Справа № 2-3061/11
Провадження № 6/761/62/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Дем`янчук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересовані особи: ПАТ «КБ «Надра», державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатовський Ігор Анатолійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся відповідач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Жовтоного М., в якій просив визнати виконавчий лист № 2-3061/11, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 13.09.2021 у справі № 2-3061/11 за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню та стягнути на користь ОСОБА_1 безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року кошти в загальному розмірі 12146,06 грн.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що виконавчий лист не підлягає виконанню, через те, що відступлено права вимоги стягувачем іншій особі та через поєднання боржника і стягувача в одній особі.

Так, на підставі кредитного договору № 2/П/27/2007-840 від 11.01.2007 ОСОБА_3 отримала у ВАТ «КБ «Надра» кредит у сумі 292050,00 доларів США зі сплатою 12,49 % на рік - на придбання чотирьох кімнатної квартири у АДРЕСА_1 , яка була оформлена згідно іпотечного договору.

11.01.2007 ОСОБА_1 уклав з ВАТ «КБ «Надра» договір поруки, відповідно до якого поручився солідарно та в повному обсязі відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 по погашенню кредиту.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, 21.01.2011 заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва було задоволено позов ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в розмірі 2 823 922, 93 грн.

13.09.2021 Шевченківським районним судом м. Києва на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист.

Стягнення боргу здійснюється Деснянським районним відділом ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ВП № НОМЕР_1 та за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року з ОСОБА_1 стягнуто у вказаному виконавчому провадженні кошти в загальному розмірі 12 146,06 грн.

За наявною у заявника інформацією, придбана за кредитні кошти квартира ОСОБА_3 була продана, а кошти від її продажу перераховано на погашення кредиту. При цьому квартира була виключена з Державного реєстру іпотек.

Постановою Правління НБУ № 356 від 04.05.2015 ПАТ «КБ «НАДРА ліквідовано. Згідно інформації, що міститься в ЄДР, стягувач ПАТ КБ «Надра» перебуває в стані припинення, 15.06.2015, 1002619, внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті в ліквідації.

09.01.2020 залишок заборгованості за кредитом, банк «НАДРА» передав фінансовій компанії ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ», Згідно Договору № GL3N12458 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 09.01.2020, правонаступником прав вимоги в тому числі за кредитним договором № 2/П/27/2007-840 від 11.01.2007, що укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 , є Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТ ФІНАНСІВ»

Крім того, згідно пункту 2.1 Договору відступлення права вимоги від 05 червня 2020 року, укладеного між Товариством 3 обмеженою відповідальністю «СВІТ ФІНАНСІВ», з однієї сторони, та ОСОБА_2 .

При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Первісного кредитора. ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 .

Оскільки ПАТ «КБ НАДРА» не є належним стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, оскільки 09.01.2020 відступив право вимоги за кредитним 2/П/27/2007-840 від 11.01.2007 іншим особам, тому стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ПАТ «КБ «НАДРА» є безпідставними. Крім того, Договором поруки від 11 січня 2007 року ОСОБА_1 поручався солідарно та в повному обсязі відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань по погашенню кредиту. Нововиявлені обставини свідчать, що право вимоги спочатку перейшло новому кредитору ТОВ «СВІТ ФІНАНСІВ», за якого ОСОБА_1 не поручався, а в подальшому боржник (позичальник) і кредитор поєдналися в одній особі. Тому, з огляду на ч.3 ст.559 ЦК України, з моменту відступлення банком права - вимоги 09.01.2020 та переведення боргу на іншу особу в ОСОБА_1 припинились зобов`язання по виконанню боргу Договору поруки.

Крім цього, у постанові про арешт коштів боржника вказано, що арешт на майно боржника державним виконавцем накладено на підставі виконавчого листа № 2-306/1 від 13.09.2011. Однак виконавчого листа з таким номером не існує.

З огляду на вказане виконавчий лист не підлягає виконанню.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Суд дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 11.01.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №2/П/27/2007-840, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування грошові кошти у сумі 292050,00 доларів США, для проведення розрахунків по договору куп віл-продажу № 34 від 11.01.2007, за квартиру АДРЕСА_2 .

11.01.2007 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед банком за виконання належне виконання ОСОБА_3 взятих зобов`язань за кредитним договором №2/П/27/2007-840від 11.01.2007.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2011 позов ПАТ Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором був задоволений; стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 823 922,93 грн. та судовий збір в розмірі 1820,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26.02.2021 заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Жовтонога Миколи Миколайовича про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21.01.2011, ухваленого у справі № 2-3061/11 за позовом ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

На виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2011, Шевченківським районним судом м. Києва видано 13.09.2011 виконавчий лист № 2-3061/11, яким солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на корись ВАТ «КБ «Надра» стягнуто заборгованість в сумі 2823922,93 грн та судові витрати в розмірі 1820,00 грн, в сього 2825742,93 грн.

Відповідно до постанови від 30.08.2016 Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з виконання виконавчого листа № 2-3061/11 від 13.09.2011 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.08.2020 накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

Постановою Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.09.2020 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які він отримує в ПАТ «УПСК».

Відповідно до довідки ПАТ «УПСК» від 10.03.2021 № 5272/18 у ВП № 5205805 за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року здійснювались відрахування з заробітної плати ОСОБА_1 в розмірі 12146,06 грн.

09.01.2020 між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Світ Фінансів» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL3N212458.

05.06.2020 між ТОВ «Світ Фінансів» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №2/П/27/2007-840 від 11.01.2007. Відповідно до вказаного договору та акту приймання-передачі документів за ним від 05.06.2020 до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за кредитним договором №2/П/27/2007-840 від 11.01.2007.

Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчі листи в електронній формі викладаються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, оприлюднюються в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), та підписуються електронним підписом судді (у разі колегіального розгляду - електронними підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).

Згідно частини першої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені вище підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До процесуальних підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

Крім того, Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 лютого 2019 року в справі №907/9/17 висловила правову позицію, що суд вирішує процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, в межах чого також визнає таким, що не підлягає виконанню повністю чи частково виконавчий лист, встановивши, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково (у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин).

Згідно частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Разом з цим, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2011 на підставі якого був виданий 13.09.2011 виконавчий лист №2-3061/11, матеріали справи не містять.

Посилання заявника на те, що виконавчий лист не підлягає виконанню, з тих підстав, що ПАТ «КБ НАДРА» не є належним стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, оскільки 09.01.2020 відступило право вимоги за кредитним 2/П/27/2007-840 від 11.01.2007 іншим особам, а тому стягнення заявника коштів на користь ПАТ «КБ «НАДРА» є безпідставними, є юридично не спроможними виходячи з наступного.

За змістом ч.1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс 13).

Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, вибуття однієї сторони з виконавчого провадження є підставою для його заміни, а не підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи норми діючого законодавства та надані учасниками справи докази, проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що жодних належних, достатніх та достовірних доказів, які б доводили, що обов`язок боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа № 2-3061/11 відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням чи іншою особою або з інших причин, а тому підстав для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів, які були стягнути на його підставі не вбачається, а відтак заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 432 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «КБ «Надра», державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Горбатовський Ігор Анатолійович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н.В. Сіромашенко