Справа № 397/280/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2023 смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Максимовича І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Рум`янцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганни Шевченко про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку-

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганна Шевченко звернулася до суду із поданням, в якому просила надати дозвіл даному відділу ДВС на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , вмежах виконавчого провадження №72312300 від 20.07.2023, якому належить наступне майно:

- будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме зазначені в технічному паспорті: літери А, а житловий будинок (загальна площа 148,7 кв.м., житлова площа 105,6 кв.м.); Б сарай з літнею кухнею та гаражем; В; в гараж; К колодязь; І відмостка;

- земельна ділянка площею 0,2346 га, яка розташована в АДРЕСА_1 згідно державного акту серія ЯК №037277 від 29.12.2012.

В обгрунтування подання старший державний виконавець вказала, що на виконанні в Олександрівському відділі державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №72312300 щодо примусового виконання виконавчого листа №397/280/23 від 03.07.2023 виданого Олександрівським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 10000 доларів США та судового збору в розмірі 3656,86 грн. (Загальна сума боргу згідно курсу валют на день прийняття виконавчого документа до примусового виконання становить 369342 грн. 86 коп.).

Боржник викликався до відділу, але вимоги державного виконавця ігнорує та заборгованість за виконавчим документом не сплачує.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, жодним ліквідним майном не володіє, не працює.

Після смерті матері боржника відкрилася спадщина на належне їй майно будинковолодіння АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_4 . Боржник ОСОБА_2 самовільно побудував новий двох поверховий житловий будинок на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка йому належить на праві власності згідно державного акту серія ЯК №037277 від 29.12.2012.

Відсутність реєстрації права власності на зазначене майно зумовлює обмеження у праві розпорядження ним.

Тому станом на день звернення з поданням до суду власником вказаного майна вважається боржник ОСОБА_2 як такий, що на земельній ділянці яка належить йому на праві власності збодував новий двохповерховий будинок на який виготовлено технічний паспорт, заключено договори на обслуговування даного будинку з ВАТ «Кіровоградгаз» та ВАТ «Кіровоградобленерго».

З урахуванням того, що боржник у добровільному порядку не сплачує кошти по виконавчому провадженню, державний виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, тому виникла необхідність звернутися до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

У судове засідання старший державний виконавець Шевченко Г.Д. не з`явився, начальником відділу подано до суду клопотання про розгляд подання без участі представника відділу, подання підтримав в повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд подання за його відсутності, подання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Суд, розглянувши вказане подання, та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так судом встановлено, що 03.07.2023 Олександрівським районним судом Кіровоградської області видано виконавчий лист у справі №397/280/23 (провадження №2/97/145/23) про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 суму боргу за договором позики у розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США та сплаченого ним судового збору в розмірі 3656,86 грн. (а.с.70).

Постановою старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Г.Д. від 20.07.2023 відкрито виконавче провадження ВП №72312300 про примусове виконання виконавчого листа №397/280/23, 2/397/145/23, виданого 03.07.2023 Олександрівським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 10000 доларів США та судовий збір в розмірі 3656,86 грн. (а.с.71).

Також в зазначеній постанові п.2, 3 зазначено про зобов`язання боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 36934,29 грн.(а.с. 71).

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Доказів направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Судом також встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на будівлю від 28.07.1987, домоволодіння в АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому Бірківської сільської ради народних депутатів від 23.07.1987 року №61 (а.с.80).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.81).

Відповідно до висновку обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 26.01.2012, згідно заяви ОСОБА_2 , Олександрівською дільницею КООБТІ проведено поточну інвентаризацію житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . При інвентаризації встановлено, що правові документи за даною адресою по Олександрівському БТІ зареєстровано за ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про право власності від 28.07.1987 р., а також при обстеженні виявлено, що на даній земельній ділянці старий житловий будинок знесений та самовільно побудовано новий двох поверховий житловий будинок. Загальна площа будинку складає 148,7 кв.м., житлова площа складає 105,6 кв.м. Державний акт на землю відсутній. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями станом на 26.01.2012 становить 363112 грн. Для вирішення питання про припинення права власності на старий житловий будинок та визнання права на спадкове майно замовнику запропоновано звернутись до Олександрівського районного суду (а.с.79).

Також на замовлення ОСОБА_2 26.01.2012 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку складає 148,7 кв.м., житлова площа складає 105,6 кв.м. (а.с.72-78).

