Провадження № 2/686/3916/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Мазурок О.В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області в особі Голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області Рокицького Володимира Володимировича, Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області в особі Голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області Рокицького Володимира Володимировича, Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Просить: скасувати наказ №86-к від 12.04.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області () правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () з 19.04.2023 року та внести відповідні записи в трудову книжку. Стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області () правонаступником якого є Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та по день ухвалення рішення судом з розрахунку 472,19 грн. на день з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів. Стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

На обґрунтування свого позову вказала, що відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №10-К від 14.09.1994 року вона була прийнята на посаду провідного спеціаліста контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування, а відповідно до наказу №1 від 22.01.1998 року переведена на посаду головного спеціаліста контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції фонду. Згідно постанови правління Фонду від 26.06.2001 року №13, виконавчу дирекцію Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування України реорганізовано у виконавчу дирекцію Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згодом, згідно наказу № 1 від 02.07.2001 року її призначено на посаду головного спеціаліста контрольно ревізійного відділу виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, правонаступником якого, із 01 серпня 2017 року , є управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Відповідно до наказу №207-к від 25 липня 2017 року її прийнято в порядку переведення на посаду головного спеціаліста контрольно-ревізійної роботи та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Згодом, згідно наказу №494-к від 28.12.2017 року її переведено спочатку на посаду головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту, а наказом №99-к від 25.03.2019 року на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

На виконання вимог п.2 Розділ VII Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від

23.09.1999 року №1105-ХІУ (в редакції Закону № 2620-ІХ від 21.09.2022) Головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду 16.01.2023 року її ознайомлено з наступними наказами: «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» без номера та дати, «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управляння виконавчої соціального дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області» від 16.01.2023 року №13-к.

Згідно наказу від 12.04.2023 року №137-к, за підписом голови комісії з реорганізації, її звільнено з 18 квітня 2023 року з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скорочення чисельності та штату працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області. При звільнені їй виплачені розрахункові кошти та видано трудову книжку.

Вона вважає наведені вище дії відповідачів протиправними і як наслідок таких дій, виданий наказ від12.04.2023 №86-к про її звільнення таким, що суперечить вимогам трудового законодавства України, зокрема ч.2 ст. 40, ст. ст. 49-2, 43 КЗпП України так як була порушена юридична процедура її звільнення.

Вважає, що видаючи наказ про її звільнення відповідачем порушено вимоги ст.. 49-2 КЗпП України. Так, згідно вказаної норми трудового законодавства передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Але такого попередження мені особисто надано не було.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті (зокрема у разі ліквідації, реорганізації), допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1, З ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Вона вважає, що як головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області так і його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області, не було належним чином виконано вимоги ч.2 ст. 40, ч.З ст.49-2 КЗпП України щодо його працевлаштування. Так як її не було переведено та зараховано до облікового складу Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області, який є правонаступником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, не запропоновано наявних вакантних посад чи іншої посади чи роботи, за відповідною професією чи спеціальністю, яку він міг би виконувати, з урахуванням його освіти, кваліфікації досвіду роботи тощо, та яка з`явилася в правонаступника (в Головному управлінні Пенсійного Фонду) України в Хмельницькій області протягом періоду реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України і яка існувала на день її звільнення.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір; вказаний орган одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно наданої відповідачем інформації її середньоденна заробітна плата перед звільненням складає 472,19 грн.

Таким чином, підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення та по день ухвалення рішення судом з розрахунку 472,19 грн. на день.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Вирішуючи питання про відшкодування їй моральної шкоди, завданої неправомірним звільненням суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок її незаконного звільнення їй спричинена моральна шкода, що полягає у моральних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків і потребі у додаткових зусиллях для організації її життя, та яка обґрунтована сильним душевним стражданням внаслідок незаконного звільнення та втратою заробітку, що унеможливило фінансове забезпечення її сім`ї. А тому з врахуванням вимог розумності, вона оцінює в розмірі 100000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Направив до суду відзив, в якому вказав, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким Закон України від 23.09.1999 №1105-ХІУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" викладено в новій редакції. Пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105 (в редакції Закону 2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України Пунктом 12 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення Закону N1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України: забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України; привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 1442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, зокрема: утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України; установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації; зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620. ОСОБА_1 звільнено наказом № 86-к від 12.04.2023, виданим на підставі наказу з реорганізації Фонду соціального страхування України N 9-ОД "Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхуванні України" та наказу комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області N13-к «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області» виданих 16.01.2023, тобто після набрання чинності Законом № 2620, відтак після 01.01.2023 правління ФСС України не мало законних підстав для реалізації повноважень, передбачених Законом № 1105 у редакції, що діяла до 01.01.2023. Як зазначено вище Постановою № 1442 установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду на до завершення їх реорганізації. Зазначене повністю відповідає частині четвертій статті 105 Цивільного кодексу України. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 викладено висновок, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. З огляду на зазначене, варто врахувати позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі N° 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі N° 297/868/18, від 28.04.2021 у справі N° 373/2133/17, відповідно до яких суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі N451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини

першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у підпунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливу перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві. Дії, вчинені на виконання вимог Закону N1105 та Постанови N1442, не породжували для позивача правових наслідків, оскільки правовідносини щодо звільнення між роботодавцем і працівником, зокрема у разі реорганізації підприємства, виникають не з дати початку реорганізації, а з дати попередження працівника про зміну в майбутньому його становища, зокрема, можливого звільнення. Згідно із пунктом 2 розділу "Прикінцеві положення Закону України від 15.03.2022 № 2136-ІХ главу XIX "Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: "Що час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на вищевикладене, положення Закону №2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону №2136 також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Відповідно до частини другої статті 5 Закону N2136 у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 "Про державну службу».

Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 № 35 "Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб. Посади працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, на відміну від посад працівників головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю. Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України,

на яких поширюється законодавство про працю служби у Фонді чи його територіальних управліннях. За таких умов, переведення працівників ФСС України на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях суперечить Закону №889. Зазначене підтверджується листом Міністерства економіки "України від13.01.2023 N4706-05/1622-03. В силу положень пунктів 1 і 2 частини першої статті 41 Закону №889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець; на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі. Посилання Позивача на те, що йому не запропоновано вакантні посади в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які були наявні у період з 16.01.2023 по 18.04.2023 є необґрунтованим, оскільки призначення на посаду державного службовця можливо лише по конкурсному відбору. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. Звертаємо увагу суду, що за період з 16.01.2023 по 18.04.2023 головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області оголошено 174 добори на зайняття наявних вакантних посад державної служби категорії "Б" та "В", Позивач заявляє, що «вирішуючи питання про відшкодування йому моральної шкоди, завданої неправомірним звільненням з посади . Слід врахувати що, позивач був обізнаний про прийняте рішення про припинення ФСС України та необхідність проведення заходів з його реорганізації задовго до того, як було видано наказ про його звільнення. У постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц Верховний Суд, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань. Жодних доказів того, що стан здоров`я позивача до його звільнення був кращим та погіршився внаслідок звільнення, позивач не надав. Відтак наявність причинного зв`язку між фактом звільнення з роботи та поганим станом здоров`я позивачем не доведена.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що відповідно до наказу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області №10-К від 14.09.1994 року вона була прийнята на посаду провідного спеціаліста контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування, а відповідно до наказу №1 від 22.01.1998 року переведена на посаду головного спеціаліста контрольно-ревізійного відділу виконавчої дирекції фонду. Згідно постанови правління Фонду від 26.06.2001 року №13, виконавчу дирекцію Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування України реорганізовано у виконавчу дирекцію Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Згодом, згідно наказу № 1 від 02.07.2001 року її призначено на посаду головного спеціаліста контрольно ревізійного відділу виконавчої дирекції Хмельницького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, правонаступником якого, із 01 серпня 2017 року , є управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Відповідно до наказу №207-к від 25 липня 2017 року її прийнято в порядку переведення на посаду головного спеціаліста контрольно-ревізійної роботи та аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

Згодом, згідно наказу №494-к від 28.12.2017 року її переведено спочатку на посаду головного спеціаліста відділу фінансового контролю та аудиту, а наказом №99-к від 25.03.2019 року на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області.

На виконання вимог п.2 Розділ VII Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від

23.09.2000 року №1105-ХІУ (в редакції Закону № 2620-ІХ від 21.09.2022) Головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду 16.01.2023 року позивача ознайомлено з наступними наказами: «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» без номера та дати, «Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управляння виконавчої соціального дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області» від 16.01.2023 року №13-к.

Згідно наказу від 12.04.2023 року №137-к, за підписом голови комісії з реорганізації, її звільнено з 18 квітня 2023 року з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області, відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скорочення чисельності та штату працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області. При звільнені їй виплачені розрахункові кошти та видано трудову книжку.

Відповідно до Закону України від 21.09.2022 №2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №2620), яким Закон України від 23.09.1999 №1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено у новій редакції (надалі - Закон №1105). Указаний нормативний акт набрав чинності з 01.01.2023. Розділом VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105 (в редакції Закону №2620) передбачено припинення Фонду соціального страхування України (надалі - Фонд) та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Відповідно до наказу Фонду соціального страхування України, зареєстрованого 16.01.2023 року, наказую: скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 року. Комісію з реорганізації Фонду соціального страхування України, з дотриманням вимог статті 49-4 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», положень Колективного договору, укладеного між виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України та Професійною спілкою працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування 29.10.2020 р., повідомити Професійну спілку працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України щодо прийнятого рішення про масове вивільнення працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві та провести відповідні консультації.

16.01.2023 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області прийняло наказ №12-к «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області про наступне їх вивільнення.

У п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності роботодавець може розірвати, зокрема, у разі "змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників".

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

01.01.2023 набув чинності Закон України № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого передбачається припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.

Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції Закону №2620-ІХ) передбачено, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Підставою звільнення позивача стала реорганізація управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Згідно положень ч. 6 ст. 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Під час звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі змінами в організації праці, у т.ч. скороченням штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст. 492 КЗпП.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, власник або уповноважений ним орган є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 (змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України однією з умов звільнення працівника є неможливість перевести його за його згодою, на іншу роботу, що передбачене частиною другою вказаної статті та іншою умовою при скороченні штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, тобто запропонувати працівнику іншу роботу.

В матеріалах справи відсутні докази того, що з моменту вручення ОСОБА_1 попередження про скорочення штату та до моменту звільнення, їй було запропоновано наявні вакансії чи докази тому, що такі вакансії відсутні.

Окрім цього, позивача не було працевлаштовано та не запропоновано іншої рівнозначної посади або іншого місця роботи, при цьому в своєму відзиві представник відповідача вказав, що за період з 16.01.2023 року по 18.04.2023 року, головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області оголошено 174 добори на зайняття наявних вакантних посад державної служби категорії «Б» та «В».

У відповідності до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Варто зауважити, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

З наведеного очевидним є висновок про те, що можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.

Отже, установлено, що реорганізація (припинення) Управління відбулася шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, до якого перейшли всі права й обов`язки припиненої установи, голова комісії з реорганізації Управління повинна була запропонувати позивачу рівнозначну посаду або іншу роботу в установі - правонаступника.

З наведеного слід зробити висновок, що відповідачем у порушення вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1 не запропоновано наявні у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вакантні посади, які вона могла би обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Отже, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, її вимоги про поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У своєму відзиві відповідач посилається, як на одну з підстав неможливості переведення позивача до Головного управління, на те, що посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби та відповідно до встановленого порядку не вступили на державну службу. Суд вважає дане необґрунтованим з огляду на наступне: Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану продовжувався. Відповідно до Указу № 451 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року. Цей Закон набуває чинності з дня його опублікування. 15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності з 24 березня 2022 року (далі Закон №2136).

Відповідно до ст. 1 Закону №2136 цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з ч. 5 ст. 10 указаного Закону у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, що передбачає спрощену процедуру вступу на державну службу.

Факт прийняття на роботу в Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області колишніх працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області після їх звільнення не заперечується самим відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Судом не встановлено жодних заборон на переведення позивача, як працівника, без проведення конкурсу у випадку реорганізації юридичної особи (працівники якої не є державними службовцями) на посаду державної служби до органу, приєднання якого здійснюється внаслідок реорганізації.

Отже, суд погоджується з посиланням позивача а те, що роботодавець мав запропонувати позивачу рівнозначну посаду або іншу роботу в установі - правонаступника, чого зроблено не було, а тому суд вважає, що слід скасувати наказ №86-к від 12.04.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області; поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області () правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () з 19.04.2023 року та внести відповідні записи в трудову книжку.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

№100 від 08.02.95.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Суд вважає, що позивач звільнений з роботи без законних підстав. Заробітна плата позивача у лютому-березні 2023 року, що передували звільненню, становила 9504,00 грн. та 10800,00 грн. відповідно, що підтверджується довідкою про доходи від 01.05.2023 №409-03 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області. Також у указаній довідці зазначається розмір середньоденної заробітної плати позивача 472,19 грн.

За таких обставин, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з дати звільнення по 01.11.2023 (день винесення рішення суду) 2023 року включно дорівнює 69884 гривні 12 копійок з розрахунку: 148 робочий день * 472,19 грн.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в спорах про відшкодування (немайнової) шкоди» - відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен

з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 69884 гривні 12 копійок копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням обов`язкових платежів та 6700 гривень моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору на користь держави 2147,20 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, ст.ст. 40, 233, 235, 237-1 КЗпП України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Скасувати наказ №86-к від 12.04.2023 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області () правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () з 19.04.2023 року та внести відповідні записи в трудову книжку.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 69884 гривні 12 копійок з відрахуванням обов`язкових платежів.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 6700 гривень та 71 гривню 93 копійки сплоченого судового збору..

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області () в дохід держави судовий збір у розмірі 2147 гривень 20 копійок.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги .

Позивач: ОСОБА_1 , 1972 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1 ;

Відповідачі: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області в особі Голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області Рокицького Володимира Володимировича, , м. Хмельницький вул.. Проскурівська, 18;

- Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області, м.Хмельницький вул. Гната Чекірди 10, .

Повний текст рішення складено 09.11.2023 року.

Суддя: О. В. Мазурок