Справа № 185/3703/23
Провадження № 2/185/1745/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 серпня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Шевченка В.Р., представника позивача - Свічкар Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -

В С Т А Н О В И В

15 березня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 205160 від 28.09.2007 року у розмірі 553121,40 грн. станом на 16.02.2023 року та судові витрати. В обгрунтування позову зазначив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 28.09.2007 року уклали кредитний договір 205160. 25.09.2012 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 205160 від 28.09.2007 року, згідно якої було змінено валюту кредиту з доллар США на валюту гривня. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 205160 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Станом на 16.02.2023 року ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, має заборгованістьза кредитним договором у розмірі 553121,40 грн. У зв`язку з тим, що заборгованість за договором кредиту не погашена, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 03 квітня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з повідомлення (викликом) сторін.

22 травня 2023 року до суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у якому просили суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

14 червня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до спливу строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог в зв`язку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чном, причини неявки суду не повідомила.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

28.09.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду № 205160 (далі - Договір) (а.с.7-11).

Згідно Договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 24000 доллара США, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленим договором (п. 1.1,1.2 Договору).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №205160 від 28.09.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 28.09.2007 року було укладено договір поруки №205160-4, відповідно до умов якого у випадку невиконання боржником зобов`язань за Кредитною угодою № 205160, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 4) (а.с.18).

25.09.2012 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 205160 від 28.09.2007р., згідно якої було змінено валюту кредиту з доллара США на валюту гривня (а.с.14-17), складено графік погашення кредиту, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк до 24.09.2017 року, а також між Банком та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 1 до Договору поруки № 205160- від 28.09.2007р. (а.с.13-17, 19).

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі.

В порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим станом на 16.02.2023 року має заборгованість за Договором в сумі 553121,40 грн., з яких 102636,32 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 65813, 32 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 38471,76 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.5,6).

Останній платіж за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 , згідно наданого банком розрахунку був здійснений 13.02.2013 року (а.с.5,6).

На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк».

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 судом враховується наступне.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Правила частини четвертої статті 559ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Виходячи із положень другого речення ч.4 ст.559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановлення кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Правова природа зобов`язання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов`язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов`язань та настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з тотожної природи зобов`язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов`язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред`явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов`язання.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

У даному кредитному договорі строк виконання зобов`язання визначений 24.09.2017 рік. З позовними вимогами позивач до позичальника та поручителя звернувся до суду 15.03.2023 року, тобто з пропуском встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя, отже порука є припиненою.

При цьому суд звертає увагу, що умови договору поруки (п.11), якими передбачено 5 річним строк позовної давності у даному випадку не застосовується оскільки строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, тобто жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може (справа № 209/3779/15-ц Верховний Суд України у Постанові від 31 січня 2018 року правовий висновок).

Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 та позиції відповідачів щодо застосування строку позовної давності суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно п.1.3 кредитної угоди № 205160 від 28.09.2007 року термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 28.09.2008 року. Зазначений термін може бути змінений згідно п.п. 2,.3.3, 2.4.1 даної Угоди.

Відповідно п. 6.8 кредитної угоди № 205160 від 28.09.2007 року, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Слід наголосити, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строк. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Початок перебігу позовної давності (стаття 261 ЦК України).

Тобто законодавець заклав презумпцію обізнаності кредитора про його порушення прав, таким чином обов`язок доказування необізнаності покладено на кредитора.

Правова позиція Верховного суду зазначає, що поряд зі встановлення строку дї договору сторони (банк та клієнт) встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями. Також Верховний суд прийшов до висновку, що у разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашения кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність з я вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судом встановлено, що строки позовної давності у даному кредитному договорі пропущені. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором (а.с.5,6), останній платіж в рахунок погашення суми заборгованості було проведено ОСОБА_1 13 лютого 2013 року. Очевидно, що позивач достовірно знав про невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, однак до березня 2023 року до суду з позовом не звертався, тим самим пропустивши строк позовної давності.

Заперечення представника позивача стосовно того, що термін дії договору обумовлений моментом повного виконання зобов`язань, не ґрунтуються на нормах ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Клопотань про поновлення пропущеного строку позовної давності та визнання причин його пропуску поважними до суду від позивача не надходило, відповідачі просять застосувати наслідки пропущення строку позовної давності.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 29 серпня 2023 року.

Суддя: В. О. Головін