Справа №408/1329/21 2/760/3701/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») звернулося до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 квітня 2014 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 796516587, згідно з яким кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі 75 251,40 грн строком на 48 місяців на будь-які законні цілі, на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати проценту ставку за користування кредитом відповідно до Додатку до кредитного договору від 08 квітня 2014 року № 796516587, який є невід`ємною частиною зазначеного договору.

Для забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним договором 08 квітня 2014 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено договір застави, зареєстрований за № 536 від 08 квітня 2014 року. Предметом застави є рухоме майно: автомобіль марки TOYOTA, модель - AURIS, тип - легковий (хетчбек), який зареєстрований ВРЕР м. Ровеньки УДАІ УМ ВСУ в Луганській області, 13 червня 2009 року. Рік випуску автомобіля - 2008 року, шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Заставна вартість предмету застави - 160 000 грн.

Позичальник своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01 квітня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «ЦФР» становить 207 757,20 грн, що складається із: 71 941,93 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 22 364,54 грн - прострочена заборгованість за річними процентами, 70 575,03 грн - прострочена заборгованість за щомісячними процентами, 42 875,70 грн - заборгованість за штрафом/пенею.

Крім того, позивач зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С. Є., на підставі його заяви, було вчинено виконавчий напис, зареєстрований з № 2459 від 08 вересня 2016 року на договорі застави, зареєстрованого за № 536 від 08 квітня 2014 року. Відповідно до зазначеного напису запропоновано звернути стягнення з предмета застави. Строк, за який провадиться стягнення визначається станом на 15 червня 2016 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предметів застави Троїцьким С. Є. було запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» у розмірі 186 046,72 грн, із яких: сума неповернутого кредиту - 71 941,93 грн, сума нарахованих і несплачених щомісячних процентів - 27 845,53 грн; сума нарахованих і несплачених річних процентів - 15 996,40 грн; сума пені за порушення грошових зобов`язань за кредитним договором - 67 430,86 грн; витрати, понесені ТОВ «ФК «ЦФР» за вчинення виконавчого напису - 2 832 грн.

03 травня 2018 року приватним виконавцем Павелків Т. Л. було відкрито виконавче провадження № 56313854 на підставі вищевказаного виконавчого напису. Виконавче провадження перебуває в стані примусового виконання. Проте, починаючи від 03 травня 2018 року предмет застави, що перебуває у розшуку на підставі виконавчого напису так і не було знайдено, а тому на нього не може бути звернуто стягнения для задоволення вимог кредитора.

У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони відповідача, 22 квітня 2021 року було направлено на адресу проживання відповідача досудову вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, але поштове відправлення повернулося на адресу відправника за закінченням терміну зберігання, що свідчить про умисне ухилення відповідачем від отримання поштової кореспонденції, що має значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 08 квітня 2018 року № 796516587, позивач звернувся до суду з указаними позовом та просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість у сумі 207 757,20 грн.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 04 жовтня 2021 року за вищевказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24 листопада 2021 року до суду подано відзив відповідача, в якому остання заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона сплачувала заборгованість за кредитним договором частинами, останній платіж був сплачений 20 вересня 2017 року, однак 08 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцькою С. Є. на підставі заяви позивача було вчинено виконавчий напис за № 2459 на договорі застави від 08 квітня 2014 року за № 536, не зважаючи на те, що відповідача жодним чином не було повідомлено про намір вчинення виконавчого напису. Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року було відмовлено у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду стосовно стягнення заборгованості з відповідача. Таким чином, протягом останніх 6 років позивач був обізнаний про порушення його прав. Враховуючи викладене вважає, що позивачем пропущено позовну давність, тому разом з відзивом подала до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору визначений до 19 квітня 2018 року, тобто позивач був остаточно обізнаний про порушення його прав з 19 квітня 2018 року, однак звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій лише 09 серпня 2021 року.

01 грудня 2021 року, засобами поштового зв`язку, надійшли аналогічні за змістом відзив та заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 03 грудня 2021 року, з урахуванням клопотання відповідача від 20 жовтня 2021 року про передачу справи за підсудністю, постановлено передати вказану справу за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

16 грудня 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій зазначав, що заперечення відповідача є необґрунтованими та нею не надано жодних доказів на підтвердження викладених обставин. Зокрема, згідно з пунктом 24 Загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, які входять до складу умов кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 , термін позовної давності щодо вимог кредитора, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, становить 50 років, тобто позивачем було дотримано позовну давність при поданні позовної заяви. Крім того, посилався на обставини, які вже були ним викладені у позовній заяві. З урахуванням викладеного, просив позов задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 грудня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року вказану цивільну справу прийнято до провадження головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Оскільки розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторони в судове засідання не викликались.

Згідно з даними розписки та доказів направлення документів на електронну пошту, сторони справи отримали копії ухвал про прийняття справи до розгляду.

27 жовтня 2022 року відповідачем було подано до суду заяву, в якій вона зазначила, що підтримує поданий нею раніше відзив та просить відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у ньому.

20 лютого 2023 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про заміну позивача та залучено до участі в справі № 408/1329/21 правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

03 березня 2023 року відповідачем подано до суду доповнення до заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, в яких зазначає, що Умови, якими встановлено позовну давність у 50 років, що надані суду позивачем не є частиною кредитного договору і не містять підпису відповідача. Водночас, в кредитному договорі не міститься інформація щодо реквізитів Умов, копія яких знаходиться в матеріалах справи, тобто позивачем не доведено, що саме ці Умови розуміла відповідач як позичальник під час підписання кредитного договору. Таким чином, відповідач не укладала з позивачем договору про збільшення позовної давності, тому просить суд при розгляді справи застосувати положення щодо загальної позовної давності.

29 березня 2023 року на електронну пошту суду від позивача надійшли письмові заперечення на заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності у цій справі, в який останній зазначає, що згідного з абзацом 3 пункту 2 кредитного договору умови отримання кредитів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відповідач погодилася отримати шляхом роздрукування з вебсайта кредитодавця, в пункті 24 яких зазначено, що сторони досягли згоди про те, що позовна давність за спорами, які виникають з кредитного договору включно з відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафу, пені) тощо, становить 50 років. Зазначене твердження до кредитного договору є договором про збільшення позовної позовної давності. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони в судове засідання не викликались.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що 08 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 796516587.

Пунктом 3 зазначеного договору визначено, що до складу умов цього договору входять загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів. Всі умови цього договору є істотними. Надання кредиту за цим договором здійснюється на таких умовах: сума та валюта кредиту - 75 251,40 грн, річна відсоткова ставка за кредитом - 14,99% річних, строк, на який надається кредит - 48 місяців, цілі використання кредиту - без обмежень, порядок надання кредиту - перерахування на рахунок позичальника, перерахування на оплату страхових або інших послуг - у разі укладення договору страхування або договору про надання інших послуг, повернення кредиту, внесення плати за ним - щомісячно, за графіком платежів (додаток до договору), щомісячна плата за кредитом - 1,8% від суми кредиту, що становить 1 354,53 грн, пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань - 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення, сплачується позичальником за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або внесення плати за кредитом.

Пунктом 7 договору визначено, що загальні умови з надання кредитів затверджуються наказом керівника ТОВ «ФК «ЦФР». Підписанням цього договору позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредитів в якості невід`ємних умов цього договору (а. с. 14).

Наказом № 14 генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» Мелеш К. В. від 18 червня 2013 року затверджено у новій редакції загальні умови ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів та типову форму кредитного договору, що укладається у зв`язку з наданням фізичній особі кредиту. Наказ набирає чинності з 01 серпня 2013 року (а. с. 16).

На підставі вищевказаного кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 71 250 грн шляхом перерахування кредитних коштів як переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , що підтверджується платіжним дорученням № 140459165 від 08 квітня 2014 року, витягом з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК «ТАС» за 08 квітня 2014 року та заявою на страхування життя позичальника ТОВ «ФК «ЦФР» (а. с. 124, 125, 126).

Для забезпечення належного виконання зобов`язань, які виникають з вищевказаного кредитного договору між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О. С. та зареєстрований в реєстрі за № 536 від 08 квітня 2014 року. За цим договором заставодавець передає на забезпечення виконання ним зобов`язань за кредитним договором належний йому на праві власності автомобіль марки TOYOTA, модель AURIS, тип - легковий (хетчбек), який зареєстрований ВРЕР м. Ровеньки УДАІ УМ ВСУ в Луганській області, 13 червня 2009 року. Рік випуску автомобіля - 2008 року, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (пункт 1.2. договору). Згідно з пунктом 1.3. передане у заставу майно є власністю заставодавця на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ВРЕР м. Ровеньки УДАІ УМ ВСУ в Луганській області, 13 червня 2009 року. Передане у заставу майно за згодою сторін оцінене у 160 000 грн (пункт 1.4. договору) (а. с. 20-21).

08 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С. Є. вчинено виконавчий напис за заявою позивача на вищевказаному договорі застави, яким запропоновано звернути стягнення з предмета застави - автомобіль марки TOYOTA, модель AURIS, тип - легковий (хетчбек), який зареєстрований ВРЕР м. Ровеньки УДАІ УМ ВСУ в Луганській області, 13 червня 2009 року. Рік випуску автомобіля - 2008 року, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк, за який провадиться стягнення визначається станом на 15 червня 2016 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предметів застави Троїцьким С. Є. було запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» у розмірі 186 046,72 грн, із яких: сума неповернутого кредиту - 71 941,93 грн, сума нарахованих і несплачених щомісячних процентів - 27 845,53 грн; сума нарахованих і несплачених річних процентів - 15 996,40 грн; сума пені за порушення грошових зобов`язань за кредитним договором - 67 430,86 грн; витрати, понесені ТОВ «ФК «ЦФР» за вчинення виконавчого напису - 2 832 грн (а. с. 22).

03 травня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т. Л., на підставі виконавчого напису № 2459, виданого 08 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С. Є., відкрито виконавче провадження № 56313954. В межах зазначеного провадження 07 травня 2018 року винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про розшук майна боржника. 09 вересня 2020 року повторно винесено постанову про розшук майна боржника.

Тобто виконавчий напис залишився не виконаним.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у відповідача наявна заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 01 квітня 2021 року становить 207 757,20 грн, з яких: 71 941,93 грн - заборгованість за тілом кредиту, 22 364,54 грн - заборгованість за річними процентами, 70 575,03 грн - заборгованість за щомісячними процентами, 42 875,70 грн - заборгованість за штрафом/пенею (а. с. 12-13).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути прострочену заборгованість за тілом кредиту, прострочену заборгованість за річними вісотками та за щосмісячними відсотками, а також заборгованість за штрафом/пенею.

Судом утановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Останній є чинним та у встановленому законом порядку недійсним не визнавався.

Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За правилами частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Таким чином, уклавши кредитний договір від 08 квітня 2914 року № 796516587 на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, остання своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість.

З огляду на викладене, відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язана повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК Ураїни визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитними договором, позивач вправі вимагати сплати заборгованості від ОСОБА_1 за порушення взятих на себе зобов`язань в загальній сумі 207 757,20 грн.

Разом з тим, у поданому відзиві відповідач заявила про застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно абзацу 1 частини п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання.

Також, частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Так, позивач зазначає, що згідно з пунктом 24 Загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» з надання фізичним особам кредитів, які входять до складу умов кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 , позовна давність щодо вимог кредитора, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, становить у 50 років, тобто позивачем було дотримано позовну давність при поданні позовної заяви, які згідно з абзацом 3 пункту 2 кредитного договору відповідач погодилася отримати шляхом роздрукування з вебсайта кредитодавця.

Однак, виходячи з правового аналізу статті 207 ЦК України вищевказані умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи договір, крім того, позивачем не надано жодних посилань на згадані умови, які підтвердили їх наявність на сайті саме кредитодавця в такій редакції, якій надано до суду.

Так, умовами кредитного договору визначено, що строк, на який надається кредит - 48 місяців (пункт 4 договору), тобто до 08 квітня 2018 року. Проте, кредитодавець скористався своїм правом дострокового повернення кредиту, звернувшись 08 вересня 2016 року із заявою про вчинення виконавчого напису, на підставі якої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С. Є. вчинено виконавчий напис на договорі застави, яким запропоновано звернути стягнення з предмета застави - автомобіль марки TOYOTA, модель AURIS, тип - легковий (хетчбек), який зареєстрований ВРЕР м. Ровеньки УДАІ УМ ВСУ в Луганській області, 13 червня 2009 року. Рік випуску автомобіля - 2008 року, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Строк, за який провадиться стягнення визначається станом на 15 червня 2016 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предметів застави Троїцьким С. Є. було запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» у сумі 186 046,72 грн, із яких: сума неповернутого кредиту - 71 941,93 грн, сума нарахованих і несплачених щомісячних процентів - 27 845,53 грн; сума нарахованих і несплачених річних процентів - 15 996,40 грн; сума пені за порушення грошових зобов`язань за кредитним договором - 67 430,86 грн; витрати, понесені ТОВ «ФК «ЦФР» за вчинення виконавчого напису - 2 832 грн.

Таким чином, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, тому перебіг позовної давності за вимогами кредитодавця розпочався з наступного дня після вчинення виконавчого напису, тобто з 09 вересня 2016 року.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду 09 грудня 2019 року у справі № 357/5125/16-ц.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 29 вересня 2021 року, тобто через п`ять років після виникнення права вимоги, що перевищує загальну позовну давність тривалістю у три роки, встановлену нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про пропущення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» строку звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, у зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Крім того, позивачем, зазначено, що виконавчий напис на момент розгляду справи перебуває на виконанні, однак з 03 травня 2018 року в межах виконавчого провадження предмет застави знайдено не було, тому на нього не може бути звернуто стягнення, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що вчинення нотаріусом виконавчого напису або визнання його таким, що не підлягає виконанню, не впливають на переривання позовної давності або зупинення її перебігу. Звернення особи до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису є певною мірою ризиком, пов`язаним, у тому числі, із пропуском позовної давності. Однак особа сама вирішує як їй здійснювати захист своїх прав, в судовому або ж позасудовому порядку.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 760/25132/18.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, на підставі статей 257-261, 509, 525, 526, 625, 633, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, та керуючись статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна