Справа №: 398/3478/23
провадження №: 2/398/2023/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" листопада 2023 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Голосеніної Т.В.,

за участю секретаря Шаповал І.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 272197262 від 25.07.2019 року.

Позовна заява обґрунтована тим, що 25.07.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №272197262. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним використання позичальником одноразового ідентифікатора, і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

29.10.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, згідно умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 272197262 від 25.07.2019 року.

20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим відповідно до реєстру боржників від 21.10.2022 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 21 867,36 грн. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за договором позики №272197262 від 25.07.2019 року в розмірі 21 867,36 грн., з яких: 8 110,92 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 13 756,44 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також просить стягнути з відповідачки судові витрати по справі.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник відповідача надіслав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі сторони відповідача та відмовити у задоволенні позову.

Також представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що позивач не надав жодних відомостей на підтвердження укладення електронного договору між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем. Джерелом походження наданих позивачем доказів є офіційний сайт ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за посиланням www.moneyveo.ua. Враховуючи, що кредитний договір був створений кредитором самостійно, зберігається у кредитора і він має можливість на власний розсуд вносити будь-які зміни, вважає кредитний договір неналежним та недопустимим доказом. Звертаючись до суду з позовом, позивачем на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подано до суду лише розрахунок заборгованості. Водночас доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі. Виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту з кредитним договором. Жодних доказів надання кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» відповідачу грошових коштів у розмірі 9 910,00 грн. позивачем не надано. Позивачем не надано договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Так само позивачем не надано реєстр боржників № 50 від 29.10.2019 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, як і доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги. З доданих до позовної заяви копій документів вбачається, що кредитний договір укладений пізніше (25.07.2019 року), ніж договір факторингу (28.11.2018 року), на який посилається позивач. Стороною позивача не надано детального розрахунку заборгованості в сумі 21 867,36 з якого можливо встановити порядок утворення заборгованості за всіма її складовими. Наданий витяг з реєстру права вимоги № 1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року не містить підпису ТОВ «Таліон Плюс». З наведених підстав вважає, що позивач не довів факту укладення кредитного договору в електронному виді, факту перерахування кредитних коштів за договором, факту відступлення права грошової вимоги, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, не визнаючи позовних вимог, вважає, що за період до прострочення боржником умов кредитного договору підлягають нарахуванню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Також позивачем був пропущений строк позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений 25.07.2019 року на строк до 23.08.2019 року (29 днів). Відповідно з 24.08.2019 року розпочався перебіг строку позовної давності за зверненням до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості, однак даний позов був зареєстрований у суді 18.07.2023 року, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідач понесла судові витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн, які відповідач просить стягнути з позивача.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем 25.07.2019 року було укладено кредитний договір шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаного позичальником при укладанні кредитного договору, що відповідає нормам Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». У кредитному договорі № 272197262 від 25.07.2019 року сторони погодили, що проценти, нараховані згідно п. 4.2 договору після закінчення строку кредиту, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідач на момент укладення кредитного договору була ознайомлена зі змістом Правил надання коштів у позику. Додаток до договору про надання фінансового кредиту містить в собі графік платежів та розрахунок заборгованості, зокрема і суми кредиту і процентів за користування кредитом. Жодних застережень чи зауважень з боку відповідача щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час їх підписання відповідачем до суду не надано. У випадку неповного розуміння умов договору у відповідача була можливість відмовитися від підписання кредитного договору. Оригінали договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року разом з додатками до нього (реєстрами боржників) знаходяться безпосередньо у сторін договору ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон Плюс». Реєстри боржників до договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 року є комерційною таємницею ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і ТОВ «Таліон Плюс». Позивач не є стороною договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, тому копії договору та реєстрів йому не передавались. Крім того, зазначає, що представником відповідача не надано копію платіжної інструкції про оплату гонорару, заявлена вартість виконаних робіт з огляду на малозначність та складність справи є неспівмірною. На думку представника позивача, термін виконання робіт щодо усних консультацій, ознайомлення з матеріалами справи, оформлення і складання відзиву на позовну заяву протягом 15 годин, як про це вказано в акті виконаних робіт, є значно завищеним, тому вартість робіт не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. З огляду на наведене, просив задовольнити позовні вимоги та відмовити у стягненні витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Також направив клопотання про долучення доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Судом встановлено, що 25.07.2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 272197262, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, за умовами якого відповідачу було надано грошові кошти на суму 9 910,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.4 цього договору. Договором встановлено строк його дії, який починається з моменту його укладення та становить 29 днів (п.п. 1.2, 1.3 Договору). Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 1,20 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту (п. 1.4 договору).Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.6 договору). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення його умов, яке мало місце під час дії договору (п. 3.6 договору). Невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (п. 4.1 договору). Сторони погодили, що у випаду користування позичальником кредитом понад строк, встановлений п. 1.3 договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання позичальника за цим договором продовжуються на весь період фактичного користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 1.4 цього договору процентна ставка менша, ніж 1,70 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною п. 1.4-1.5 договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,70 за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту (п. 4.2 договору). Сторони погодили, що проценти, нараховані згідно п. 4.2 договору після закінчення строку кредиту, визначеного п. 1.3 цього договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України (п. 4.3 договору). Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис (п. 4.4 договору). Місцем виконання цього договору є місцезнаходження товариства, зазначене в розділі 5 цього договору.

25.07.2019 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 9 910,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 54955437-4fab-4fc8-91e1-ca від 25.07.2019 року.

Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальній сумі 21 576,34 грн, з яких: 8 110,92 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 13 465,42 грн заборгованість по відсоткам. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, проведеним ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», станом на 29.10.2019 року.

28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язувалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язувалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за плату на умовах, визначених цим договором (п. 2.1 договору факторингу). З моменту переходу права вимоги від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» згідно відповідного реєстру прав вимоги, підписаного сторонами за умовами цього договору, ТОВ «Таліон Плюс» набуває статусу володільця бази персональних даних боржників, права вимоги до яких відступаються згідно з цим договором (п. 11.8 договору факторингу).

Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 50 від 29.10.2019 року, який є додатком до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшли права вимоги за кредитним договором № 272197262 від 25.07.2019 року, боржником за яким є ОСОБА_2 , на загальну суму 21 576,34 грн, з яких: 8 110,92 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 13 465,42 грн заборгованість по відсоткам.

20.10.2022 року між ТОВ «Таліон Плюс`та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №272197262 від 25.07.2019 року у розмірі 21 867,36 грн, що підтверджується також реєстром прав вимоги № 1 від 21.10.2022 року. На виконання умов договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало ТОВ «Таліон Плюс» грошові кошти згідно платіжного доручення № 18921 від 25.10.2022 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеним ТОВ «Таліон Плюс», станом на 21.10.2022 року заборгованість відповідача за кредитним договором № 272197262 від 25.07.2019 року становила 21 867,36 грн, з яких: 8 110,92 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 13 756,44 грн заборгованість по відсоткам.

15.01.2022 року ОСОБА_2 вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 07.10.2020 р. №127/33824/19.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст.ст.3,12,13,20ЦК України, ст.ст.12,13,44 ЦПК України).

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі № 6-14194св14, суд дійшов висновку, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги.

Кредитний договір № 272197262 від 25.07.2019 року містить істотні умови кредитного договору, зокрема, про предмет, строк дії та ціну кредиту, підписаний відповідачем із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому є належним доказом виникнення між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за кредитним договором № 272197262 від 25.07.2019 року, кредитних правовідносин.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача про відсутність доказів укладення кредитного договору в електронному виді, перерахування кредитних коштів за договором, відступлення права грошової вимоги, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами. Оскільки п. 4.3 кредитного договору передбачено інший розмір процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, ніж три проценти річних від простроченої суми та нарахування індексу інфляції на прострочену суму, суд вважає, що розрахунок заборгованості позивачем вчинено відповідно до умов кредитного договору.

Таким чином, судом встановлено наявність у відповідача перед позивачемзаборгованості за кредитним договором № 272197262 від 25.07.2019 року у розмірі 21 867,36 грн, з яких: 8 110,92 грн заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 13 756,44 грн заборгованість по відсоткам.

Разом з тим, представник відповідача у відзивіпросив застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

За змістом ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, відмовити у позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення між відповідачем і ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», ТОВ «Таліон Плюс» договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

У відповідності до наданого позивачем Графіку розрахунків, який є додатком до кредитного договору № 272197262 від 25.07.2019 року, встановлено кінцевий строк повного погашення кредиту 23.08.2019 року.

Зважаючи на вищевикладене, слід дійти висновку про те, що строк позовної давності у даному випадку сплив, оскільки позивач звернувся із вказаним позовом до суду 18.07.2023 року (направив позов засобами поштового зв`язку 13.07.2023 року).

Враховуючи, що представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин та з часу, визначеного для повного погашення кредиту до моменту звернення позивача до суду, пройшло більше десяти місяців, то у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності.

Згідно ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність спливла і до додаткової вимоги про стягнення заборгованості за відсотками і у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості суд також відмовляє.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для врахування судами України.

Враховуючи, що представником відповідача у відзиві заявлено про застосування строку позовної давності, та враховуючи, що представник позивача не надав суду жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності, то у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, і відповідно, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у повному обсязі з підстав пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що 20.09.2023 року між адвокатським бюро«Калінін і Партнери» та відповідачем укладено договір № б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 2 додатку № 1до договору № б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги за надання професійної правничої (правової) допомоги клієнт сплачує бюро гонорар (винагороду) у розмірі 6 000 грн у строк до набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до акта виконаних робіт (наданих послуг) від 29.09.2023 року, який є додатком № 2 до договору № б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги,загальна вартість наданих адвокатом послуг становить 6 000,00 грн за такі послуги:

- усна консультація клієнта щодо захисту його прав по справі № 398/3478/23 - вартістю 1 000 грн;

- вивчення та аналіз позовної заяви з додатками на 27 арк. - вартістю 1 500 грн;

- складання, оформлення, подання до суду в інтересах клієнта відзиву на позовну заяву вартістю 3 500 грн.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Згідно зі ст.19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В свою чергу, в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 127/20555/20 від 25 січня 2023 року, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст.137 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача у відповіді на відзив звернулась до суду із заявою щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу.

Суд враховує, що справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження, представник відповідача заявив клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача.

В той же час, суд зважає на те, що справа не представляє собою особливої складності для фахового адвоката, в даній категорії справ давно склалася усталена судова практика.

Суд вважає, що така зазначена в акті виконаних робіт послуга як надання клієнтові усних консультацій охоплюється самим договором про надання правової допомоги та п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, враховуючи положення ч.4 ст.137 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,263-265,280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю«Фінансова компанія «Європейська агенція з поверненн боргів`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 03.11.2023 року.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, фактична адреса: Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, 2, поверх 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Калінін Сергій Костянтинович, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: м. Суми, вул. Холодногірська, 45.

Суддя Т.В. Голосеніна