Справа № 164/508/23 Головуючий у 1 інстанції: Ониско Р. В.
Провадження № 22-ц/802/832/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Власюк О. В.,

з участю представника позивача Близнюк К. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 14 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ТОВ «Волиньелектрозбут» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 429 від 14.06.2018 товариству надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу і з 01 січня 2019 року є постачальником універсальних послуг, на якого покладено спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Волинської області, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 62, ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії».

З 01.01.2019 відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 8 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», абз. 14 пп. 1.1.2; ч. 3 пп. 3.1.6; абз.1-2 пп. 3.1.7; абз. 1-2 пп. 3.2.1; абз.1 пп. 3.2.5; пп.3.3.1; пп.3.3.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії» постачання електричної енергії побутовим споживачам здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розроблено ТОВ «ВЕЗ» на підставі типового договору (додаток № 6 до ПРРЕЕ), а також публічної комерційної пропозиції № 1 «Універсальна «Побут» (що є невід`ємною частиною та додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг), які опубліковано на офіційному сайті ТОВ «ВЕЗ».

Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору, який розміщено на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору.

Відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п.13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії».

Між ТОВ «ВЕЗ» та споживачем ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме: підписанням заяви-приєднання та оплати рахунку за фактичне споживання електричної енергії.

Відповідно до умов договору Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість електричної енергії та інші платежі відповідно до умов Договору.

Згідно з п. 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Відповідно до умов комерційної пропозиції № 1 «Універсальна «Побут» остаточний розрахунок проводиться за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. Термін оплати рахунку 10 робочих днів від дня його отримання Споживачем, але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідачка ОСОБА_1 є власником будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Згідно умов договору товариство постачало електричну енергію на об`єкт побутового споживача, розташований за адресою: АДРЕСА_1 і для проведення розрахунків товариством на ім`я побутового споживача ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно рахунку за спожиту електричну енергію № 764807 від 06.03.2023 заборгованість становить 2171,52 грн.

Ураховуючи те, що ТОВ «ВЕЗ» виконало умови Договору в повному об`ємі та належним чином, проте, у порушення умов Договору ОСОБА_1 у визначений термін оплату вартості спожитої електроенергії не проводила, унаслідок чого станом на 01.03.2023 утворилася заборгованість у розмірі 2171,52грн, то позивач просив стягнути ці кошти із відповідачки, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Волиньелектрозбут» 2171,52 грн заборгованості за спожиту електроенергію та 2684 грн судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «Волиньелектрозбут», посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомленою про день та годину розгляду справи, відповідачка у судове засідання не з`явилася і її неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, в апеляційній скарзі та надісланій суду заяві, яка надійшла 18.08.2023, відповідачка ОСОБА_1 просила розглядати справу без її участі.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з таких підстав.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» містить визначення термінів, які вживаються при його застосування. Зокрема, згідно з п. п. 2, 5, 6, 7, 13 ч.1 ст. 1 визначено, що

2) виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

5) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

6) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

7) кількісний показник комунальних послуг - кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством;

13) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Інші терміни в цьому Законі вживаються у значеннях, наведених у Цивільному кодексі України та інших законах України (ч. 2 ст. 1).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: 1) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; 5) оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до виморг п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Судом встановлено, що позивач на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і підписаної 29.12.2020 заяви-приєднання ОСОБА_1 до цього договору являється постачальником електричної енергії до належного відповідачці житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-10, 11, 15).

За цією адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 і згідно рахунку за електроенергію № 764807 від 06.03.2023 станом на 01.03.2023 рахується заборгованість за електроенергію у розмірі 2171,52 грн (а.с.13).

Про те, що цей розмір не був меншим від заявленого підтверджено і оглянутою судом апеляційної інстанції загальною карткою по особовому рахунку.

Крім того, відповідачка не оспорювала заявлений розмір заборгованості ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суддя Ониско Р. В. не вправі розглядати справу у зв`язку із закінченням строку повноважень відхиляються апеляційним судом, оскільки повноваження цього судді підтверджено Указом Президента України від 16.12.2021 і він їх здійснював відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у будинку проживають два пенсіонери і троє малолітніх дітей, що пенсія та соціальні виплати не є доходом, на які може бути звернуто стягнення, що відсутні підстави для сплати нею коштів за електричну енергію, оскільки має враховуватися загальний розмір отриманих коштів відхиляються апеляційним судом, оскільки наведена мотивація апеляційної скарги є власним тлумаченням та суб`єктивним розумінням відповідачкою норм законодавства.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду відповідачка не надала жодних доказів про її звернення у відповідні державні органи щодо отримання субсидії та її призначення.

Також не надано доказів про звернення відповідачки до позивача з приводу реструктуризації наявної заборгованості за електричну енергію.

Інші додатково надіслані заяви відповідачки не стосуються підстав і предмета позову у цій справі, а стверджують про інші правовідносини між сторонами.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачка не оплачує надані їй позивачем комунальні послуги, у зв`язку із чим заявлений розмір заборгованості за електричну енергію підлягає до стягнення.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду у цій частині, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат.

У позовній заяві позивач просив у тому ж числі стягнути з відповідачки сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн (а.с.2-зворот).

До ухвалення судового рішення відповідачка не надала суду першої інстанції жодного доказу про її звільнення від сплати судового збору, у зв`язку із чим рішенням суду стягнуто з неї ці витрати на користь позивача.

Усуваючи недоліки поданої апеляційної скарги, відповідачка подала копію пенсійного посвідчення, у якому зазначено про інвалідність 2 групи (т.1 а.с.196).

З урахуванням тієї обставини, що відповідачка на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то позивачу необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений ним за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2684 грн..

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивача судового збору за подання позовної заяви зроблені з порушенням норм процесуального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Маневицького районного суду Волинської області від 14 червня 2023 року в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений ним за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді