ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2204/23

Провадження № 22-ц/4820/1911/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/2204/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 25 серпня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, поділ майна подружжя та усунення перешкод в користування майном.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційних скарг і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Звертаючись до суду із позовом, який в подальшому було уточнено, ОСОБА_1 вказувала, що з вересня 2006 року до 13 грудня 2012 року вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . В період спільного проживання, а саме 11.09.2007 позивачкою та ОСОБА_6 за рахунок кредитних коштів було придбано автомобіль IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який, було зареєстровано за ОСОБА_6 . Позивачка зазначає, що 14.12.2012 між нею та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, під час якого 30.04.2013 подружжям за спільні кошти було придбано транспортний засіб MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що був зареєстрований за ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 зазначила, що в період спільного проживання, як до так і після реєстрації шлюбу, вона з чоловіком були працевлаштовані, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, завжди разом купували продукти харчування, побутові речі, подарунки для родичів та друзів, також постійно разом святкували усі свята, до них приходили друзі, родичі та разом їздили на відпочинок.

Позивачка, крім іншого, посилається на те, що 29.03.2016 за кошти, отримані від продажу автомобіля Mercedes Vito, а також за заощаджені кошти, подружжям було придбано для спільного проживання сім`ї 2-х кімнатну квартиру загальною площею 47,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . В цій квартирі позивачка та ОСОБА_6 зареєструвала своє основне місце проживання.

ОСОБА_1 зазначає, що 28.09.2018 за спільною згодою шлюб між нею та ОСОБА_6 розірвано, а придбані у шлюбі автомобілі залишилися у користуванні останнього. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер і ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Нагорної Т.В., якою 27.07.2022 зареєстровано спадкову справу до майна померлого ОСОБА_6 за письмовою заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя.

Також, зі слів ОСОБА_1 , спадкоємцями за законом першої черги на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 є вона, як колишня дружина померлого, з яким в період шлюбу придбане майно та ОСОБА_3 , повнолітня донька померлого ОСОБА_6 . І 27.07.2022 заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 подала ОСОБА_5 , яка проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і користується спірними автомобілями та утримує правовстановлюючі документи на них.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з вересня 2006 року по 13 грудня 2012 року; визнати автомобіль IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину автомобілів: IVECO 35S, 2000 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 реєстраційний номер НОМЕР_4 та MAN 8.163, 1999 року випуску, номер кузова: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; зобов`язати ОСОБА_5 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні автомобілями: IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний помер НОМЕР_6 та MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 та повернути їх ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з вересня 2006 року по 13 грудня 2012 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину автомобіля марки MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 . В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, виходив із доведеності факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з вересня 2006 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу по 13 грудня 2012 року .

Проте, врахувавши зміст шлюбного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , значення слів і понять, викладених у ньому, міськрайонний суд вважав, що до правовідносин про визнання автомобіля IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не може бути застосовано режим спільної сумісної власності, адже шлюбним договором визначено правовий режим майна, що придбане до реєстрації шлюбу. Тому відсутні підстави для визнання автомобіля марки IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

І так як укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 06 липня 2018 року шлюбний договір визначив режим набуття майна сторонами на майбутнє, тому транспортний засіб марки MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 підлягає розподілу відповідно до статті 60 СК України та наявні підстави для визнання права власності на 1/2 його частину за позивачкою.

Разом з тим, відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідачів усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні автомобілями IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Узагальнені доводи вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_3 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, відповідачка зазначає, що пунктом 1.1 шлюбного договору чітко, без будь-яких застережень та обмежень визначено правовий режим майна, яке сторонами буде набуте за час зареєстрованого шлюбу, тобто із 14.12.2012 по 28.09.2018, тому не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду про те, що п.1.1. шлюбного договору може стосуватися тільки майна, яке сторони договору набудуть у майбутньому.

ОСОБА_3 посилається на те, що суд не відобразив в оскаржуваному рішенні те, що станом на 06.07.2018 сторони шлюбного договору вирішили між собою всі майнові питання стосовно набутого майна і розлучились у вересні 2018 року за спільною заявою. Відсутність між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 будь-яких майнових претензій та невиконаних зобов`язань станом на 06.07.2018 вбачається із п. 1.5 шлюбного договору.

На думку відповідачки, уклавши шлюбний договір, позивачка не мала майнових претензій до ОСОБА_6 враховуючи, що із 14.05.2017, тобто за рік до укладення шлюбного договору, вона переїхала на найману квартиру через агресію зі сторони ОСОБА_6 , зловживання останнім спиртними напоями та через неадекватну поведінку і тому вже із того часу мала підстави вважати порушеними свої права на спільно нажите майно.

ОСОБА_3 також вважає, що майно, яке набуте під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , і яке зареєстроване на ім`я останнього, набуло правового статусу особистої приватної власності спадкодавця ОСОБА_6 відповідно до шлюбного договору від 06.07.2018, що свідчить про безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову і намагання заволодіти майном шляхом зловживання правом. Додатковим підтвердженням цього є той факт, що звертаючись до суду із позовом, саме після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_1 приховала від суду факт наявності шлюбного договору та не вказувала про нього у позовній заяві, а також не вказувала про придбання під час шлюбу кв. АДРЕСА_3 та іншого майна, у т.ч. автомобіля.

Як вказує ОСОБА_3 , судом першої інстанції, всупереч вимогам статті 265 ЦПК України не відображено в оскаржуваному рішенні перелічених обставин і не надано оцінки доказам, які свідчать про те, що за шлюбним договором 06.07.2018 на момент його укладення, згідно п.п.1.2-1.3 позивачка набула право на грошові кошти в сумі 733000 грн, як на особисті приватні, а також право особистої приватної власності на кв. АДРЕСА_3 , яку придбала після укладення шлюбного договору.

Тому, у суду першої інстанції були підстави для відмови у позові ОСОБА_1 в цілому.

ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що оскільки від встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_6 у позивачки ОСОБА_1 не виникло жодних прав, у т.ч. права на автомобіль IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тому суд безпідставно задовольнив заяву позивачки про встановлення факту, що має юридичне значення.

Також, відповідачка зазначає, що у цій справі було допущено порушення порядку ухвалення судового рішення, а також безпідставно зазначено в мотивувальній частині рішення про придбання за спільні кошти кв. АДРЕСА_4 .

Тому, ОСОБА_3 просила скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове про відмову в задоволені вимог ОСОБА_1 .

Також, із апеляційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року до апеляційного суду звернулася ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення в частині відмови у задоволення позовних вимог про визнання автомобіля IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею права власності на його частини. Так, апелянтка зазначає, що умови шлюбного договору не стосуються спірних автомобілів, а стосуються лише правового режиму квартири АДРЕСА_3 , яку вона купувала, отримавши кошти в кредит. На думку позивачки, посилання відповідачки та висновки суду першої інстанції про поширення цього договору на спірні автомобілі є помилковими.

Також, ОСОБА_1 вважає висновки суду першої інстанції про тлумачення умов шлюбного договору, а саме визначення режиму набуття майна сторонами на майбутнє суперечливими, адже якщо умови шлюбного договору не поширюються на автомобіль MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , тому вони також не поширюються на автомобіль IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . А відтак констатується той факт, що автомобіль IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягає розподілу у відповідності до статті 60 СК України, як спільне сумісне майно подружжя (в даному випадку майно, яке було набуте чоловіком та дружиною під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу).

А тому, ОСОБА_1 просить судове рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати автомобіль IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину автомобілів IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Узагальнені аргументи, позиції учасників справи щодо апеляційних скарг

Відзиви на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року залишено без руху для сплати судового збору.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року призначено справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 до розгляду в приміщенні Хмельницького апеляційного суду на 14 год 30 хв 01 листопада 2023 року.

Позивачка ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та заперечили проти апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_3 , її представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_3 та заперечили проти апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_5 до суду не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Межі та підстави апеляційного перегляду

З апеляційних скарг вбачається, що рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року сторонами оскаржується в частині задоволених позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, визнання за ОСОБА_1 права власності на частину автомобіля марки MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та в частині відмови в задоволені позовних вимог про визнання автомобіля IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя, визнання за ОСОБА_1 права власності на частину автомобілів IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а тому апеляційним судом не переглядається судове рішення в частині відмови в задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні вищевказаними автомобілями та повернути їх позивачці. Адже відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №186/1743/15-ц визначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення.

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає вказаним вимогам.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції вірно встановлено, що з 14.12.2012 по 28.09.2018 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 (т.1 а.с.11, 38).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 від 21.07.2022 (т.1 а.с.155).

Як слідує із спадкової справи, №23/2022, заведену після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с 151- 167).

Спадкодавцю ОСОБА_6 належали автомобілі: IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що придбаний 11.09.2007 та MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що придбаний 30.04.2013, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу та інформацією Головного сервісного центру МВС від 15.09.2022 (т.1 а.с. 15, 47, 129).

06 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено шлюбний договір, посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Твердохліб Г.Г. та зареєстрованим в реєстрі за №1712 (т.1 а.с.189).

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. (частини 1 та 2 статті 21 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Такі ж правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17 (провадження № 61-7715св21).

Відповідно до частини 3 статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлюючи факт проживання однією сім`єю позивачки та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у період з вересня 2006 року по 13 грудня 2012 року, суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, надані учасниками справи та їх представниками докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, адже ОСОБА_1 доведено, що у неї з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з вересня 2006 року по 13 грудня 2012 року склалися усталені відносини, притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, спільний відпочинок, купівля майна для спільного користування. І вказані обставини відповідачами в суді першої інстанції та відповідачкою ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції не заперечувалися.

І враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Щодо визнання автомобіля IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 випуску спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та визнання за ОСОБА_1 права власності на його частину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що умовами п.1.4 шлюбного договору від 06.07.2018, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 визначено, що майно, яке було придбане до реєстрації шлюбу, буде являтися особистою власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане та відхиляє аргументи, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про незаконність судового рішення в частині відмови у визнанні автомобіля IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю з таких мотивів.

Так, статтею 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині 2 статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства.

Договори про регулювання сімейних (родинних) відносин, про які йдеться у частині другій статті 9 СК України (у тому числі й шлюбний договір - глава 10 СК України), є цивільно-правовими договорами, щодо яких норми сімейного законодавства визначають лише окремі особливості правового режиму.

Окремим видом договірного регулювання сімейних відносин подружжя є шлюбний договір. У главі 10 СК України (статті 92-103) визначені вимоги до форми, змісту, строку дії та умови шлюбного договору, підстав його розірвання чи визнання недійсним.

Договір, в тому числі шлюбний договір, насамперед є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Частина 3 статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

У статті 64 СК України передбачено право дружини та чоловіка на укладення договорів між собою. Так, дружина і чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватно власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 92 СК України визначено, що шлюбний договір може бути укладено особами, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, а також подружжям. На укладення шлюбного договору до реєстрації шлюбу, якщо його стороною є неповнолітня особа, потрібна письмова згода її батьків або піклувальника, засвідчена нотаріусом.

Згідно частини 1 статті 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов`язки.

Відповідно до статті 94 СК України шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Пунктом 1.4 шлюбного договору, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 06.07.2018 сторони визначили, що майно, яке було придбане до реєстрації шлюбу, буде являтись особистою власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно було придбане.

Зважаючи на викладене, посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що автомобіль IVECO 35S, 2000 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 не включено до шлюбного договору, а тому він є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , відхиляються апеляційним судом, оскільки у шлюбному договорі сторони визначили правовий режим майна не тільки зазначеного у п. 1.3 договору, а і щодо набутого ОСОБА_1 та ОСОБА_6 майна до реєстрації шлюбу.

Тому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання спірного автомобіля IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інші доводи апеляційної скарги позивачки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин та встановлених судом обставин. І законності та обґрунтованості рішення суду в оскаржуваній частині ці доводи не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на частину автомобіля MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що автомобіль MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 підлягає розподілу відповідно до статті 60 СК України.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2023 року у справі № 369/2435/20 (провадження № 61-21131св21) звернув увагу на те, що правило статті 97 СК України надає подружжю право визначати у шлюбному договорі правовий режим майна, набутого до чи під час шлюбу. Сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами 4, 5 статті 93 СК України передбачено такі обмеження щодо змісту шлюбного договору: по-перше, договір не повинен ставити одного із подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище порівняно із законодавством; по-друге, за шлюбним договором не може передаватись у власність одному із подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

У статті 60 СК України закріплено принцип спільності майна подружжя. Сторони шлюбного договору мають можливість домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 СК України. Тобто, сторони шлюбного договору можуть домовитися, що: майно, набуте за час шлюбу, але після укладення шлюбного договору, буде набуватися сторонами на праві спільної часткової власності; режим спільності майна (стаття 60 СК України) може бути змінений за домовленістю сторін на режим роздільності (постанови Верховного Суду від 10 травня 2022 року в справі № 755/5802/20 (провадження № 61-17477св21), від 01 червня 2022 року у справі № 759/23521/20 (провадження № 61-20508св21) та від 30 листопада 2022 року у справі № 334/7687/21 (провадження № 61-10300св22).

У справі, що переглядається, у п. 1.1 шлюбного договору від 06.07.2018 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 узгодили, що майно, яке не підлягає державній реєстрації та підлягає державній реєстрації, що буде придбане подружжям під час зареєстрованого шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я придбано та зареєстровано рухоме або нерухоме майно, так як буде вважатися, що таке майно придбане за особисті кошти, тобто на таке майно не поширюється положення статті 60 Сімейного кодексу України.

Отже, сторони шлюбного договору без будь-яких застережень врегулювали свої майнові відносини, пов`язавши віднесення майна, придбаного за весь період шлюбу, до певного режиму права власності (особиста приватна) з фактом реєстрації прав щодо нього, тобто сторони встановили правовий режим майна, право власності на яке вже було зареєстровано за кожною зі сторін.

Зазначений шлюбний договір не розірваний та не визнаний судом недійсним, тож діє презумпція правомірності правочину.

Зазначені висновки узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 02 травня 2023 року у справі № 755/11605/21 (провадження № 61-11935св22).

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклавши шлюбний договір 06.07.2018, узгодили майнові питання з приводу придбаного ними в період шлюбу майна, погодивши у договорі, що майно (рухоме та нерухоме), яке придбане подружжям під час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно зареєстроване.

З урахуванням фактичних обставин цієї справи апеляційний суд дійшов переконання, що на правові відносини з приводу права власності на автомобіль MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 сторони ретроспективно поширили умови шлюбного договору від 06 липня 2018 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , оскільки це майно придбане під час шлюбу та було зареєстроване на праві власності за ОСОБА_6 . А тому відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на зазначеного рухомого майна, як спільного майна подружжя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частину автомобіля марки MAN 8.163, 1999 року випуску прийняте без додержання норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Судове рішення в оскаржуваній частині щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на частину автомобіля марки MAN 8.163, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 випуску підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги; судове рішення в частині розподілу судових витрат - зміні; судове рішення в оскаржуваній частині щодо відмови у визнанні автомобіля IVECO 35S, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і визнанні за ОСОБА_1 права власності на частини зазначеного рухомого майна - залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а оскаржуване в частині рішення - до скасування в частині, тому підлягає до зміни оскаржуване рішення щодо судового збору шляхом зменшення стягнутого з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог до 1073,60 грн (ставка судового збору за позовну вимогу, що задоволена судом першої інстанції та залишена апеляційним судом без змін: про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу).

Також, зважаючи на те, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги в розмірі 1256,10 грн (837,40 грн (ставка судового збору за позовну вимогу про визнання за позивачкою права власності на автомобіль MAN 8.163, що оскаржена ОСОБА_3 ) *150%).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частину автомобіля марки MAN 8.163, 1999 року випуску, VIN - код: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_7 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволені позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на частину автомобіля марки MAN 8.163, 1999 року випуску, VIN - код: НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_7 відмовити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року в частині розподілу судового збору змінити, зменшивши розмір судового збору, що підлягає до стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 до 1073 грн 60 коп.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ; АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_12 ; АДРЕСА_6) 1256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн 10 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай