Справа № 147/1123/23
Провадження № 2/147/314/23
13 листопада 2023 року смт Тростянець
Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Натальчук О.А.,
із секретарем Свистун А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, про визначення місця проживання дитини,
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2020, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.01.2023 було розірвано. Під час перебування у шлюбі в сторін народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та позивачка самостійно виконує обов`язки по вихованню дитини. Також зазначено, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.02.2023, яке набуло законної сили 28.03.2023, вирішено питання про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 та утримання сина ОСОБА_5 .
Разом з тим, на даний час між позивачем та ОСОБА_2 залишається не вирішене питання визначення місця проживання спільної неповнолітньої дитини. Зазначає, що вирішення даного питання необхідно для того, що позивачка могла самостійно вирішувати різні побутові питання, пов`язані із життям дитини. Відповідач ОСОБА_2 з січня 2022 року проживає окремо від них за межами України та не приймає участі у вихованні дитини, не піклується її життям, не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина. Окрім того, вирішити даний спір в позасудовому порядку неможливо.
На підставі викладеного, позивач просила визначити місце проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 з нею.
Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 23.08.2023 дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
09.10.2023 від Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області надійшов висновок про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету від 05.10.2023 №275.
Ухвалою суду від 10.10.2023 приєднано до матеріалів цивільної справи №147/1123/23 висновок Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету від 05.10.2023 №275. Закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача, адвокат Клименко І.Ф. подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її представника. Позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку за місцем його реєстрації: АДРЕСА_2 , в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с.71 звор.).
З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Представник Органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без їх участі та зазначила, що підтримують, поданий ними висновок, в повному обсязі.
З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12.07.2020 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 30.01.2023 було розірвано (а.с.8-11).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.07.2021, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 15.07.2018 складено відповідний актовий запис №137. Його батьками записані: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 (а.с.6).
З витягу з реєстру територіальної громади від 28.07.01.2022 вбачається, що ОСОБА_3 , 2021 р.н. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7).
За вищезазначеною адресою з 10.12.2000 також зареєстрована ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним витягом від 25.10.2022 (а.с.5).
Разом з тим, в акті обстеження умов проживання дитини ОСОБА_3 від 04.08.2023 зазначено, що останній фактично проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , у приватному будинку, який належить на праві приватної власності батькам матері (а.с.19).
Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 22.02.2023 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.08.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 11.08.2022 і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-18).
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді конкретної справи суд, насамперед, виходить з інтересів самої малолітньої дитини, та враховує при цьому, відповідальність матері, яка досить відповідально ставиться до створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.
Згідно зі статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
З висновку органу опіки і піклування, що затверджений рішенням Виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 05.10.2023 №275 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.55-57).
З висновку вбачається, що ОСОБА_1 створені належні умови для проживання дитини. Наявне окреме місце для сну, відпочинку та навчання сина. Під час обстеження умов проживання, в кімнаті було прибрано, санітаро-гігієнічні умови задовільні. ОСОБА_1 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
Окрім того, у висновку зазначено, що 19.09.2023 до органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради надійшла заява від ОСОБА_2 , в якій він не заперечує щодо визначення місця проживання свого малолітнього сина біля матері.
Таким чином, під час розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини орган опіки і піклування керувався її найкращими інтересами з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо неї. Під час розгляду питання про визначення місця проживання малолітнього брались до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків. Після обстеження житлово-побутових умов органом опіки та піклування складений висновок, який відповідає пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.
Аналіз поданих доказів у своїй сукупності дає суду підстави дійти до переконання, що в даному конкретному випадку батько дитини безумовно відіграє важливу роль у її житті, однак в ситуації, що склалася між батьками після припинення сімейно-шлюбних відносин, мати ОСОБА_3 зайняла більш активну позицію, безпосередньо направлену на забезпечення якнайкращих інтересів сина.
Беручи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд вважає, що на даному етапі життя ОСОБА_3 визначення його місця проживання із матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини.
Суду не доведено переваги батька перед матір`ю на визначення місця проживання дитини з ним, та враховано, що відповідач до органу опіки та піклування подав заяву, в якій не заперечує, щоб його малолітній син проживав із ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Разом з тим, варто зазначити, що відповідно до положень ст. 157 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
В подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення ОСОБА_3 чотирнадцяти років, він вправі самостійно визначати з ким із батьків буде проживати.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 76-79, 81, 89, 211, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282, 289 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.
Місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 13.11.2023.
Суддя О. А. Натальчук