Відповідно до повідомлення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2023 №9/84/23, ОСОБА_2 в період з 2012 року по даний час не звертався до Олександрівського районного суду Кіровоградської області із позовною заявою про припинення права власності на старий житловий будинок та визнання права на спадкове майно (а.с.86).

Відповідно до Акту про прийняття закінченого будівництвом об`єкта системи газопостачання та рішення приймальної комісії, пред`явлений до прийняття закінчений будівництвом об`єкт: газифікація житлового будинку по АДРЕСА_1 рахується прийнятим з 21.06.2012 (а.с.87).

27.10.2010 між ОСОБА_2 , який проживає АДРЕСА_1 та Олександрівським РЕМ ВАТ «Кіровоградобленерго» укладено Договір 0507122 про користування електричною енергією (а.с.88-89).

Відповідно до рішення дев`ятнадцятої сесії Бірківської сільської ради шостого скликання №21 від 14.09.2012 надано згоду ОСОБА_2 , проживаючому в АДРЕСА_1 для розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки та безоплатної передачі її у приватну власність орієнтовною площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с.82).

Відповідно до рішення двадцять другої сесії Бірківської сільської ради шостого скликання №243 від 28.12.2012 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянину ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 . Передано безоплатно у власність громадянину ОСОБА_2 земельну ділянку (кадастровий номер :51:000:0205) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,2346 га, в тому числі забудованих земель 0,2346 га, з них: 0,2346 га під житловою одно-та двоповерховою забудовою, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.83).

На підставі вищевказаного рішення двадцять другої сесії Бірківської сільської ради шостого скликання №243 від 28.12.2012, ОСОБА_2 29.12.2012 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №037277 кадастровий номер :51:000:0205, площею 0,2346 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Даний Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01858 (а.с.84-85).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №342566766 від 11.08.2023, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо земельної ділянки кадастровий номер :51:000:0205 відсутні (а.с.90).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №339786787 від 20.07.2023, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відносно ОСОБА_2 відсутні (а.с.91).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №339787122 від 20.07.2023, відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо будинку АДРЕСА_1 відсутні (а.с.92).

У відповідь на запит до Державної фіскальної служби України 04.10.2023 отримано інформацію, що боржник за вказаним у запиті податковим номером на обліку в органах ДФС не перебуває (а.с.94).

У відповідь на запит до Міністерства внутрішніх справ України 25.09.2023 отримано інформацію, що в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_2 транспортні засоби (а.с.95).

Постановою старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко Г.Д. від 11.08.2023 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 406477,15 грн. Копію постанови направити на виконання до банківських, інших фінансових установ та сторонам виконавчого провадження (а.с.96).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1, 2, 5-8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч.3-5 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. Кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України. Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

За змістом ч.10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1-4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком, об`єктом незавершеного будівництва стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, заставлений третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Арешт на подільний об`єкт незавершеного будівництва накладається з урахуванням особливостей, визначених абзацами другим - п`ятим частини першої цієї статті. У разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 ст. 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20) та в постанові Верховного Суду від 07 липня 2023 року у справі справа № 2-2727/11 провадження № 61-8007св23.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, можливе лише у випадку:

- здійснення виконавцем усіх передбачених Законом заходів для належного виконання судового рішення;

- відсутність у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача;

- наявність належних доказів, які підтверджують факт, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване;

- наявність належних доказів, які підтверджують факт, що боржник є володільцем майна;

- у випадках, передбачених законодавством, майно введено в експлуатацію.

При цьому, саме на виконавця покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення подання.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим.

Суд, вирішуючи питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, звертає увагу на те, що у справі відсутні належні та допустимі докази того, що державний виконавець вчиняв інші передбачені законом заходи щодо виконання судового рішення, і такі заходи виявилися безрезультатними, та з огляду на те, що звернення стягнення на нерухоме майно, зокрема, житловий будинок боржника, право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, в якому проживає особа, є виключним заходом, та може бути застосоване в останню чергу, що визначено частинами першою, третьою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», з метою уникнення обмеження конституційних прав громадянина.

Застосування судом положень статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення і може бути застосоване лише в тому випадку, коли державним виконавцем вичерпано всі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.

До матеріалів подання державного виконавця на підтвердження того, що ним вжито заходи для виконання судового рішення за рахунок іншого майна боржника (грошових коштів, рухомого майна), і такого майна не встановлено або його не достатньо для виконання судового рішення виконавець додає відповідь на запит № 1767329 від 04.10.2023 року ДПС України, за результатом якої нічого встановити неможливо (а.с.93).

Також надається відповідь на запит № 176732943 від 04.10.2023 року про наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців за РНОКПП НОМЕР_1 , результат запиту боржник за вказаним РНОКПП на обліку в органах ДФС не перебуває (а.с.94).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, за який період проводилося перевірка вказаної інформації.

Суд звертає увагу, що державним виконавцем не з`ясовувалося інформація щодо перетину державного кордону ОСОБА_2 , його працевлаштування.

Також не надано доказів на виконання постанови про арешт коштів боржника банківськими установами.

При цьому, ініціюючи питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано, виконавцем не з`ясовано статус цього майна та можливості реєстрації права власності на нього, відсутність прав на майно у інших осіб.

Державним виконавцем не надано доказів з нотаріальної контори щодо спадкування вищевказаного будинку боржником після смерті матері (його звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а також відомостей щодо визначення кола осіб спадкоємців, виданих свідоцтв про право на спадщину).

Також не надано доказів, що будівництво житлового будинку здійснено боржником самочинно та воно не порушує права інших осіб.

Фактичний аналіз матеріалів подання свідчить про те, що державним виконавцем не надано доказів того, що спірне нерухоме майно не було зареєстроване у встановленому законом порядку за боржником.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набрав чинності лише 01.01.2013 р. та не зобов`язує власників нерухомого майна, право власності на яке було зареєстроване у встановлений на той час законодавством спосіб, здійснювати повторну реєстрацію права власності в електронному реєстрі.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.

Суд приходить до висновку, що відсутність інформації в електронному реєстрі права власності боржника на земельну ділянку не свідчить про те, що право власності не зареєстровано боржником в установленому законом порядку, оскільки на земельну ділянку видано Державний акт на право власності, якийзареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01858 (а.с.84-85).

Тобто, державним виконавцем не встановлено відповідність відомостей в Державному земельному кадастрі.

В поданні державний виконавець зазначає, що після смерті матері боржника відкрилася спадщина на належне їй майно будинковолодіння АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_4 . Боржник ОСОБА_2 самовільно побудував новий двох поверховий житловий будинок на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка йому належить на праві власності згідно державного акту серія ЯК №037277 від 29.12.2012.

З висновку ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 26.01.2012 року вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 знесений та натомість самовільно побудований новий двох поверховий будинок.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Щодо моменту виникнення права власності на новостворене нерухоме майно встановлені особливості, передбачені ч.2 ст. 331 ЦК України, відповідно до якої право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення ч.2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку з положенням ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.

Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.

Зважаючи на вищенаведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що заява державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, може бути задоволено судом та виконавцем може бути звернуто стягнення на таке майно за наявності у їх сукупності наступних умов:

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням майно повинне мати статус нерухомого майна (нерухомості), яке прийняте в експлуатацію в установленому законом порядку;

- на момент звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням таке нерухоме майно повинне належати на праві власності боржнику за виконавчим провадженням, тобто у боржника на цей момент має виникнути право власності на таке нерухоме майно;

- належність боржнику на праві власності такого об`єкта нерухомого майна має бути документально підтверджена;

- право власності боржника на таке майно не зареєстровано в установленому законом порядку.

Разом з тим, державним виконавцем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведених вище умов.

Суд вважає, що сам по собі факт розміщення будівель на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні боржника, не є беззаперечним підтвердженням факту виникнення та наявності права власності боржника на таку будівлю, зважаючи на вищенаведені та наступні положення чинного законодавства.

Згідно з ч.1-4 ст. 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб

Отже, державним виконавцем не надано належних та достатніх доказів, що ним повністю вжито заходи для виконання судового рішення за рахунок іншого майна боржника (грошових коштів, рухомого майна), і такого майна не встановлено або його не достатньо для виконання судового рішення та наявність передбачених передбачених законом підстав для звернення стягнення на вказані в поданні будівлю та земельну ділянку, як на нерухоме майно боржника.

За таких обставин, суд вважає, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку можливе лише за умови належного проведення виконавчих дій, достовірного встановлення належності цього майна боржнику та відсутності у боржника коштів чи іншого нерухомого майна на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача (що узгоджується з позицією Верховного Суду, постанова від 23.01.2019 року в справі № 522/6400/15-ц).

Враховуючи вище викладене суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись нормами ст. 10, 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження», 260-261,353, ст. 354-355,441 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ганни Шевченко про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Повний текст ухвали складено 08.11.2023.

Суддя: І.В. Максимович