Справа № 144/96/21
Провадження № 22-ц/801/1622/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Довгалюк Л. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 рокуСправа № 144/96/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В. П., Копаничук С. Г.,

за участю секретаря судового засідання: Ковальчук О. А.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Довгалюк Л. В. у залі суду, повний текст якого складено 01 червня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У січні 2021 року ТОВ «Теплик-Агро» звернулося до ОСОБА_1 із позовом про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою шляхом зобов`язання (заборони) вчинити певні дії.

Позов мотивований тим, що 27 лютого 2014 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,7160 га, кадастровий номер :02:000:0071, розташованої на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області, строком на 10 років з моменту державної реєстрації.

У березні 2020 року на адресу позивача від ОСОБА_1 надійшла заява з попередженням, що він буде обробляти власну земельну ділянку самостійно, тому просив ТОВ «Теплик-Агро» не проводити на ній жодних сільськогосподарських робіт.

За результатами розгляду заяви позивач надав відповідь, що земельна ділянка буде повернута у користування відповідача після закінчення строку дії договору оренди.

У березні 2020 року відповідач, без погодження з ТОВ «Теплик-Агро», встановив межі земельної ділянки в натурі та здійснив комплекс агротехнічних робіт по обробітку указаної земельної ділянки.

Указаний факт був виявлений працівниками ТОВ «Теплик-Агро» про що було складено акт. Також позивач звернувся до Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

На неодноразові вимоги не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 не реагує та продовжує здійснювати її обробіток.

У зв`язку із цим ТОВ «Теплик-Агро» звернувшись в суд із даним позовом просило усунути перешкоди у користуванні на правах оренди ТОВ «Теплик-Агро» орендованою земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0071, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити вільний доступ ТОВ «Теплик-Агро» до земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0071, площею 1,7160 га, яка розташована на території Завадівської сільської ради Теплицького району Вінницької області та заборонити відповідачу проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на цій земельній ділянці на період дії договору оренди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року у задоволенні позову ТОВ «Теплик-Агро» було відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем було обрано неналежний спосіб правового захисту (речово-правового), що в свою чергу є самостійною підставою для відмови в позові, оскільки між сторонами існують зобов`язальні правовідносини (діє договір оренди), тому право власника (орендаря) у даному випадку має бути захищено за допомогою зобов`язально-правових засобів захисту права власності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2023 року позивач ТОВ «Теплик-Агро» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року справу призначено до розгляду на 24 серпня 2023 року о 10 год. 20 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 22 серпня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П., Копаничук С. Г.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач обрав вірний спосіб захисту, який убезпечить ТОВ «Теплик-Агро» від вчинення відповідачем протиправних дій в подальшому та забезпечить позивачу можливість використання ним спірної земельної ділянки на період дії договору.

Крім того постанови Верховного Суду, на які посилався суд, відмовляючи у задоволенні позову, не могли бути застосовані, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги заперечив.

Представник ТОВ «Теплик-Агро» в судове засідання до апеляційного суду не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що з урахуванням положень ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 27 лютого 2014 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки за умовами якого ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «Теплик-Агро» належну йому земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0071, загальною площею 1,7160 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Завадівської сільської ради строком на 10 років (а. с. 6-7).

Право оренди за позивачем зареєстроване 28 квітня 2014 року за № 5500007 (а. с. 9).

13 лютого 2020 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслали на адресу ТОВ «Теплик-Агро» заяву, у якій вказали, що мають намір самостійно працювати на своїх паях, тому вони відбивають межі ділянок (а. с. 14).

Із відповіді на заяву відповідача за вих. № 10 від 20 лютого 2020 року вбачається, що ТОВ «Теплик-Агро» не заперечує проти обробітку земельної ділянки відповідачем лише після закінчення строку дії договору оренди (а. с. 15).

Із акту від 18 березня 2020 року складеного комісією у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 видно, що 18 березня 2020 року на земельних ділянках, зокрема з кадастровим номером :02:000:0071 виявлено, що жителем с. Завадівка ОСОБА_1 проводились сільськогосподарські роботи боронування трактором «МТЗ» без державного номера (а. с. 8).

19 березня 2020 року директор ТОВ «Теплик-Агро» звернувся до Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області по факту чинення відповідачем перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :02:000:0071 (а. с. 10-11).

10 квітня 2020 року відомості про указане кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108.

Постановою начальника СВ Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 365 КК України (ст. 116).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першої статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Підставою для звернення позивача до суду із цим позовом є чинення відповідачем перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини першої статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) ділянки регулюються спеціальним законом «Про оренду землі».

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього кодексу.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З системного аналізу наведених норм убачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування орендованою земельною ділянкою орендар має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні майном (негаторний позов).

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Указаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 599/340/16.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Матеріалами справи встановлено, що 27 лютого 2014 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки за умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Теплик-Агро» належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0071, загальною площею 1,7160 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Завадівської сільської ради строком на 10 років.

Пунктом 29 договору зобов`язано орендодавця, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 30 договору орендар земельної ділянки має право вимагати надання орендодавцем для використання земельну ділянку після державної реєстрації права оренди відповідно до указаного договору оренди; самостійно господарювати на земельній ділянці з дотриманням умов договору оренди земельної ділянки.

Право оренди за позивачем зареєстроване 28 квітня 2014 року за № 5500007 та є чинним на даний час.

Із акту від 18 березня 2020 року складеного комісією у складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слідує, що 18 березня 2020 року на земельних ділянках, зокрема із кадастровим номером :02:000:0071 виявлено, що жителем с. Завадівка ОСОБА_1 проводились сільськогосподарські роботи боронування трактором «МТЗ» без державного номера.

Вказаний акт апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки його складено працівниками ТОВ «Теплик-Агро», без залучення працівників органів місцевого самоврядування (районної державної адміністрації), правоохоронних органів, зокрема, працівників поліції (дільничного інспектора), інших уповноважених органів виконавчої влади у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, односельців тощо.

Крім того, актом не зафіксовано, яку саме земельну ділянку обробляв відповідач, тобто чи здійснювались певні роботи на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:0071, і чи в подальшому він продовжував її обробляти.

Посилання в акті на вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України суперечить положенню частини другої статті 2 КК України, за змістом якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Постановою начальника СВ Теплицького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження № 80000108 від 10 квітня 2020 року, у зв`язку із відсутністю в діях невідомих осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

У мотивувальній частині постанови указано, що в діях осіб, зокрема, ОСОБА_1 не встановлено ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 КК України.

Колегія суддів критично оцінює показання свідка ОСОБА_7 , оскільки він є працівником ТОВ «Теплик-Агро» та перебуває у прямому підпорядкуванні сторони позивача.

Крім того, колегія суддів зауважує, що показання свідків не є безумовною та самостійною підставою для задоволення позову, оскільки встановлення і доведення зазначених позивачем в позовній заяві обставин повинне підтверджуватись достатніми доказами які у своїй сукупності, зокрема, разом, а не лише тільки із показаннями свідків дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Жодних належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач чинив та продовжує чинити перешкоди у користуванні спірною земельною ділянкою, що правопорушення є триваючим та наявне на момент подання позову (ураховуючи, що з часу складення акту від 18 березня 2020 року до дня звернення до суду із позовом (минуло понад дев`ять місяців), матеріали справи не містять.

ТОВ «Теплик-Агро» не доведено, що ним вчинялись будь-які дії, направлені на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відповідачем в позасудовому порядку (зокрема, направляло вимоги щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою), як і не надано таких до суду апеляційної інстанції.

Наявність обставин вчинення орендодавцем перешкод у користуванні земельною ділянкою може прийматись до уваги тільки при наявності первинних та похідних доказів, що зафіксовані сторонніми особами (спостерігачами), органами місцевого самоврядування, органами державної влади за відповідним зверненням орендаря.

Відповідно до статті 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ТОВ «Теплик-Агро» до вище указаних осіб щодо фіксації та перевірки правомірності дій ОСОБА_1 , що відповідно спростовує твердження позивача про доведеність порушення його прав.

Крім того, на підтвердження факту вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою суду повинні бути надані первинні (прямі або непрямі) докази, які відтворюють низку неправомірних дій відповідача (триваючого порушення, що є підставою для подачі негаторного позову), і як наслідок порушення права орендаря на користування земельною ділянкою, а саме доповідні (пояснення) відповідальних осіб по здійсненню господарської діяльності підприємства, фіксування протиправних дій за допомогою фото або відеозйомки (речові докази), що у своїй сукупності є необхідними для встановлення об`єктивної істини у справі, та як наслідок, підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, що позивачем здійснено не було.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, факт та обставини чинення ОСОБА_1 перешкод у користуванні ТОВ «Теплик-Агро» орендованою земельною ділянкою, тому у задоволенні позову слід відмовити через недоведеність позовних вимог.

Водночас відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Теплик-Агро», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту, однак апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Так, ст. 16 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Наведеною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Оскільки метою ТОВ «Теплик-Агро» при зверненні до суду із позовом було вільне та безперешкодне використання спірної земельної ділянки на праві оренди, колегія суддів виснує, що позивач обрав відповідний спосіб захисту, тому доводи апеляційної скарги у цій частині є підставними.

На указане суд першої інстанції уваги не звернув та хоч і правильно відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Теплик-Агро», проте невірно мотивував своє рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні із викладенням його мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки за результатами перегляду справи в апеляційному порядку у задоволенні позовних вимог ТОВ «Теплик-Агро» відмовлено, понесені позивачем судові витрати у суді апеляційної інстанції слід залишити за ним.

Окрім того до початку судового засідання представник ОСОБА_1 подав клопотання про залишення апеляційної скарги без руху у зв`язку із не сплатою позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у повному обсязі. При цьому послався на те, шо при поданні позову ТОВ «Теплик Агро» заявляло дві позовних вимоги, натомість сплативши судовий збір лише за одну.

Проте колегія суддів із таким твердженням не погоджується та вважає, що фактично заявлено лише вимогу про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а відтак розмір сплаченого судового збору визначено вірно.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро» задовольнити частково.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 23 травня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Теплик-Агро».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді В. П. Рибчинський

С. Г. Копаничук