Єдиний унікальний номер 317/1102/23
Номер провадження 2/317/481/2023
01 травня 2023 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі судового засідання Ботушанській Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
У лютому 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, підписана представником позивача - адвокатом Тивоненком Данилом Руслановичем.
Позову обґрунтовано тим, що 01.11.2022 між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстрований у Олександрівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2421. Сторони від вказаного шлюбу спільних дітей не мають.
Підставою для звернення до суду з позовом стало те, що відповідачка категорично відмовляється розірвати шлюб шляхом подання спільної заяви до відділу органів РАЦСу, що є наслідком спору про право.
Крім того, з січня 2023 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожна зі сторін має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Між сторонами постійно виникають сварки. На даний момент ведення між сторонами спільного господарства припинено та за переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має, примирення між сторонами неможливе.
На підставі викладеного представник позивача просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 06.03.2023 відкрито провадження по вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 04.04.2023.
10.03.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними доказами, що містяться в матеріалах справи. Заява обґрунтована тим, що позивач не зможе з`явитись у судове засідання у зв`язку з його зайнятістю на роботі, а представник позивача - оскільки буде брати участь у іншому судовому засіданні. Проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було.
04.04.2023 учасники судового процесу до суду не з`явились, судове засідання відкладено на 01.05.2023.
01.05.2023 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надавали. Відповідно до позовної заяви, позивач не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у цій справі.
Відповідачка у судове засідання 01.05.2023 не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась за допомогою направлення судових повісток за адресою, вказаною у позові, однак поштові повідомлення повертались до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відзив до суду не надавала.
Так, у справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України та ухвалення рішення про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно з наданих представником позивача документів вбачається, що з 01 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходяться у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується фотокопією Свідоцтва про шлюб, виданого повторно 29.11.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 2421 від 01.11.2022.
Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України.
Так, згідно із ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст. 51 Конституції України.
Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
В той же час, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Проте, суд позбавлений можливості встановити фактичні взаємини подружжя, дійсні причини для подання до суду позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, оскільки ані позивач, ані відповідачка у судові засідання не з`явились, особистих пояснень щодо підстав розірвання шлюбу, дійсних відносин, що склались між подружжям, та інше, безпосередньо позивачем та відповідачкою до суду надано не було, як і не долучено до матеріалів справи доказів, на підтвердження обставин, на які посилався представник позивача у позові, у тому числі оригіналу свідоцтва про шлюб.
Крім того, з позову та доданих до нього документів, неможливо встановити час, з якого подружжя спільно не проживає, не веде спільне господарство та не мають шлюбних відносин.
Також у справі відсутні будь-які докази відмови відповідачки звертатись в добровільному порядку до органів РАЦС. Так, взагалі виникає сумнів в тому, що відповідачка обізнана про бажання позивача розірвати шлюб, оскільки адресат відсутній за адресою листування, зазначеної у позові, хоча і зареєстрований там, а інших засобів зв`язку, які б підтверджувались відповідними доказами, у позовній заяві не вказано.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В силу ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях
Крім того, суд безпосередньо не повинен та не може брати участі у збиранні доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, мають право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів та ін.
Враховуючи вищевикладене, суд обґрунтовано приходить до висновку про неможливість на підставі поданих представником позивача доказів встановити та з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи можливості вжиття заходів щодо примирення подружжя, та інші обставини життя подружжя, що могли б стати підставою для розірвання шлюбу, у зв`язку з чим позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого законодавства, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу не підлягають задоволенню.
З урахуванням відмови у позові, на підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем не підлягають відшкодуванню відповідачкою, а покладаються по позивача.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112-114 СК України, ст.ст. 4, 7, 19, 27, 76-81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 352-354 ЦПК України, суд
У позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова