ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1017/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 705/1744/16-ц Категорія: 308010000 Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.,

секретар: Новицька Н.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення з квартири,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення з квартири відповідача.

В обґрунтування позовної заяви зазначала, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.01.2011, вона та її мати ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 , по 1/2 частині кожна.

Свого часу відповідач ОСОБА_2 , який є батьком позивачки і з яким її мати розірвала шлюб, проживаючий в цьому ж будинку в квартирі АДРЕСА_2 , подав до них з матір`ю позов, у якому просив визнати їх приватизовану квартиру АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя, вселити його до цієї квартири та не чинити йому перешкод в користуванні нею. Суд першої інстанції позов задовольнив, однак, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 09.02.2016 було скасовано рішення Уманського міськрайонного суду від 18.12.2015 та ухвалено нове, яким у вказаному вище позові було відмовлено повністю.

Проте, 24 грудня 2015 року відповідач, порушуючи конституційне право позивачки на недоторканість житла, незаконно, тобто без будь-яких правових підстав, зламавши замки у дверях, проник у належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , де по теперішній час незаконно проживає, незважаючи на рішення суду та її заперечення.

Виселятися з квартири відповідач категорично відмовляється.

У зв`язку з зазначеним позивачка була змушена двічі звертатися з відповідною заявою до Уманського МВ УМВС України у Черкаській області. Проте, працівники органів внутрішніх справ відмовляються відновити її порушені конституційні права та переконливо рекомендують звертатися до суду за вирішенням цієї проблеми, оскільки питання виселення особи з жилого приміщення виходить за межі їх компетенції.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 незаконно заволодів її майном, заселився та проживає по теперішній час у належній їй та її матері квартирі, не маючи на це будь-яких правових підстав, незважаючи на її звернення та застереження правоохоронних органів з цього приводу, ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом з метою захисту свого конституційного права на недоторканість житла.

Крім того, позивачка зазначала, що ще 11.07.2008 відповідачу ОСОБА_2 на підставі рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265 було видано ордер на житлове приміщення квартири АДРЕСА_2 на сім`ю з однієї особи, де він з 12.08.2008 по теперішній час зареєстрований. Тобто відповідач має своє відокремлене житло, яким користується.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення з квартири, задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 майном шляхом примусового виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Здійснено розподіл судових витрат.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не надано доказів наявності у нього права користування спірною квартирою, тоді як позивач довів наявність права власності на спірне майно та наявність перешкод у користуванні своєю власністю, а отже, позов є обґрунтований.

Не погоджуючись з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.04.2023, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність вказаного рішення, просив його скасувати та ухвалите нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що ордер на ім`я ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_3 було видано на зайняте ОСОБА_2 житлове приміщення. У зв`язку з цим ОСОБА_2 у 2016 році звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 , Уманської міської ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним ордеру та рішення про приватизацію житла, справа № 705/2298/16. У межах вказаної справи ОСОБА_2 заявляв про порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 його житлових прав на квартиру АДРЕСА_4 , оскільки, відповідно до виданого ОСОБА_2 ордеру № 186 серії С, саме ОСОБА_2 була видана кімната № НОМЕР_1 (пізніше, після передачі в комунальну власність гуртожитку, змінено нумерацію квартири на 24д). Отже, вимога в даній справі безпосередньо ґрунтується на свідоцтві про право власності та інших документах, що є предметом розгляду в справі № 705/2298/16, яка наразі перебуває на розгляді в суді касаційної інстанції.

Скаржник вказує, що зазначене було підставою для заявлення в суді першої інстанції клопотання про зупинення провадження в даній справі № 705/1744/16 до розгляду Верховним Судом справи № 705/2298/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Уманської міської ради, ОСОБА_1 .

Однак, таке клопотання було залишено поза увагою суду першої інстанції.

14.06.2023 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Кецкало В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона позивача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09.02.2016 у цивільному провадженні № 22ц/793/377/2016, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою, скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю. У вказаній справі факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_3 у спірній квартирі АДРЕСА_1 не був встановлений, не визнано за ним також і права користування квартирою, у зв`язку з чим в позові йому було відмовлено.

Незважаючи на вказане, відповідач ОСОБА_2 продовжує проживати у квартирі позивачки.

Після звернення позивачки до суду з даним позовом, ОСОБА_2 заявив до ОСОБА_1 та її матері ОСОБА_3 інший позов про визнання недійсним ордеру та рішення про приватизацію спірного житла квартири АДРЕСА_1 . Однак, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2022 у справі № 705/2298/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 28.07.2022 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2022 змінено та викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови. Зокрема, апеляційний суд у вказаній постанові зазначив, що доказів незаконності приватизації ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 немає, а ОСОБА_2 своє право на приватизацію житлового фонду використав в повному обсязі, отримавши у власність окрему ізольовану квартиру АДРЕСА_5 , на момент проведення приватизації у 2008 році у спірній квартирі АДРЕСА_4 не проживав, членом сім`ї її наймачів не являвся, до органу приватизації щодо отримання у власність спірної квартири не звертався.

