Справа № 450/2645/22 Провадження № 2/450/189/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про (предмет позову):

визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, опубліковану 30.04.2022 року ОСОБА_3 під іменем ОСОБА_5 на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за наступним гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1,

зобов`язати ОСОБА_3 спростувати інформацію, опубліковану нею 30.04.2022 під іменем ОСОБА_5 на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk шляхом повідомлення про ухвалене рішення суду у справі, включаючи публікацію його повного тексту в місячний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням,

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): Постановою Центральної виборчої комісії від 07.10.2016 року № 437 призначено перші місцеві вибори 18.12.2016 року в утвореній Давидівській сільській об`єднаній територіальній громаді. Позивач ОСОБА_10 обраний головою Давидівської сільської ради Пустомитівського району (на даний момент Львівського району) Львівської області. Відповідач ОСОБА_3 є зареєстрованим користувачем соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk під іменем ОСОБА_5 , за активністю якої стежать 730 інших користувачів. Щонайменше в останні декілька місяців Відповідач публікує на своїй сторінці в мережі дописи, які містять недостовірну і негативну інформацію про Позивача особисто і пре діяльність органу місцевого самоврядування в цілому. Значна частина цих дописів є відверто образливого характер, в тому числі супроводжуються використанням грубої нецензурної лексики.

Позивач вказує, що поширена інформація є неправдивою, недостовірною і образливою, такою, що не відповідає дійсності, не має жодного належного та достовірного підґрунтя. Зазначає, що така інформація є проявом неповаги до честі та гідності ОСОБА_1 , оскільки принижує його честь, гідність та ділову репутацію в громадській думці, думці трудового колективу та окремих громадян з точки зору додержання ним законів, в тому числі принципів моралі, як громадянина та керівника державної установи. Відповідач публікує безпідставні образи, висловлюється у брутальній, принизливій і непристойній формі, наводить твердження, які є наклепами і звинуваченнями позивача у причетності до різного роду незаконної діяльності, що шкодить його авторитетові і репутації.

Незважаючи на те, що викладена в публікаціях інформація свого підтвердження не знайшла, оцінка гідності, честі і ділової репутації позивача серед оточуючих, в тому числі його виборців, яка ґрунтувалась на відповідності його діяльності загальноприйнятим уявленням про законність, зазнала суттєвого приниження. Іншими словами, Позивач виставлений у негативному світлі перед широким колом осіб.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просили такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві.

Позиція відповідача: згідно відзиву на позовну заяву, вбачається, що викладена нею інформація є достовірною, а частина тексту являється оціночним судженням. Доводи позивача в частині того, що викладена у моїх публікаціях інформація є неправдивою, містить відомості про події, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності є необгрунтованими.

Позивач є обраним головою Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, громадським діячем, тобто є публічною особою, а тому суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен враховувати положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року, а також рекомендації, що містяться у Резолюції N 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя, згідно з якими межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Висновок судового експерта щодо вжитих висловлювань негативного характеру відносно позивача у формі фактичних тверджень є неспроможним, тоді як ніхто не може бути притягнутий до відповідальності про розповсюдження оціночних суджень згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію». Наведені у дописі висловлювання не містять фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій позивача, спірні висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позовні вимоги заперечив та просив у задоволенні таких відмовити, а також зазначив, що відповідач не зверталася з будь-якими заявами до сільської ради, а саме голови сільської ради - ОСОБА_1 з приводу подій, які зазначені в публікації.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

22.09.2022 ухвала про відкриття провадження у справі.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст.5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно з ч.1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторкані. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як вбачається зі змісту ч. 1-2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 18 вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлені такі факти та правовідносини.

30 квітня 2022 року ОСОБА_3 під іменем ОСОБА_5 на власній сторінці в інтернет-мережі «Фейсбук» було опубліковано допис:

«...Ще раз переконалась, що наш голова ОСОБА_6 і заступники (царЬ і лакеї)рагулі і бидлота...

Ситуація:

відійшов в інший світ один з наших ВПО(батько трьох дітей, які свого часу втекли з Криму.

Найменшій дитині 1,9 років... ТРИ ДОБИ СТОЯЧИ добирались до Львова!!!!), ми стикнулись з проблемою, що тіло треба відвезти додому ...бо це логічно і таке рішення дружини., люди без грошей, з психологічною травмою і на межі виживання!

Ми звернулись до місцевої Давидівська сільська територіальна громада влади, простигосподи.... І ті бл@ді.... відмовили! Запропонували просто фантастичний варіант, поховати в Старому Селі

Ви розумієте, на скільки ці с#ки в сільраді охринівші?....

Не досить того, що ми все тащимо на своїх плечах вже третій місяць, то ті під@раси навіть не змогли організувати таку просту річ, як знайти транспорт і заправити його...

Попереджаю, хто буде впрягатись за ту бидлоту, піде в бан

Друзі, я прошу розголосу, бо не сила терпіти це стадо баранів!».

У цьому дописі Відповідач використала функцію Facebook «Разом з», позначивши в ньому 54 інших зареєстрованих користувачів соціальної мережі, кожен із яких в свою чергу відстежується тисячами ще інших користувачів.

Даний допис містить 29 коментарів, що стверджується роздруківкою-скріншотом публікацій ОСОБА_5 в інтернет-мережі «Фейсбук» від 30.04.2022.

Вирішуючи справу про захист гідності, честі чи ділової репутації позивача, суд враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-ому засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 є головою Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, публічною особою, представляє інтереси територіальної громади у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами, здійснює публічну наукову та громадську діяльність, відповідно межа допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо нього є значно ширшими, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у діяльності держави та його безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

З матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача, та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто відбулось доведення такої інформації до відома багатьох осіб.

Факт поширення зазначеної інформації підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема дослідженими в ході розгляду справи роздруківками-скріншотами публікацій ОСОБА_5 в інтернет-мережі «Фейсбук», які беруться судом до уваги як належні та допустимі.

В ході розгляду справи представник відповідача заперечив факт поширення вказаної інформації.

Суд також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Дана правова позиція також висловлена Верховним Судом у постанові від 23.12.2020 року у справі № 484/2781/19-ц.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Частиною 4 ст. 14 Закону України «Про інформацію» передбачено, що поширення інформації, це розповсюдження, обнародування, реалізація у встановленому законом порядку документованої або публічно оголошуваної інформації. Інформація може існувати, як в формі фактичних тверджень, так і в формі оціночних суджень.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, оціночне судження в образливій формі тільки тоді не тягне за собою відповідальності як за висловлення оціночного судження, коли воно має під собою достатнє фактичне підґрунтя і не є надмірним, з огляду на ситуацію та обставини, за якими відбувалось поширення таких висловлювань (рішення від 01.07.1997 у справі "Обершлік (Oberschlick) проти Австрії (№ 2)").

У справі Lingens v. Austria (заява №9815/82, рішення від 8 липня 1986 року, п.п. 41, 46) ЄСПЛ сформулював загальні принципи свободи слова, зазначивши, що свобода вираження поглядів, гарантована п.1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 вказаної статті свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

На думку ЄСПЛ, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. ?...? Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу (доведення правдивості заяв) неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказує, що «41. У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється ст. 10 Конвенції. Однак, навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

За загальновизнаними визначеннями честь - це суспільна оцінка моральних і духовних якостей людини; гідність це самооцінка особою своїх моральних і соціальних якостей; честь є мірою гідності особи, отже, ці категорії взаємопов`язані; репутація це суспільно-позитивна оцінка соціальних якостей людини; ділова репутація це суспільно-позитивна оцінка трудових, професійних якостей особи, виконання взятих на себе зобов`язань, почуття відповідальності за виконану роботу; ділова репутація і це більш вузьке поняття ніж честь або репутація, оскільки охоплює оцінку особи лише у сфері суспільно-виробничих відносин.

Під приниженням честі та гідності фізичної особи розуміється поширення недостовірної інформації про таку особу, членів її сім`ї або близьких родичів, внаслідок чого вона зазнала фізичних чи душевних страждань. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не перевірила достовірність інформації перед її поширенням, а тому в даному випадку, є наявними правові підстави щодо визнання оспорюваної інформації недостовірною.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи від 04.08.2022 № 9982:

Згідно висновку експертизи, текст вищеописаної публікації користувача соціальної мережі Facebook ОСОБА_5 містить інформацію негативного характеру щодо особи ОСОБА_1 , висловлену в образливій формі. Висловлювання негативного характеру щодо особи ОСОБА_1 викладені у формі фактичних тверджень. У дослідницькій частині висновку експерт зазначила, що лексико-семантичний аналіз лексичного масиву у контексті змісту всього тексту публікації показав, що носіями інформації про ОСОБА_1 в них виступає такий мовний засіб як дискурсивні засоби подання негативної інформації з використанням емоційно забарвленої лексики.

При цьому слід зауважити, що хоча саме прізвище голови Давидівської сільської територіальної громади ОСОБА_1 у досліджуваному тексті згадано лише один раз на початку, проте що за механізмом змістовно-асоціативного зв`язку діяльність всієї вказаної територіальної громади закономірно і безпосередньо пов`язується з ім`ям її керівника.

Як випливає із загального змісту тексту публікації, його стилістичних особливостей, значень лексичних єдностей, за допомогою яких характеризується особистість ОСОБА_1 та його дії, можна стверджувати, що у загальному контексті висловлювань ці словосполучення та фразові єдності мають виражену негативну конотацію, тобто є носіями негативної інформації, а зміст вказаних в цьому пункті фрагментів текстового матеріалу полягає у змалюванні негативного образу ОСОБА_1 , який у своїй діяльності нехтує нормами етики та моралі.

Звичайно, що такий негативний образ особи - керівника сільської територіальної громади суперечить загальноприйнятим нормам моралі і поведінки, а отже є інформацією негативного характеру щодо особи ОСОБА_1 .

Вибір лексико-стилістичного оформлення наведених вище фрагментів досліджуваного тексту первинно передбачав їх певне емоційне забарвлення, використання слів з емоційною індексацією. Як видно з наведених фрагментів досліджуваних текстів, для характеристики особи ОСОБА_1 зі всього синонімічного ряду обираються лексичні ОСОБА_8 з різко негативною конотацією, іноді лайливі та нецензурні, які перебувають поза суспільно допустимою нормою спілкування, тим більше у публічній площині (зважаючи на те, що досліджуваний текст розміщено у соціальній мережі і він є доступним для тези значеного кола осіб). Це означає, що на мовному рівні досліджувані фрагменти тексту не відповідають нормам мовної поведінки людей у конфліктній ситуації.

Виходячи з викладеного, можна стверджувати про те, що висловлювання, які містяться в тексті публікації користувача соціальної мережі Facebook ОСОБА_5 є твердженнями, в яких об`єкти, події, інші сутності та їх якості представляються як такі, що мають місце насправді, а інформація, яка в них міститься передбачає можливість верифікації, тобто оцінку істинності наведених відомостей, і викладена у формі фактичних тверджень.

Вказаний висновок не викликає у суду сумнівів щодо його допустимості та належності як доказу, а відтак береться судом до уваги під час розгляду справи.

Проаналізувавши висновок експерта та інформацію наведену у спірних публікаціях, докази, надані позивачем на спростування вказаної інформації, суд дійшов висновку, що така інформація подана саме у формі фактичних, образливих для позивача тверджень і, відповідно, не може кваліфікуватись та визначатись як оціночні судження.

Так, 01.05.2022 року відповідач опублікувала допис, у якому згадується прізвище Позивача поряд з словосполученнями « ОСОБА_9 » з Давидівська сільська територіальна громада зашкварились», «в наших рагулів якесь патологічне несприйняття людей», привести до тями наших рагулів з давидівської сільради».

У дописі спеціально позначено 5 інших користувачів Facebook . Публікація зібрала 41 реакцію і 18 коментарів.

04.05.2022 року Відповідач опублікувала пост про Позивача, у якому навела цитату С. Петлюри «Нам не страшні московські воші, нам страшні українські гниди». Допис зібрав 38 реакцій та 6 коментарів.

06.05.2022 року Відповідач опублікувала допис, у якому назвала керівників ОТГ об`єднаної територіальної громади - примітка) «рагулями».

08.05.2022 року Відповідач опублікувала пост про роботу Відділу освіти, молоді та спорту Давидівської сільської ради, де вжито такі словосполучення як «ви трішки охриніли», вдарились башкою об стіну», «в чиїй дурній голові народилась ця ідея». Публікація набрала 55 реакцій і 35 коментарів від інших користувачів.

10.05.2022 року Відповідач поширила допис, який починався зі слів «Рубрика #рагулі Давидівська сільська територіальна громада продовжується». Описуючи діяльність «топ- чиновників», Відповідач завершує свою публікацію словами «Ви навіть не рагулі, ви криси... моральні виродки».

20.06.2022 року Відповідач опублікувала пост із такими формулюваннями: давидівські большевіцкіє ТОП-рагулі апять абасрались... на сесії, яка вперше відбулась після початку повномасштабної, погоріли на дери бані земельки... Жлобство цього гламурного гавна скоро їх і погубить.». Допис зібрав 19 реакцій і 7 коментарів від інших користувачів соціальної мережі.

21.06.2022 року опублікувала допис про Давидівську сільську територіальну громаду, який завершує словосполученням «це місцеві бид.люки бюджетну капусту стрижуть». Допис зібрав 25 реакцій і 10 коментарів від інших користувачів соціальної мережі.

24.07.2022 року Відповідач опублікувала пост про роботу Відділу освіти, молоді та спорту Давидівської сільської ради, у якому стверджує, що «начальник принижує, ображає, цькує, залякує, здійснює психологічне насильство і інші нелюдські методи спілкування з підлеглими». Допис завершується словами «наші топ-рагулі місцевого розливу сягнули нового рівня дибілізму».

Відповідно до ст. ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Викладена відповідачем інформація у мережі «Facebook» є фактичними твердженням, її не може бути віднесено до оціночних суджень та такої, що стосується допустимої критики, оскільки спростована наданими представником позивача доказами.

У зв`язку з цим дана інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів та не містять фактичних даних. Відповідачем не було надано жодного належного доказу на підтвердження достовірності опублікованої інформації.

Суд вважає, що оскаржувані твердження відповідача, формують негативну громадську думку про позивачів, які за місцем роботи та проживання характеризуються позитивно, руйнують репутацію позивачів, при цьому, вона не є підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, а тому опублікований допис є таким, що порушує особисті немайнові права позивачів на повагу до їх честі, гідності і ділової репутації, розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивачів, поставити під сумнів дотримання ними законодавства України та їх моральних якостей, сформувати негативну думку про них. Тому, поширена відповідачем інформація складає негативне враження у суспільства про позивачів насамперед, як про людей, які своїми вчинками порушують приписи закону та моралі.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим, суд бере до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права.

Відповідно до статті 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

За оцінкою наданих доказів, очевидним для суду є те, що поширена відповідачем інформація, опублікована 30.04.2022 року - є недостовірною, і порушує ділову репутацію позивача. Суд також погоджується з тим, що опублікована про позивача інформація від 30.04.2022 року за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_1, є образливою та такою, що принижує честь та гідність позивача.

Отже, суд, на підставі належним чином оцінених доказів, врахувавши зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, встановивши, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням, вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 24, 25 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Позивач обрав спростування недостовірної інформації як один із способів захисту свого порушеного права.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену у дописах від 30.04.2022 інформацію шляхом публікації на цій же сторінці публічної інформації про її недостовірність.

При цьому, суд вважає за необхідне встановити строк 10 днів з дня набрання рішенням законної сили для здійснення визначених дій для спростування недостовірної інформації.

Отже, позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно що вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1984,80 грн. (2 позовні вимоги немайнового характеру * 992,40 грн.).

Крім цього, за проведення семантико-текстуальної експертизи у даній справі позивачем було сплачено 21 000,00 грн. згідно акту надання послуг № 77 від 04.08.2022 року, рахунку-фактури № СФ- 1907221 на оплату експертних послуг від 19.07.2022 року.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 21000,00 гривень, відповідно до норм ст. 141 ЦПК, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку із задоволенням позову в цій частині в повному обсязі.

Керуючись ст. 259, 263- 265, 268, 313, 314 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , - задоволити частково.

Визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, опубліковану 30.04.2022 року ОСОБА_3 під іменем ОСОБА_5 на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за наступним гіперпосиланням:ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов`язати ОСОБА_3 протягом 10 днів з дня вступу рішення в законну силу спростувати недостовірну інформацію шляхом її видалення з сторінки соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за гіперпосиланням:ІНФОРМАЦІЯ_1 та опублікувати на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1, спростування наступного змісту, а саме про те, що інформація опублікована 30.04.2022 року ОСОБА_3 під іменем ОСОБА_5 є недостовірною та не відповідає дійсності.

В задоволенні позовних вимог в іншій їх частині, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи в розмірі 21 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 15.12.2023 року.

Учасники справи: ОСОБА_10 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

СуддяЄ. О. Данилів