ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7219/23 Справа № 189/1747/22 Суддя у 1-й інстанції - Редько О. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати, розірвання договору оренди земельної ділянки,

-за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження»

на повторне заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про стягнення орендної плати, розірвання договору оренди земельної ділянки. Просив стягнути орендну плату за 2020 та 2021 роки з індексацією та штрафними санкціями та розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з відповідачем 03.11.2017 року та зареєстрований 14.03.2019 року за № 45959304.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Повторним заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2023 рокупозов було задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4,647 га, що розташована на території Покровської селищної ради, Покровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:001:0635, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) і ТОВ «Відродження» () 03 листопада 2017 року та зареєстрований 14.03.2019 року за № 45959304 державним реєстратором виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Васильківського району Дніпропетровського району Дубовик А.О., з кінцевим строком його дії до 31.12.2027 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» надійшла апеляційна скарга й уточнююча апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування повторного заочного рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що Орендар дійсно затримував виплату орендної плати, але видавав її у повному обсязі та навіть у збільшеному.

Зазначено, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини справи, не врахував що у відповідача були форс-мажорні обставини, збройний конфлікт, який відбувається на території України.

Крім того, рішення суду першої інстанції є не достатньо мотивованим.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Від Мицика М.В. та його представника надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.147, 148).

Товариств0 з обмеженою відповідальністю «Відродження» належним чином повідомлено про день та час розгляду справи (а.с.140, 145), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЛ №885495 від 18.03.2011 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 159590083 від 14.03.2019 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 4,647 га, що розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :02:001:0635, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 11,13).

03.11.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження» було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с. 15-16). У відповідності до договору оренди земельної ділянки від 03.11.2017 року складено акт-приймання передачі земельної ділянки, згідно якого орендар прийняв в оренду земельну ділянку в розмірі 4,647 га зі складом сільськогосподарських угідь (а.с. 12).

Відповідно до п. 3.1 договору договір укладено на термін 10 років до 31.12.2027 року.

Відповідно до п. 4.1 договору за кожен рік використання землі орендар нараховує орендну плату у грошовій формі у розмірі, що становить 17039,75 грн. в т.ч. ПДФО, військовий збір та ін., до виплати на руки 13717,00 грн. Сплачується орендна плата до 30 листопада кожного року дії договору оренди.

Орендна плата ОСОБА_1 згідно умов договору за 2020, 2021 роки виплачена у повному обсязі із врахування штрафних санкцій в розмірі 36508,20 грн., але із значним запізненням, що підтверджено копіями відомостей на виплату готівки (67-68).

Жодних доказів поважності затримання виплати орендної плати, наявності форс-мажорних обставин, зазначених у договорі, відповідач суду не надав.

Крім того, несплата відповідачем орендної плати позивачу, у визначені договором строки, два роки поспіль свідчить про наявність систематичного порушення відповідачем, взятих на себе за договором оренди зобов`язань щодо виплати орендної плати.

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК.

Таким чином, встановивши про систематичні порушення строків виплати орендної плати суд першої інстанції цілком обґрунтовано прийшов до висновків про задоволення позовних вимог в частині розірвання договору оренди земельної ділянки.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Таким чином, невиплата орендної плати або систематичне порушення строків виплати орендної плати є підставою для розірвання договору оренди.

Колегія суддів апеляційного суду не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги про існування у відповідача форс-мажорних обставин у зв`язку з військовими діями на території України, оскільки на території Покровського району Дніпропетровської області такі дії не велись, а ті військові дії, що велись та продовжують вестись у других регіонах України не впливають на відповідальність відповідача виконувати свої обов`язки у строк відповідно до умов договору.

Щодо доводів апеляційної скарги про недостатню (с точки зору апелянта) мотивацію рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, на думку апеляційного суду, оскаржуєте рішення є достатньо мотивованим, щоб зрозуміти послідовність аналізу діючого законодавства та позицію суду з приводу його застосування в контексті правовідносин, на які посилається позивач.

При таких обставинах апеляційна скарга задовольню не підлягає.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» залишити без задоволення.

Повторне заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: