РІШЕННЯ

Іменем України

01.11.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

з участю: секретаря Лозинського Т-Р.А.

представника позивача Нецкар Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

позивач звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 серпня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк» правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» укладено кредитний договір №KF51668 зі змінами і доповненнями, згідно якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 18.08.2023 року зі сплатою 13,5%. Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ним, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений Іпотечний договір від 20 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., зареєстрований в реєстрі за №4501, згідно якого майнові поручителі надали в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 19.10.2006 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором було укладено договір поруки №РО95274 від 20.08.2008, поручителем за яким виступає ОСОБА_4 та договір поруки №KF51668/S-3 від 01.02.2012, поручителем за яким виступає ОСОБА_5 . Станом на 14.08.2014 року він прострочив виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, а саме допустив прострочення боргу на суму 575,46 доларів США та прострочення заборгованості за процентами на суму 375,10 доларів США. 24 квітня 2017 року Франківським районним судом м.Львова ухвалено заочне рішення у справі №465/3458/15-ц, за яким позовні вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» було задоволено, стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 року в розмірі 32363 доларів США, стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 року в розмірі 32363 доларів США, що станом на 22.05.2015 року еквівалентно 669236,32 грн. та стягнуто з нього на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 1258,60 грн. судового збору. Постановою Львівського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року у справі №465/3458/15-ц рішення Франківського районного суду м.Львова від 24 квітня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов Банку задоволено частково, стягнуто з нього на користь Банку заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 в розмірі 30519 долари 03 центи США. В частині стягнення заборгованості з поручителів в задоволенні позовних вимог відмовлено. 13.04.2021 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" №1381-ІХ, яким внесені зміни до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" та який надає позичальнику право на проведення реструктиразації кредитної заборгованості за споживчим кредитом. 23.07.2021 він звернувся до АТ "Таскомбанк" із заявою про реструктуризацію кредитних зобов`язань. 28.08.2021 року Банком було надіслано лист відповідь про відмову у проведенні реструктуризації. Просить позов задоволити.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 12.01.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

07 липня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що позивач не має права на проведення реструктуризації кредиту наданого в іноземній валюті відповідно до кредитного договору оскільки на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті №1381-ІХ», строк погашення неповернутого кредиту закінчився. Крім цього, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №245821519 від 24.02.2021 у іпотекодавця ОСОБА_2 у приватній власності є квартира АДРЕСА_2 , що також виключає можливість проведення реструктуризації кредиту наданого в іноземній валюті через наявність у майнового поручителя іншого житла, крім предмету іпотеки. Просить позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Від представника позивача 26 вересня 2022 року надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, в якому вказується про те, що відзив поданий відповідачем з пропуском процесуальних строків. Вважає, що доводи відповідача про відсутність у позивача підстав для реструктуризації боргу з підстав закінчення станом на момент чинності Закону №1381 ІХ строку погашення неповернутого кредиту є абсолютно безпідставними необґрунтованими. Просить задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

10.07.2023 на виконання ухвали суду від 12.01.2022 представником відповідача надано розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договорі станом на 01.01.2014 та станом на 23.04.2021.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦКУкраїни сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 643 ЦК України.

Частина 1ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст.6,627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч. 3 ст.6та ст.627цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цьогоКодексута інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Електрон Банк» укладено кредитний договір №KF51668, згідно якого Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США строком на п`ятнадцять років, а Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, передбачених Кредитним договором.

20 серпня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 укладено договір поруки № РО95274, згідно якого поручитель ОСОБА_4 зобов`язується перед кредитором відповідати за порушення зобов`язань Боржника, які випливають з кредитного договору № KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеного між Кредитором і Боржником.

Крім цього, 20 серпня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір згідно якого Іпотекодавці майнові поручителі та Іпотекодавець боржник, для забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань Іпотекодавця- боржника перед Іпотекодержателем за Договором основного зобов`язання щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасно та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами Договору основного зобов`язання, передали в іпотеку Іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 . Загальна вартість іпотеки згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №19935526 від 19 серпня 2008 року (реєстраційний номер 17145618) виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» становить 23107,00 грн.

01 лютого 2012 року між ПАТ «Фольксбанк» та позивачем укладено Додаткову угоду до кредитного договору KF51668 від 20.08.2008 року, згідно якої сторони дійшли згоди змінити умови сплати Позичальником частини кредиту, отриманого згідно умов Кредитного договору, а саме: Позичальник бере на себе зобов`язання починаючи з лютого місяця 2012 року по 31 січня 2013 року включно, здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 54,00 долари США та починаючи з 01 лютого 2013 року здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 290,00 доларів США в термін не пізніше останнього робочого дня місяця. Останній платіж сплачується в розмірі залишку заборгованості по кредиту в термін не пізніше 18 серпня 2023 року.

01 лютого 2012 року між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_5 укладено Договір поруки № KF51668/S-3, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно з Боржником в повному обсязі.

Згідно повідомлення вимоги від 25.12.2013 року ПАТ «ПАТ ВіЕс Банк» вимагав у ОСОБА_1 дострокового повернення кредиту, а саме: 34000,63 доларів США основного боргу; 290,00 доларів США простроченого боргу; 760,98 доларів США - простроченої заборгованості за процентами.

Згідно повідомлення вимоги від 16.01.2014 року ПАТ «ПАТ ВіЕс Банк» вимагав у ОСОБА_1 дострокового повернення кредиту, а саме: 33710,63 доларів США основного боргу; 580,00 доларів США простроченого боргу; 432,17 доларів США - простроченої заборгованості за процентами.

Згідно повідомлення вимоги від 17.01.2015 року ПАТ «ПАТ ВіЕс Банк» вимагав у ОСОБА_1 дострокового повернення кредиту, а саме: 30230,63 доларів США основного боргу; 575,89 доларів США простроченого боргу; 357,53 доларів США - простроченої заборгованості за процентами.

Згідно Розрахунку загальної заборгованості позивача перед ПАТ «ВіЕс Банк» по кредитному договору № KF51668 від 20.08.2008 року станом на 22 травня 2015 року складала 32363,36 доларів США.

Як вбачається з Інформації про виконавче провадження, 15.11.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №67509554 на підставі виконавчого листа від 27.10.2021 року №465/3458/15-ц.

З метою отримання інформації про розмір заборгованості станом на 01 січня 2014 року позивач звернувся до АТ «Таскомбанк» із заявою про надання інформації.

Згідно довідки ОСББ «Наукова,29» в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 проживають та зареєстровані шість осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання №36044,35625,35629,35628.

Згідно наданого представником відповідача розрахунку заборгованості за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 03.01.2014 року становила 10709, 37 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Згідно з ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-20цс11 зазначено, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У даній постанові Верховний Суд України висловив позицію, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та реальну можливість захисту порушеного права, зокрема і реальну можливість примусового виконання.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який надає позичальнику право на проведення реструктуризації зобов`язання за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті.

Ані позивач, ані відповідач не заперечують того факту, що зобов`язання позивача за кредитним договором № 1298-22/340 від 01.08.2007 підпадають під вимоги, визначені вищеназваним Законом, а відтак приймаються судом в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Так, пп.1,2,3 п.7 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ, визначено, що зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі:

наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника;

відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації.

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

3) реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

За змістом положень ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про споживче кредитування», зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

Згідно п.п. 4 ч. 7 Розділу IV «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про споживче кредитування у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації.

При цьому, відповідно до підпункту 12 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації.

Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити усі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

Так, 22 липня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості, однак як вбачається з листа АТ «Таскомбанк» від 28.08.2021 №13660/70.2.1, у зв`язку з тим, заява не відповідає вимогам п.п.4 п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення «Закону України « Про споживче кредитування», оскільки у заявника була наявна на станом 01 січня 2014 року прострочена заборгованість, яку згідно з Кредитним договором Позичальник зобов`язаний був сплатити не пізніше 01 січня 2014 року, а тому в проведенні реструктуризації слід відмовити.

Так, норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, тому позивач зобов`язаний був довести, що кредитор без достатньої правової підстави ухилявся від проведення реструктуризації.

Трактування банком положення п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1734-VII шляхом відокремлення словосполучення «є відсутність на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості», на думку суду, є обмеженим. Адже цим пунктом передбачено альтернативу, а саме «або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації».

Крім цього, як вбачається з оглянутої судом цивільної справи №465/3458/15-ц, а саме розрахунку загальної заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору KF 51668 від 20.08.2008 року, то така станом на 22.05.2015 року складала 32 363, 36 доларів США. Банком нароховувалась заборгованість зі сплати кредиту за період грудень 2014 року квітень 2015 року та заборгованість зі сплати процентів за період січень 2015 року квітень 2015 року. (том. 1, аркуш 7 справи №465/3458/15-ц).

Окрім цього, банком долучались повідомлення вимоги від 17.01.2015 року, з яких вбачається, що банком було нараховано заборгованість з простроченого боргу у сумі 575,89 доларів США та 357, 53 доларів США простроченої заборгованості за процентами. ( том 1, аркуші 21-23, справа №465/3458/15-ц).

Згідно відповіді банку на заяву ОСОБА_1 про реструктуризацію боргу від 23.07.2021 року, то така не містила актуальної інформації щодо банківських реквізитів, на які позивач може сплатити таку заборгованість, враховуючи, що Законом передбачено можливість погашення позичальником простроченої заборгованості до дня проведення реструктуризації.

Положенням ч.4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24.04.2017 позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено та стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_4 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 року в розмірі 32363 доларів США, стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 року в розмірі 32363 доларів США, що станом на 22.05.2015 року еквівалентно 669236,32 грн. та стягнуто з нього на користь ПАТ «ВіЕс Банк» 1258,60 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 01.12.2020 року скасовано рішення Франківського районного суду м.Львова від 24.04.2017 року та позов ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №KF51668 від 20.08.2008 в розмірі 30519 долари 03 центи США.

Водночас постановою Львівського апеляційного суду від 01.12.2020 року залишеною без змін постановою Верховного Суду України від 25.05.2021 року постанову Львівського апеляційного суду від 01.12.2020 року, встановлено, що «вимоги банку про стягнення процентів за період січень травень 2015 року після закічення строку кредитування, визначеного у повідомленні вимозі від 14.08.2014 (28 версеня 2014 року), не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а відтак суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідачів, окрім заборгованості тіла кредиту 30 519, 03 долари США, заборгованість за процентами в сумі 1 595, 97 долари США».

Системний аналіз правової конструкції пунктів 2, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1734-VIII дозволяє суду дійти наступних висновків: за наведеним законом, обов`язковій реструктуризації підлягають саме зобов`язання,передбачені договором (незалежно від дати укладення договору).

Суд зазначає, що ухвалення судом рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором не припиняє кредитних зобов`язань між сторонами, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Рішення суду про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного правовідношення характер та обсяг прав та обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Отже, саме собою набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема впостанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відтак суд приходить до висновку, що навіть за наявності в ОСОБА_1 станом на 01.01.2014 року простроченої заборгованості, то така була погашена до моменту звернення банку з позовами до суду.

Інших підстав, за яких позивачу було відмовлено у проведенні реструктуризації, письмова відмова відповідача, оформлена листом від 28.08.2021 року, не містить.

В той же час, представник банку під час розгляду справи додатково навела підстави для відмови в реструктуризації кредиту, а саме наявність у майнового поручителя іншого житла, крім предмету іпотеки.

Суд вважає що вказана підстава для відмови в реструктуризації кредиту не була зазначена в письмовій відмові від 28.08.2021 р. а тому не може вважатися підставою, яка перешкоджає реструктуризації кредиту, але з метою повного та об`єктивного розгляду справи вважає за необхідно зазначити що і підстава, зазначена в відзиві на позовну заяву також не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Пунктом 2.1 розділу ІІ кредитного договору №KF51668 від 20.08.2008 року передбачено, що виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_4 та порукою фізичної особи ОСОБА_4 .

Згідно довідки ОСББ «Наукова, 29» в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 проживають та зареєстровані шість осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання №36044,35625,35629,35628.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 245821519), ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявність у майнового поручителя іншого житла, окрім предмету іпотеки, за умови виконання хоча б однієї, а не всіх вимог ( предмет іпотеки житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника) не може слугувати підставою для відмови у проведенні реструктуризації, за наявності обовязкової підстави для реструктуризації, а саме забезпечення виконання зобовязанння іпотекою.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування»).

Враховуючи все вищевикладене, суд встановив, що виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (квартири АДРЕСА_3 ).

За таких обставин суд вважає відмову відповідача у проведенні реструктуризації кредитних зобов;язань за кредитним договором №KF51668 від 20.08.20008 з підстави наявності у ОСОБА_1 станом на 01.01.2014 року простроченої заборгованості неправомірною.

Банк не навів суду доказів того, що кредитні зобов`язання ОСОБА_1 не підпадають під п.7 Закону України Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування.

Додатково суд звертає увагу, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 вказав, що держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Враховуючи принцип розумності, який передбачає добросовісність зовнішнього прояву поведінки учасника цивільних відносин з точки зору правомірності, обґрунтованості, доцільності такої поведінки, а також можливості передбачення таким учасником обставин, які можуть вплинути на його права та обов`язки інших учасників цивільних відносин, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, відмовивши у проведенні реструктуризації з підстав неподання необхідних документів, не обґрунтував свою відмову та не вказав, яких саме документів не було додано позивачем.

Отже, відмова відповідача позивачу у проведенні реструктуризації з означених підстав є протиправною, а тому за заявленим способом захисту підлягають поновленню права позивача шляхом визнання незаконною бездіяльність банку у непроведенні реструктуризації відповідно до вимог закону та зобов`язання вчинити дії, а саме: провести реструктуризацію відповідно до закону.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №274/6004/21, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись Законом України «Про споживче кредитування», ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання дій незаконними дій та зобов`язання вчинити дії задоволити.

Визнати незаконною відмову Акціонерного товариства «Таскомбанк» щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором №KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 р. №1381 ІХ, викладену у литсі АТ «Таскомбанк» від 28.08.2021 р. №13660/70.21.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Таскомбанк» провести реструктуризацію кредитних зобов`язань за кредитним договором № KF51668 від 20 серпня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Електрон Банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» на умовах та відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 р. №1381 ІХ.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів,з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 листопада 2023 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», , адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30.

Суддя Ванівський Ю.М.