Справа № 638/161/22
Провадження № 2/638/1415/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - Аркатової К.В.,

за участі секретаря судового засідання - Шевченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила визнати недійсним договір кредитної лінії № 760753637 від 05 червня 2021 року.

В обґрунтування позову зазначила, що позивач не укладала жодних договорів з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (в тому числі в електронному вигляді), тому є всі підстави вважати неправомірним використання цим відповідачем її анкетних даних. Позивач зазначає, що на почтку червня 2021 року дізналася, що з її банківської картки, відкритої в АТ КБ «ПриватБанк», відбулося несанкціоноване списання грошових коштів, а також змінено номер мобільного телефону, за допомогою якого позивач мала доступ до інтернет банкінгу «Приват24». На підставі несанкціонованого зняття коштів ОСОБА_2 звернулася до правоохоронних органів, в результаті чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000755 від 08 червня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Позивач наголошує на тому, що у 2021 році жодних кредитів вона не оформлювала ні в банківських, ні в інших фінансових установах.

Відповідач ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», не погоджуючись з позовними вимогами, подав відзив до суду, в якому стверджує, що 05 червня 2021 року між товариством та позивачем укладено договір кредитної лінії № 760753637 в розмірі кредитного ліміту 7500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № НОМЕР_1 ), у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

20 липня 2021 року право вимоги за договором кредитної лінії відступлене ТОВ "Таліон Плюс", згідно з укладеним договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. ОСОБА_2 повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні у спосіб, передбачений законом, шляхом направлення фактором листа боржнику.

Позивач до суду не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача до суду не з`явився, у відзиві просив суд розглянути справу за наявними доказами, розгляд провести без участі представника відповідача.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, до суду не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Технічна фіксація судового засідання, у відповідності до положень статті 247 ЦПК України, не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

05 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», було укладено договір кредитної лінії № 760753637.

Згідно п. 1.1. договору позики позикодавець надає позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 7500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.

Відповідно до п. 1.7 договору позики кредитна лінія надається строком на 09 (дев`ять) днів від дати отримання кредиту позичальником.

Позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця (https://moneyveo.ua/ru/confudentiality/creditrules), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, строком на 30 календарних днів.

Відповідно до п. 1.9.1 договору, виключно на період строку визначеного в п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 3,65 процентів річних, що становить 0,01 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним.

Відповідно до п. 1.9.2 договору, за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.8 договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7 договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,7 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Відповідно до п. 1.9.3 договору, у випадку користування кредитом з боку позичальника після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовується з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовується правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.

Відповідно до п. 1.12.2 договору, з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Спірний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Позивач в момент реєстрації на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» створив власний особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок. Особистий кабінет забезпечує позивачу повну взаємодію з відповідачем, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання договору.

Правилами надання грошових коштів у позику, які діяли на момент укладення договору та є його невід`ємною частиною встановлюється порядок укладення договору між сторонами, а саме: позивач на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», здійснив заповнення заявки на отримання позики, вказав всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення; заявка подавалася позивачем через особистий кабінет; позивач надіслав свої паспортні дані для проведення відповідачем перевірки; відповідач проінформував позивача про прийняте рішення щодо видачі кредиту з гіперпосиланням на пропозицію позивача щодо укладення договору відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та ст. 641, 642 ЦК України; позивач в особистому кабінеті ознайомився з пропозицією ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо укладання електронного договору (офертою), яка була розміщена в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача; позивач надав відповідь відповідачу електронним повідомленням про ознайомлення та повне і безумовне прийняття (акцепт) оферти відповідача, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (пароль надісланий позивачу в смс-повідомленні), у відповідності до абз. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»; ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надав підтвердження про укладання договору шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті позивача та направлення примірника договору на адресу електронної пошти позивача.

Як вбачається з вищенаведеного порядку, при укладенні договору позивачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку позивача укладення договору було б неможливе.

Крім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Даний порядок укладення договору відповідає ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, що також підтверджується інформаційним повідомленням Нацкомфінпослуг (державного регулятора на ринку фінансових послуг) від 13.02.2019. До того ж, позивачем на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» самостійно створено особистий кабінет, логін та пароль до якого визначені самим позивачем, заповнено Заявку на отримання кредиту, надано підтвердження ознайомлення з офертою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Вся актуальна інформація щодо діючої угоди постійно доступна в особистому кабінеті позивача на сайті відповідача.

Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України.

На офіційному веб-сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розміщена повна інформація щодо договору кредиту (примірний договір) та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); згода на обробку персональних даних; публічна інформація; положення про конфіденційність.

Таким чином, посилання позивача на не ознайомлення її з умовами кредитування та ризиками, правилами кредитування, те, що умови договору є несправедливими, порушення захисту персональних даних є безпідставними та не відповідають дійсності.

Крім того, суд вбачає, що 20 липня 2021 року право вимоги за договором кредитної лінії відступлене ТОВ "Таліон Плюс", згідно з укладеним договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. ОСОБА_2 повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні у спосіб, передбачений законом, шляхом направлення фактором листа боржнику.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 2 ст. 207 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 статті 639 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено перелік інформації, про яку споживача повинен повідомити кредитор перед укладенням договору.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки договір позики № 727039606 від 11.06.2021 року, у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо їх укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно підстави для визнання окремих положень оспорюваного правочину недійсними відсутні.

Оскільки позовні вимоги в частині зобов`язання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснити реструктуризацію кредиту за договором кредитної лінії № 760753637 від 05 червня 2021 року, з урахуванням відсоткової ставки визначеної у п.п. 1.9.1 п. 1.9 договору, є похідними від позовних вимог про визнання окремих положень договору кредитної лінії недійсними, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Щодо посилань позивача на відкрите кримінальне провадження за її звернення, відомості про що внесені в ЄРДР за № 0000755 від 08 червня 2021 року за ч. 1 ст. 190 КК України, суд зазначає, що судове рішення, яке має преюдиційне значення, не є доказом, а може бути використано лише при вирішенні питання допустимості доказів. Таке рішення має набути законної сили та встановлювати порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами. Проте суду не надано копії вироку суду, що набрав законної сили за заявою позивача про вчинення шахрайських дій, саме по собі кримінальне провадження не є належним та допустимим доказом, який суд має врахувати при ухваленні рішення після розгляду справи по суті.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 не доведено факт порушення відповідачем її прав, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Суд вирішує розподіл судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», третя особа: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та проголошено 02 листопада 2023 року.

Головуючий