ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Суми

Справа №589/1630/21

Номер провадження 22-ц/816/845/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

в присутності

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орловської Вікторії Анатоліївни

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2023 року ухвалене у складі судді Сидорчука О.М. у м. Шостка Сумської області, повне судове рішення складено 31 березня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що влітку 2019 року він працював таксистом на автомобілі, наданому відповідачем ОСОБА_3 .

Документально такі відносини між позивачем та відповідачем оформлені не були, ґрунтувались лише на усних домовленостях.

28 липня 2019 року позивач, керуючи наданим відповідачем автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Будівельників, 31/13, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження (множинні забої, садна м`яких тканин обличчя, забійні рани носа, кінцівок), потребував медичної допомоги.

Як вказує позивач, з місця ДТП він зателефонував відповідачеві, повідомив про подію, що сталася, попросив привезти поліс обов`язкового страхування відповідальності водіїв наземних транспортних засобів. Через нетривалий час, до приїзду поліції, на місце ДТП під`їхав представник відповідача, який представився його адвокатом Завірухою Романом Володимировичем.

Позивач вказує, що сильно нервував після дорожньо-транспортної пригоди, погано себе почував внаслідок отриманих травм та погано пам`ятає всі події того дня. Однак, пам`ятає, що на якійсь станції технічного обслуговування він кілька разів заповнював якісь документи, щось неодноразово переписував. Пам`ятає також, що представник відповідача підвищував на нього голос, погрожував тим, що «поставить на лічильник» його родичів і допоки позивач не підпише якісь папери, не викличе йому швидку медичну допомогу. Позивач уривками пам`ятає як давав якісь пояснення поліції та як поліцейський допомагав йому сісти в автомобіль швидкої медичної допомоги.

В листопаді 2020 року на адресу позивача надійшла ухвала Голосіївського районного суду м. Києва про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення боргу за договором позики, копію позовної заяви та доданих до неї документів. З тексту позовної заяви позивач дізнався про те, що між ним та відповідачем 22 липня 2019 року, нібито було укладено договір позики у формі розписки, на підставі якого він, нібито позичив у відповідача грошові кошти в сумі 200 000 грн та зобов`язувався повернути 01 серпня 2019 року.

Після отримання копії позову з додатками ОСОБА_2 впізнав свій почерк та пригадав, що одразу після дорожньо-транспортної пригоди 28 липня 2019 року представник ОСОБА_1 вимагав від нього написання якоїсь розписки, казав, що то буде гарантією відшкодування ним вартості ремонту автомобіля «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 . Однак, реально жодних грошових коштів від відповідача ані 22, ані 28 липня 2019 року позивач не отримував.

Оскільки поданим до Голосіївського районного суду м. Києва позовом відповідач наполягає на реальності і дійсності договору позики у формі розписки від 22 липня 2019 року та на наявності підстав для стягнення з позивача 200000 гривень, позивач просить визнати цей договір недійсним з підстав застосування до нього фізичного та психічного насилля під час складання розписки, датованої 22 липня 2019 року, а правовою підставою вказав норми статті 231 ЦК України.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не надав оцінки поясненням представників сторін, не врахував інші факти, які свідчать про те, що грошові кошти позивачем від відповідача не отримувались, а розписка датована 22 липня 2019 року була складена під час перебування позичальника у незвичному стані. Зокрема: в розписці не зазначено де саме вона складена, розписка не містить реквізитів сторін, що дозволяють їх точно ідентифікувати: паспортних даних, РНОКПП, дат народження, адрес реєстрації. Більше того, навіть прізвище відповідача у розписці зазначено « ОСОБА_4 », а не « ОСОБА_4 », у розписці не вказано мету отримання грошових коштів, відсутні порядок їх передання та повернення.

Заявник наполягає, що за розпискою, датованою 22 липня 2019 року, грошові кошти позивачу відповідачем передані не були, а сама розписка написана 28 липня 2019 року після ДТП, але перед наданням медичної допомоги та під погрозами з боку представника відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Орловська В.А. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орловської В.А., перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2023 року за підписом ОСОБА_2 складена розписка наступного змісту: « ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 отримав від ОСОБА_1 22 липня 2019 року грошові кошти у розмірі 200000 грн (двісті тисяч гривень), зазначену суму зобов`язуюсь повернути до 01.08.2019 року, розписка написана мною власноруч без будь-якого фізичного та психологічного примусу» (а.с. 7).

28 липня 2019 року керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Будівельників, 31/13, ОСОБА_2 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с 11-12, 75).

ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження (множинні забої, садна м`яких тканин обличчя, забійні рани носа, кінцівок) (а.с. 13), у зв`язку з чим 28 липня 2019 року з 09:15 до 10:15 йому була надана медична допомога у Міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Київ (а.с. 13).

Представник позивача не заперечувала, що травми, зазначені в довідках, позивач ОСОБА_2 отримав під час дорожньо-транспортної пригоди. Під час перебування в лікарні ОСОБА_2 було проведено первинну хірургічну обробку саден, від стаціонарного лікування ОСОБА_2 відмовився (а.с .13).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними допустимими доказами підстав заявленого позову, а саме застосування до нього заходів психічного чи фізичного тиску, примушування його проти справжньої волі до складання розписки про отримання ним коштів від ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.ст. 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

За змістом ст.ст. 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується сторонами, що розписка датована 22 липня 2019 року, складена і підписана ОСОБА_2 . Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів позивача про написання позивачем цієї розписки, як він стверджує саме 28 липня 2019 року.

Тобто жодних доказів, що свідчать про вади змісту розписки (невідповідність дати розписки даті її фактичного складання) позивач до суду не надав,

Колегія суддів вважає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції твердження позивача про неотримання ним грошових коштів за оспорюваним договором позики, як такі, що не є достатніми для спростування змісту розписки, що засвідчує отримання позичальником від кредитора грошової суми. Жодних інших доказів, на підтвердження таких своїх доводів позивач не надав як до місцевого суду, так і до суду апеляційної інстанції, а отже безгрошовості договору позики від 22 липня 2019 року ОСОБА_2 також не довів.

Статтею 231 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним з підстав вчинення його під впливом насильства або погрози необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, обов`язок доведення якого покладається на позивача. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 907/113/18).

Проте окрім пояснень позивач не надав до суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що написання ним розписки відбулося під тиском та погрозами відповідача або іншої особи.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та не належать до тих підстав з якими чинний процесуальний закон пов`язує можливість зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 3 жовтня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов