Справа № 706/709/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2023 року м.Христинівка
Христинівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Орендарчука М.П., за участю секретарів Пізняк Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за угодою позики та відшкодування моральної шкоди, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу та пені за угодою позики.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі угоди позики, укладеної ним з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він передав їй у власність 6600 грн, які вона зобовязалась повернути до 12.03.2021 року впродовж місяця.
У випадку неповернення запозичених коштів зобовязалась сплачувати проценти за користування чужими когтами згідно до ст. 526 ЦК України в розмірі 5% від запозиченої суми за кожну добу.
На підтвердження договору позики ОСОБА_2 власноручно виконала та передала йому боргову розписку.
До цього часу борг не повернутий. Обіцянки з повернення боргу прожовжуються, але є невиконуваними. Отже з ОСОБА_2 неохідно стягнути 6600 грн.
В договорі позики з ОСОБА_2 , визначена сплата процентів 5% від запозиченої суми на добу.
5% від позиченої суми становить 330 грн / 6600 х 5: 100. На час продявлення позову, тобто за станом на 21.06.2023 року ОСОБА_2 користується його коштами 829 днів. Отже ромір сплати за користування 6600 грн впродовж 829 днів становить 273570 грн.
Прострочення повернення боргу становить за станом на 24.02.2022 року 348 днів. 3% річних становить 188 грн. Індекс інфляції з березня 2021 року до 24.02.2022 року становить 7,3 % що відповідає 481 грн /6600 х 7,3 :100-/.
Отже стягненню підлягає сума 284 839 грн /6600 грн + 273570 грн + 188 грн + 481 грн/
Крім того, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобовязання, сплату неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Він є людиною похилого віку, пенсіонер. Кошти, які вибули з його володіння, йому потрібні для забезпечення життєдіяльності, лікування, тощо. Існує загроза взагалі їх неповернення. Він переживає та страждає всі ці місяці. Його свідомість звужується лише до цієї проблеми, спрямована на її вирішення. Він перебуває у психологічній напрузі та принижений таким ставленням до нього ОСОБА_2 . Як він оцінює, моральна сатисфакція має бути не нижче 20 000 грн та стягнення послуги адвоката в розмірі 2500 грн.
Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 12.07.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 20.12.2023 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду
Позивач в судове засідання не з`явився, проте від нього до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать почтові повідомлення, за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог ч. 7 ст. 128 ЦПК України, та оголошення, від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, нею не поданий відзив. Суд вважає, що відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин.
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та відповідача ОСОБА_2 і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р.) «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку».
Верховний Суд України у листі від 25 січня 2006 року № 1-5/45 зазначає, що «критерії оцінювання розумності строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає в разі нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при переданні або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів для дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів». Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Суд приходить до висновку, що відповідач, який не перебуває у судові засідання без поважних причин, зловживає своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи.
Під зловживанням правом розуміють особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих вчинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права.
Суд, дослідивши надані йому письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного.
Ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Ч.3 ст.12 ЦПК України, передбачено що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1.ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст.95 ЦПК України передбачено, що письмові докази є документи, які містять дані для правильного вирішення справи.
Стаття 81. ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З дослідженого судом змісту розписки судом встановлено, що вона містить відомості про те, що « 12.02.2021 року ОСОБА_2 проживаю в АДРЕСА_1 . Позичила гроші ОСОБА_1 , який проживає АДРЕСА_2 , 6600 грн ( шість шісот, які зобовязуюсь повернути до 12.03.2021 року. У випадку неповернення в срок за користування грішми з шідно ст. 536 ЦК України буду сплачувати 5% від позичиної суми за кожну прострочену добу Гроші отримала 12.02.2021 р. ОСОБА_2 «підпис».
Таким чином, з досліджених матеріалів справи судом встановлена достовірність документа (розписки), на підставі яких доказується факт укладення договору позики, його умов, дійсності його змісту та фактичне отримання відповідачем позичених грошових коштів, у вказаній вище сумі. Враховуючи те, що судом встановлений факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 6600,00 грн. та наявність між сторонами правовідносин за договором позики, підстави для визнання недійсною розписки відсутні.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Дана правова позиція відображена у постанові ВСУ у справі за № 6-487цс17.
Дослідженою борговою розпискою від 12.03.2021 року судом встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) ОСОБА_1 передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник ОСОБА_2 зобов`язується повернути позикодавцеві, таку ж суму грошових коштів (суму позики), а у разі прострочення виконання зобов`язання сторони передбачили відповідальність в розмірі 5% від простроченої суми за кожен день прострочення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів встановив, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей.
Пунктом 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України, можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).
Відповідач в суді даним правом не скористався і дана обставина не може бути врахована судом при винесенні рішення.
За таких обставин позов підлягає до задоволення.
Окрім того, позивачем ставиться питання про стягнення із відповідача на його користь судових витрат, а саме, судовий збір та послуги адвоката.
Згідно з ч.ч.1, 3ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача, тому вимоги стосовно стягнення сплаченого судового збору, які підтверджується квитанціями про його оплату, підлягають задоволенню.
Згідно ч. ч. 3, 8ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3048 грн. за подання позову до суду, про що свідчать дані фіскального чеку від 22.06.2023 року та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень (підготування позовної заяви), що підтверджено відповідними документами, наявними в матеріалах справи.
Позивач також стверджує, що протиправними діями відповідача щодо не повернення йому позики час за період з вересня 12.02.2021 року йому було завдано моральну шкоду, яка виразилася стражданнях та психологічній напрузі.
Положеннями статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Водночас моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодовувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної школи не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Заслухавши пояснення позивача, щодо обґрунтування моральної шкоди , суд дійшов висновку, що позивач, надаючи позику у значному розмірі розумів наслідки, які можуть настати для нього у разі невиконання договірних зобов`язань, законодавець визначив цілий ряд наслідків для боржника у випадку невиконання ним своїх грошових зобов`язань як компенсації позивачу втрат, пов`язаних з несвоєчасним виконанням зобов`язань боржниками. В цій частині суд визнає вимоги необґрунтованими та не доведеними.
Згідно розписки від 12.02.2021 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 передав кошти ОСОБА_2 в розмірі 6600 грн. та у разі прострочки та не виплаті передбачено 5% від позиченої суми за кожну прострочену добу. Тобто позивачем було передбачено компенсацію за неповернення коштів, та мав усвідомлення того, що кошти можуть бути не повернуті вчасно.
Суд враховує, що у межах даної справи не було встановлено протиправності дій відповідача, а напроти договором позики між сторонами встановлено відповідальність за порушення умов договору позики. Обставини, на які покликається позивач, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи.
Згідно із загальним принципом цивільного судочинства кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи приписи частин першої-третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, відповідно до яких, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та, враховуючи, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
А тому, враховуючи вищевикладене, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які посилалися позивач, як на підставу своїх вимог, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його прав з боку відповідача, а саме факту завдання йому моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача богу в розмірі 284 839 грн, та в рахунок відшкодування понесених судових витрат суму судового збору в розмірі 3048 гривень, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 гривень, в частині стягнення моральної шкоди - відмовити.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за угодою позики та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за угодою позики 6600 грн - суму позики, 273570 грн проценти за користування чужими грішми, 188 грн 3% річних, 481 грн індекс інфляції, що становить 284 839 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 3048 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з правничою допомогою в сумі 2500 грн.
В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Пзивач: ОСОБА_1 , , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .
Головуючий суддя М.П.Орендарчук