Враховуючи зазначене, сторона позивача у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що ОСОБА_2 без будь-яких правових підстав проживає у належній позивачці квартирі, тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Заслухавши представника ОСОБА_2 адвоката Прудивуса М.А., який з`явився в судове засідання в режимі відеоконференції, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.01.2011, виданого відділом житлового господарства Уманської міської ради за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_6 частині квартири за кожним, що також підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданого Уманським виробничим відділком комунального підприємства ЧООБТІ № 28614866 від 10.01.2011 (т. 1 а.с. 6, 7)

Зазначене також підтверджується відміткою у будинковій книзі на квартиру АДРЕСА_1 , згідно з якою за вказаною адресою з 11.02.2011 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Будь-які інші особи за вказаною адресою не зареєстровані (т. 1 а.с. 8-9).

Згідно з відповіддю КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» від 26.06.2015 № 129 на адвокатський запит, 11.10.2007 Уманська міська рада прийняла рішення про передачу 148-квартирного будинку за адресою: АДРЕСА_7 з ДП «Уманського консервного комбінату» на баланс Уманського ремонтно-експлуатаційного управління № 3. Фактично житловий будинок був прийнятий КП «Уманське РЕУ № 3» 15.07.2008 із вказаного часу мешканці проводять оплату за житлово-комунальні послуги. Згідно з рішенням виконавчого комітету Уманської міської ради від 12.06.2008 № 265 ОСОБА_2 11.07.2008 видано ордер на житлове приміщення № 02586 серія А на право зайняття з сім`єю з одної особи, однієї кімнати площею 12,6 кв.м квартири АДРЕСА_2 . Громадянин ОСОБА_2 у вказаній квартирі зареєстрований 12.09.2008 (т. 1 а.с. 14). Зазначене також підтверджується ордером № 02586 серії А (т. 1 а.с. 15)

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 07.07.2012, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 07.07.2012 зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після шлюбу ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 16).

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09.02.2016 у справі № 705/1733/15, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою, скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено повністю (т. 1 а.с. 10-13).

Під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним ордеру та рішення про приватизацію спірного житла квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2022 у справі № 705/2298/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Черкаського апеляційного суду від 28.07.2022 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2022 змінено та викладено мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови. Зокрема, апеляційний суд у вказаній постанові зазначив, що доказів незаконності приватизації ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 немає, а ОСОБА_2 своє право на приватизацію житлового фонду використав в повному обсязі, отримавши у власність окрему ізольовану квартиру АДРЕСА_5 , на момент проведення приватизації у 2008 році у спірній квартирі АДРЕСА_4 не проживав, членом сім`ї її наймачів не являвся, до органу приватизації щодо отримання у власність спірної квартири не звертався.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 Житлового кодексу України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

У той же час статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої і другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Отже, аналіз положень ЖК України та ЦК України свідчить про те, що у частині першій статті 156 ЖК України не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права. Передбачено право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися житловим приміщенням нарівні з власником, що свідчить про похідний характер права користування члена сім`ї від прав власника.

Зазначена норма не передбачає і самостійного характеру права користування житловим приміщенням, не вказує на його речову чи іншу природу.

Ухвалюючи у даній справі рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи позивачки про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та належним чином дослідивши, чи відповідає припинення права користування відповідачем спірною квартирою необхідності захисту права власника (чи дотримано баланс між захистом права власності неповнолітнього та припиненням права відповідача на проживання у квартирі), дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі без законних на те підстав, оскільки:

- власниками спірної квартири є ОСОБА_1 та її матір ОСОБА_3 , у квартирі зареєстровані лише вказані особи;

- згода власника квартири ОСОБА_1 на проживання в ній ОСОБА_2 відсутня;

- відповідачу відмовлено у вселенні та усуненні перешкод в користуванні спірною квартирою, згідно з рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09.12.2016 у справі № 705/1733/15;

- відповідачу відмовлено у визнанні недійсним ордеру на спірну квартиру та рішення про приватизацію спірної квартири, згідно з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2022 у справі № 705/2298/16 та постановою Черкаського апеляційного суду від 28.07.2022 у справі № 705/2298/16;

- відповідачу 12.06.2008 видано ордер на житлове приміщення на право зайняття з сім`єю з однією особою, однієї кімнати площею 12,6 кв.м квартири АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_8 зареєстрований з 12.09.2008.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів наявності в нього права користування спірною квартирою, тоді як позивачем доведено наявність перешкод у користуванні своєю власністю та права на їх усунення.

Посилання скаржника на залишення судом першої інстанції поза увагою клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у даній справі до розгляду Верховним Судом справи № 705/2298/16 апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, журналом судових засідань, відповідно до якого, судом першої інстанції протокольною ухвалою було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що постановою Верховного Суду від 08.06.2023 у справі № 705/2298/16 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.04.2022 у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Черкаського апеляційного суду від 28.07.2022 залишено без змін.

Таким чином, беручи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом примусового виселення з квартири, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков