліментів в розмірі частини, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачем представлено не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню, так як він є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Посилання позивача на порушення порядку прийняття письмових доказів та їх приєднання до справи не свідчить про незаконність, необґрунтованість рішення суду та не є безумовною підставою для його скасування відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Яресько Тарас Віталійович залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 серпня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді