ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8846/23 Справа № 185/7716/23 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В.М Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А НО В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї на виробництві

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї на виробництві, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй смертю сина, в розмірі 536 800,00 грн. В обгрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що її син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання своїх трудових обов`язків на посаді майстра гірничого, у структурному підрозділі відповідача. Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П, затвердженого 07 лютого 2023 року Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тригубенко В.О., комісією ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» було встановлено, що 27 листопада 2022 року, о 19 годині 15 хвилин, з ОСОБА_2 трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого потерпілий помер. Внаслідок втрати сина у молодому віці позивачці завдана моральна шкода, яка полягає в постійно психологічно-емоційних відчуттях страждання, самотності, депресії, так як остання була позбавлена спілкування, турботи та любові сина, що свідчить про втрату нормальних життєвих зв`язків, пов`язаних із загибеллю сина у молодому віці (а.с.1-7).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю члена сім`ї на виробництві.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 3 000,00 грн. (а.с.92-100).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, змінити рішення суду 1 інстанції, стягнувши з відповідача на її користь 300 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів (а.с.102-105).

Не погодившись із рішенням суду, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявляє вимогу про зміну рішення суду в частині стягнення моральної шкоди до 100 000,00 грн. (а.с.120-124).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду змінити.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання своїх трудових обов`язків на посаді майстра гірничого, у структурному підрозділі ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується відповідними свідоцтвами.

Актом спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П, затвердженого 07 лютого 2023 року Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Тригубенко В.О., комісією ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» було встановлено, що 27 листопада 2022 року, о 19 годині 15 хвилин, з ОСОБА_2 трапився нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого потерпілий помер. Діагноз: механічна асфіксія; здавлення грудної клітини та живота; зачеплення, роздавлення, стискування або защемлення в об`єкті або між об`єктами.

Комісією встановлено, що 27 листопада 2022 року підземними роботами у зміні керував гірничий майстер ОСОБА_2 , потерпілий. Під час запуску лебідки, увага була прикута до перевантажувача. При підтягуванні вагонів з причепленою до них приймальною секцією перевантажувача утворилося надмірне зусилля і перша (завантажена) вагонетка перекинулась в бік меншого радіусу закруглення рейкового шляху та придавила ОСОБА_2 до рами аркового кріплення з лівого боку виробки.

Причини настання нещасного випадку: порушення технологічного процесу - основна; супутня - невиконання вимог Інструкцій з охорони праці, а саме, Інструкції № 4 з охорони праці, безпечному виконанню та поведінки в шахті прохідника ; Інструкції № 3 з охорони праці, безпечного виконання робіт і поведінки в шахті машиніста гірничих виїмкових машин; Інструкції № 7 з охорони праці, безпечного виконання робіт і поведінки в шахті гірника підземного, а також невиконання відповідних посадових обов`язків працівників.

Особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці: ОСОБА_3 - прохідник дільниці підготовчих робіт № 3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»; ОСОБА_4 - прохідник дільниці підготовчих робіт № 3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»; сам потерпілий, ОСОБА_2 - гірничий майстер дільниці підготовчих робіт № 3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»; ОСОБА_5 - машиніст гірничих виїмкових машин дільниці підготовчих робіт № 3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»; ОСОБА_6 - гірник підземний дільниці підготовчих робіт № 3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»; ОСОБА_7 - механік дільниці підготовчих робіт № 3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»; ОСОБА_8 - виконуючий обов`язки начальника дільниці підготовчих робіт № 3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля»

Комісія із спеціального розслідування прийшла до висновку, що нещасний випадок, який трапився 27 листопада 2022 року з ОСОБА_2 , гірничим майстром дільниці підготовчих робіт № 3 ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля» , пов`язаний з виробництвом.

Таким чином, суду був доведений причинно-наслідковий зв`язок між смертю сина позивачки та отриманої ним, унаслідок нещасного випадку на виробництві, смертельної травми.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок смерті сина, позивачці завдано глибоких моральних страждань, оскільки був порушений нормальний сімейний уклад її життя, позивачка втратила підтримку близької людини, наявністю вимушених змін у житті.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи, що смертю сина позивачці завдано глибоких моральних страждань, оскільки був порушений нормальний сімейний уклад її життя, позивачка втратила підтримку близької людини, наявністю вимушених змін у житті, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 300 000,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивачка пережила і які переживатиме надалі через смерть близької людини.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд керував, характером та тривалістю душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин, суд вважав розумним та справедливим стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн, а в іншій частині відмовити.

Стягуючи суму моральної шкоди, суд 1 інстанції визначив її розмір в сумі 300 000, 00 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо стягнення моральної шкоди у визначеному судом розмірі, з огляду на таке.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою рідного сина, завдає душевних та психологічних страждань, позивачка позбавлена можливості спілкування з рідною близькою людиною, що тягне за собою порушення їх нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи, що смертю сина позивачці завдано глибоких моральних страждань,, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 300 000,00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивачка пережила і які переживатиме надалі через смерть близької людини.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши тяжкість глибини моральних страждань, оскільки був порушений нормальний сімейний уклад її життя, позивачка втратила підтримку близької людини, наявністю вимушених змін у житті, виходячи із засад розумності та справедливості, стягнувши компенсацію в сумі 300 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача, про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухвалені рішення врахував глибину моральних страждань, оскільки позивачка втратила сина, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у розмірі 300 000,00 гривень.

При цьому, суд 1 інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність відрахування податків та інших обов`язкових платежів з суми стягнутої в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції, що є чинною на день розгляду справи в суді, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Попередньою редакцію підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що була чинною до 25 травня 2020 року, передбачалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21, оскільки моральну шкоду завдано професійним захворюванням, яке виникло до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (первинна довідка МСЕК видавалася у 2017 році), підлягає застосуванню правовий висновок Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі №180/683/13-ц, згідно якого не підлягають оподаткуванню суми, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, заподіяних платникові податків внаслідок спричинення шкоди здоров`ю.

Тому визначена судом сума моральної шкоди підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року - зміні в зазначеній частині.

В іншій частині оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. ст. 375, 376 ЦПК України апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - задоволенню в частині вирішення питання щодо оподаткування стягнутої суми моральної шкоди, в іншій частині судове рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року - змінити, вказавши в другому абзаці резолютивної частини: "без відрахування податків та інших обов`язкових платежів", замість фрази "з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів".

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: