КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Козачкова Віталія Леонідовича, який діє в інтересах особи яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2022 року ОСОБА_4 , який діє в інтересах заявника ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про встановлення факту спільного проживання, заінтересована особа: ОСОБА_3 , мотивуючи тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є рідними братами та постійно спільно проживали як одна сім`я з 2019 по день смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, в тому числі, спільні витрати по утриманню та ремонту житла, спільне харчування, придбавали майно для спільного користування, надавали один одному взаємну допомогу.

У зв`язку зі збройній агресією Російської Федерації проти України, введенням на території України воєнного стану ОСОБА_5 , 25.02.2022 року був мобілізований до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, як старший солдат (водій- механік).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер від травми, заподіяної йому в наслідок військових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Згідно довідки КП БМР «Комунальник» № 04 від 15.03.2022 року ОСОБА_5 , дійсно похований на кладовищі села Скребиші Білоцерківського району Київської області.

З родичами загиблого була проведена зустріч, під час якої роз`яснено право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої діючими вимогами законодавства.

Відповідно до п. 2 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» заявник має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з загибеллю свого брата від травми, отриманої у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини. Заявник може реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі військовослужбовця, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Однак, перешкодою в реалізації гарантованого державою права на отримання вказаної одноразової допомоги для заявника є те, що він не має офіційного підтвердження належності до сім`ї загиблого, хоча вони є рідними братами, постійно проживали за однією адресою, були поєднані спільним побутом, взаємними правами та обов`язками, тобто, документально факт того, що заявник належить до сім`ї загиблого - не підтверджено, тим паче, що місця реєстрації у них були різні, а фактичне місце проживання - одне: АДРЕСА_1 .

Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для реалізації його прав внаслідок загибелі військовослужбовця - члена її сім`ї.

Встановити цей факт іншим шляхом ніж судовим у нього можливості не має.

Просив суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , з 2019 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 включно, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні трава та обов`язки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання задоволено.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 з 2019 року по день смерті ОСОБА_5 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат Козачков Віталій Леонідович, який діє в інтересах особи яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_5 відмовити повністю.

Представник апелянта вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким, що підлягає скасування, а заявлені ОСОБА_2 вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовував тим, що твердження заявника про те, що він разом з ОСОБА_5 з 2019 року по 12.03.2022 року спільно проживали за адресою АДРЕСА_1 не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_5 в період з часу 2017 року по день смерті спільно проживав з цивільною дружиною ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 . При цьому, до останнього дня свого життя ОСОБА_5 рахував ОСОБА_1 своєю дружиною. Також звернув увагу, що сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) № ВОБР/677 від 13.03.2022 року адресоване саме цивільній дружині ОСОБА_1 .

Представник апелянта вказував на те, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження обставин щодо спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 2019 року по день смерті.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказував на те, що заявник ОСОБА_2 з метою введення в оману суд не повідомив про існування заінтересованої особи, а саме цивільної дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_1 . А судом першої інстанції під час розгляду справи дана обставина не була встановлена та відповідно ОСОБА_1 не була залучена до участі у справі, як заінтересована особа.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також зазначив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 18.11.2015 року по 14.03.2022 рок та проживав разом із своїм братом ОСОБА_2 , хоч ОСОБА_5 і був зареєстрований за вказаною адресою, однак там не проживав.

Представник апелянта зазначив, що з 2011 року по 2017 року ОСОБА_5 проживав в місті Києві, а з 2017 року по день смерті ОСОБА_5 проживав однією сім`єю з цивільною дружиною ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи заяву ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки від встановлення факту спільного проживання залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що заявник ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_5 є рідними братами, про що в матеріалах справи свідчать наявні свідоцтва про народження останніх, де батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 14, 15).

Встановлено, що ОСОБА_5 у зв`язку з введенням на території України військового стану, 25.02.2022 року був мобілізований до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, як старший солдат (водій- механік), який загинув, про що свідчать наявні в матеріалах справи документи вищевказаної військової частини (а.с. 20-28).

З довідки про причину смерті від 14.03.2022 року, ОСОБА_5 помер від вибухової травми з ушкодженням голови (а.с. 17).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_2 від 14.03.2022 року (а.с. 18).

Згідно довідки КП БМР «Комунальник» № 04 від 15.03.2022 року, яка видана ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 похований на кладовищі села Скребиші Білоцерківського району Київської області (а.с. 19).

З відповіді виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 19.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - з 18.11.2015 року по 14.03.2022 року та проживав разом із своїм братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 29).

Вищевказаний будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності заявнику, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на житловий будинок від 09.11.2012 року (а.с. 30), витягом про реєстрацію права власності на житловий будинок з 27.03.2013 року (а.с. 31-32), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку від 09.11.2012 року (а. . 33) та витягом про реєстрацію права власності на земельну ділянку з 12.04.2013 року (а.с. 34-35).

З медичних документів ( виписки із медичних карток хворого ) померлого ОСОБА_5 , які містяться в матеріалах справи вбачається, що місце проживання останнього вказано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39-40, 41-42, 43-44).

З товарного чека від 01.08.2021 року вбачається, що було придбано цеглу будівельну та вказано доставку за адресою: АДРЕСА_1 , де отримувачі зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , вказані номери телефонів останніх (а.с. 45).

З товарного чеку № 7242 від 23.01.2022 року вбачається, що було придбано будівельні матеріали ОСОБА_5 , адреса доставки: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Як вбачається з матеріалів справи звертаючись до суду з заявою, в якій просив встановити факт спільного проживання, заявник зазначав, що він проживав разом із загиблим братом, вели спільне господарство, робили ремонт в будинку, підтримували один одного, тому вважає, що є всі підстави для задоволення його заяви про встановлення факту спільного проживанням, встановлення даного факту надасть йому можливість отримати одноразову грошову допомоги, у зв`язку із загибеллю брата.

У апеляційній скарзі особа яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , висловлювала свої заперечення щодо задоволення заяви ОСОБА_2 . Посилалась на те, що 01.08.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (померлим) був припинений. Однак з початку 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відновили відносини як чоловік та дружина та почали спільно проживати сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільний бюджет, спільне господарство, спільно відпочивали, мали між собою розподілені права та обов'язки членів подружжя.

Таким чином, факт, про встановлення якого просить заявник ОСОБА_2 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення районного суду і залишення заяви ОСОБА_2 без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Подібні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 липня 2022 року у справі № 755/9100/18 (провадження № 61-17332св20).

Висновок суду апеляційної інстанції про наявність спору обґрунтовується тим, що заява про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може розглядатися за правилами окремого провадження у разі відсутності спору, водночас у справі, яка переглядається, ОСОБА_1 (колишня дружина померлого) заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_2 ..

Встановивши, що ОСОБА_1 зазначала про те, що встановлення юридичного факту, про який просить ОСОБА_2 , впливає на права останньої, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у цій справі наявний спір про право, внаслідок чого заява ОСОБА_2 не може розглядатися в порядку окремого провадження з огляду на імперативну вказівку закону.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 760/13773/20 (провадження № 61-797св22) та від 31 травня 2023 року у справі № 591/134/22 (провадження № 61-1663св23).

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що адвокатом Плаксієм Романом Володимировичем, який діє в інтересах ОСОБА_2 подано клопотання про закриття провадження. В обгрунтування заявленого клопотання посилався на постанову Верховного Суду від 31 травня 2023 року та вважав, що апелянт ОСОБА_1 не довела, що оскражуване нею рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на її права та обов'язки. Вказував також на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2019 року по 12.03.2022 року.

Вивчивши зміст заявленого клопотання та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про закриття провадження не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 посилалась на те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції від 12.12.2022 року, яким встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , були порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 , як цивільної дружини ОСОБА_5 .

Як на підставу порушеного права скаржниця посилалась на те, що з 2017 року вона спільно проживала з померлим ОСОБА_5 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.

Також з матеріалів справи вбачається, що скаржниця додала до апеляційної скарги копію акту Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про підтвердження факту сумісного проживання від 11.04.2022 року. А також сповіщення сім'ї (близьких родичів) померлого (загиблого) ОСОБА_5 , яке адресоване саме апелянту в справі ОСОБА_1 (а.с. 133 зв. - 134).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Що стосується заявленого, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке відбулося 10 жовтня 2023 року, клопотання представника апелянта - адвоката Козачкова Віталія Леонідовича про закриття провадження, посилаючись на те, що за своєю правовою природою вимоги ОСОБА_2 пов`язані з публічно-правовими відносинами, а отже підлягають вирішенню в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у його задоволенні, оскільки зі змісту поданої заявником заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається в тому числі виникнення спадкового права, у зв`язку зі загибеллю брата заявника ОСОБА_5 , а також отримання одноразової грошової допомоги, пов`язаних із участю та загибеллю ОСОБА_5 під час бойових дій на території України.

Тому суд апеляційної інстанції вважає посилання представника апелянта в клопотанні про закриття провадження на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц, є помилковим, оскільки вона є нерелевантною з правовідносинами зазначеними у заяві

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що має місце спір про право, оскільки особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 не визнає факту проживання заявника однією сім`єю з померлим ОСОБА_5 та права заявника на спадщину після смерті ОСОБА_5 , а також отримати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із його загибеллю як військовослужбовця, що фактично унеможливлює вирішення поставлених заявником вимог в порядку окремого провадження.

В даному випадку ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися до суду в позовному провадженні.

Вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат ОСОБА_1 , понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд враховує правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 263/1265/18 (провадження № 61-9939св19), від 30 червня 2021 року у справі № 299/3692/19 (провадження № 61-7181св20), а саме що таке відшкодування можливе у справах позовного провадження, так як у справах окремого провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, судові витрати не відшкодовуються.

Враховуючи наведене, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 377 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Козачкова Віталія Леонідовича, який діє в інтересах особи яка не брала участі у справі ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання залишити без розгляду.

У задоволенні клопотання адвоката Плаксія Романа Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про закриття провадження - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «11» жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник