Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, поданим представником позивача адвокатом Басюком О.П., в якому просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 17461,55 грн, суму додаткових витрат на дитину в розмірі 13770 грн та судові вирати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 21 квітня 2007 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , від якого мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 2000 грн та на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2018 року і до досягнення повноліття. Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року рішення було змінено, зменшено розмір стягнутих аліментів на дітей до 1500 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, пчинаючи з 28 листопада 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Станом на момент звернення з позовом в ОСОБА_4 наявний обов`язок сплати аліментів на утримання дітей в загальному розмірі 3000 грн щомісяця. Обовязок зі сплати аліментів ОСОБА_4 здійснювався неналежним чином, що полягає в несвоєчасній та не регулярній сплаті аліментів з моменту приняття судом відповідного рішення про їх сплату. З розрахунку аліментів вбачається, що сплата аліментів протягом тривалого часу здійснювалася відповідачем несвоєчасно. Неустойка (пеня), що підлягає стягненню з ОСОБА_4 , становить 17461,55 грн. З моменту припинення спільного проживання їх діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідачем не було жодним чином пояснено чи обгрунтовано неможливість сплати аліментів та не повідомлено з яких причин ним тривалий час допускалась несвоєчасна сплата аліментів. Відповідач не реагував на зауваження та нагадування щодо його обов`язку зі сплати аліментів. Відтак, прострочення сплати аліментів відповідачем є необгрунтованим. Відповідно до заключения лікаря-стоматолога від 6 червня 2022, пацієнт ОСОБА_7 потребує ортодонтичного лікування. Починаючи з лютого 2021 року по травень 2022 року ТОВ "Дентамед 2000" було надано медичні стоматологічні послуги для ОСОБА_8 . Перелік послуг (робіт) визначено в акті наданих послуг від 31 травня 2022 року. Вартість наданих послуг становить 27540 грн. На момент підписання акта послуги сплачені в повному обсязі. Зважаючи на необхідність отримання ОСОБА_8 послуг стоматолога, факт оплати нею таких послуг, відповідач зобов`язаний відшкодувати половину вартості послуг, яка зазначена в акті наданих послуг, а саме 13770 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення проти позовних вимог омтивує тим, що право ОСОБА_3 на стягнення неустойки може виникнути з моменту набрання законної сили судового рішення про стягнення аліментів, тобто з 16 травня 2019 року. Вимоги ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за нібито прострочення аліментів за період з 28 листопада 2018 року по 16 травня 2019 року є безпідставними. Протягом всього часу виконання судових рішень про стягнення аліментів поведінка ОСОБА_3 є недобросовісною як стягувача у виконавчих провадженнях. З метою примусового виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/22533/18 ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві. Відділом ДВС було відкрито виконавче № 58809691 на виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_9 в розмірі 2000 грн щомісячно та виконавче провадження № 58809840 на виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_10 в розмірі 2000 грн щомісячно. 28 травня 2019 року ОСОБА_3 отримано виконавчий лист, який видано Рівненським апеляційним судом про стягнення аліментів на дітей в розмірі по 1500 грн. У червні 2019 року, не зважаючи на наявність ВП № 58809691 та № 58809840, не повідомляючи виконавця про зміну рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року в частині розміру стягнення аліментів та наявності підстав про закінчення вказаних виконавчих проваджень, ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського районного відділу ДВС міста Києва із заявою про примусове виконання виконавчого листа. 21 червня 2019 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві на виконання відкрито виконавче провадження ВП № 59393641 з виконання виконавчого листа № 569/22533/18, виданого Рівненським апеляційним судом 28 травня 2019 року. Таким чином, у зв`язку зі зловживанням ОСОБА_3 своїми правами та невиконання обов`язків, що покладаються на неї ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», станом на 21 червня 2019 року на виконанні відділу ДВС перебувало 3 виконавчих провадження по одній суті стягнення - стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання дітей. 22 серпня 2019 року ВП № 58809691 та № 58809840 були закінчені. При цьому, в обидвох постановах про закінчення виконавчих проваджень зазначено про погашення боржником заборгованості за даними рішеннями в повному обсязі. Таким чином, станом на 22 серпня 2019 року у відповідача не було заборгованості по оплаті аліментів, що спростовує твердження позовної заяви та свідчить про помилковість розрахунку заборгованості позивача. В цей же час, ОСОБА_3 неодноразово ухилялась навіть від свого обов`язку надати державному виконавцю своїх реквізитів на які останній мав би можливість перерахувати з рахунку виконавчої служби аліменти, що були оплачені ОСОБА_11 . Розрахунок Дніпровського відділу державної виконавчої служби від 30 вересня 2022 року частково не відображає дійних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення справи та спростовуються первинними бухгалтерськими документами. Зокрема, у розрахунку помилково зазначено, що у травні 2019 року ОСОБА_12 було здійснено оплату у розмірі 2062 грн. В цей же час, ОСОБА_12 15 травня 2019 року було здійснено оплату в розмірі 1100 грн в межах ВП № 58809840 та 1100 грн в межах ВП 58809691. У червні 2019 року ОСОБА_4 здійснено оплату за аліментів у розмірі 16100 грн. Таким чином, ОСОБА_4 здійснено переплату у періоді з 28 листопада 2018 року по 31 травня 2019 року в розмірі 85,72 грн. Тобто, заборгованості зі сплати аліментів станом на травень 2019 року у ОСОБА_4 не було. Крім того, у розрахунку від 30 вересня 2022 року помилково не відображено, що за липень 2019 року та вересень 2019 року ОСОБА_4 було здійснено оплату в рахунок погашення аліментів по 6000 грн. Жодного спору стосовно здійснення додаткових витрат на дитну у сторін не існує. ОСОБА_3 взагалі не спілкується з ОСОБА_4 та ставить його до відома про умови життєдіяльності дітей та не повідомляла і не повідомляє про необхідність понесення додаткових витрат. У разі якщо б ОСОБА_3 було повідомлено ОСОБА_4 про наявність у дітей проблем зі здоров`ям, пред`явлено відповідні медичні довідки та документи про оплату медичних послух, або запропоновано самостійно визначити медичну установу для дітей та забезпечити їх лікування, таке питання можливо було б вирішити в позасудовому порядку. Проте, ОСОБА_3 не було повідомлено ОСОБА_4 про те, що їх син ОСОБА_8 потребує лікування у лікаря стоматолога, не надано документів, які б підтверджували наявність відповідних проблем зі здоров`ям, не було погоджено з батьком дитини клініку та лікаря у якого має лікуватись їх дитина, не погоджено розмір витрат, які вони спільно можуть понести. При цьому, позивачем не надано доказів того, що їх син перебуває під динамічним спостереженням лікаря. Відповідно, позовні вимоги ОСОБА_3 є передчасними, оскільки нею не доведено наявність спору щодо визначення додаткових витрат на дитину.

Ухвалою від 1 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_3 суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Протокольною ухвалою від 11 квітня 2023 року суд відмовив в задоволенні заяви представника позивача про часткову відмову від позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що за наслідком здійснення перерахунку розмір неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів становить 7599,79 грн. Зважаючи на те, що рішення про стягнення аліментів набрало законної сили 16 травня 2019 року, аліменти за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно мали бути сплачені на наступний день після набрання законної сили судовим рішенням, а саме 17 травня 2019 року. Для здійснення розрахунку розміру неустойки використовувався розрахунок державного виконавця, оскільки відповідач не надав іншого розрахунку, здійсненого державним виконавцем з урахуванням наданих ним квитанцій. Дії державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідач не оскаржував. Акт наданих стоматологічних послуг підписаний ОСОБА_3 і сума сплачувалася нею, оскільки син ОСОБА_6 перебуває на її утриманні. Вибір медичної установи позивач з відповідачем не узгоджувала, так як між сторонами склалися неприязні відносини.

Представник відповідача позов не визнав з підстав, вкиладених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що жодного платіжного документа на підтвердження того факту, що ТОВ "Дентамед 2000" було здійснено оплату за лікування сина позивач не надала. Акт наданих послуг не може бути належним і допустимим доказом здійснення оплати за надані послуги, оскільки не є платіжним документом. Зі змісту акта неможливо з`ясувати навіть вартість таких послуг, оскільки не визначено валюту, в якій здійснюється розрахунок послуг. Позивач взагалі не є суб`єктом правовідносин, які виникли між замовником ОСОБА_8 та ТОВ "Дентамед 2000". Договір про надання послуг між фізичною та юридичною особою укладається в письмовій формі, проте жодного договору в матеріалах справи не міститься. Зі змісту заключення лікаря-стоматолога ОСОБА_13 вбачається, що його видано у зв`язку із зверненням до «центру стоматології DentaMed». Проте, така юридична особа не зареєстрована в Україні. Розрахунок позивача суми неустойки є помилковим та не враховує первинні платіжні документи, зокрема про оплату в рахунок погашення аліментів по 6000 грн за липень та вересень 2019 року.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що сторони з 21 квітня 2007 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 569/22533/18.

Сторони мають двох спільних дітей - сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року у цивільній справі № 569/22533/18 стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_14 у розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання ОСОБА_8 у розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року змінено, зменшено розмір стягнутих ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на сина ОСОБА_9 з 2000 грн до 1500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на сина ОСОБА_10 з 2500 грн до 1500 грн щомісячно, починаючи з 28 листопада 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

22 серпня 2019 року старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Воротнікова А.С. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 58809691 з примусового виконання виконавчого листа № 569/22533/18, виданого 18 березня 2019 року Рівненським міським судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_15 аліментів на утримання ОСОБА_8 у розмірі 2000 грн щомісячно.

22 серпня 2019 року старший державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Воротнікова А.С. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 58809840 з примусового виконання виконавчого листа № 569/22533/18, виданого 18 березня 2019 року Рівненським міським судом, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_15 аліментів на утримання ОСОБА_14 у розмірі 2500 грн щомісячно.

Постановою від 21 червня 2019 року голвоний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Федоріна А.М. відкрила виконавче провадження № 59393641 з примусового виконання виконавчого листа № 569/22533/18, виданого 28 травня 2019 року Рівненським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_15 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1500 грн та на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1500 грн.

Згідно з розрахунком від 30 вересня 2022 року, здійсненим старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мельниченком І.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 569/22533/18, виданого 28 травня 2019 року Рівненським апеляційним судом, станом на 30 вересня 2022 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня (наявна переплата в сумі 17878,72 грн).

За уточненим розрахуном позивача, загальна сума пені за прострочення відповідачем сплати аліментів становить 7599,79 грн.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.2 ст.196 СК України).

Право одержувача аліментів на стягнення з платника аліментів неустойки як міри відповідальності за прострочення сплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення аліментів. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 127/20291/16.

Чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. В разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Тобто, прострочення розпочинається з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2019 року у справі № 569/22533/18 було змінено постановою Рівненського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, а отже, набрало законної сили 16 травня 2019 року.

Таким чином, аліменти за період з 28 листопада 2018 року до 31 травня 2019 року відповідач мав сплатити до 1 червня 2019 року. За цей період відповідачу нараховано до сплати аліменти в сумі 18214,28 грн.

15 травня 2019 року відповідач сплатив на рахунок Дніпровського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві аліменти в розмірі 1100 грн за виконавчим провадженням № 58809840 та аліменти в розмірі 1100 грн за виконавчим провадженням № 58809691, що підтверджується квитанціями АТ КБ "Приватбанк" № 0.0..1 та № 0.0..1 відповідно.

В червні 2019 року відповідач сплати аліменти в сумі 16100 грн, що зазначено в розрахунку державного виконавця та не оспорюється позивачем.

Отже, станом на червень 2019 року загальна сума сплачених відповідачем аліментів становить 18300 грн, що перевищує нараховану до сплати суму аліментів за період з 28 листопада 2018 року до 31 травня 2019 року на 85,72 грн та, відповідно, свідчить про відсутність заборгованості за сплати аліментів за вказаний період.

Згідно з розрахунком державного виконавця за липень 2019 року відповідачу нараховані аліменти в розмірі 3000 грн, сплачено - 0 грн.

Разом з тим, в липні 2019 року відповідачем сплачено аліменти в сумі 6000 грн (за червень-липень 2019 року) у виконавчих провадженнях № 59393641, 58809840, що підтверджується квитанцією АТ КБ "Приватбанк" № 0.0..1 від 17 липня 2019 року. Про відсутність заборгованості відповідача за сплати аліментів станом на липень 2019 року свідчить і постанова про закінчення виконавчого провадження № 58809840 від 22 серпня 2019 року.

В розрахунку державного виконавця зазначено, що за вересень 2019 року відповідачу нараховані аліменти в розмірі 3000 грн, сплачено - 0 грн.

Однак, 27 вересня 2019 року відповідач сплатив на рахунок Дніпровського РВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві 6000 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ "Приватбанк" № 0.0..1, які не враховані виконавцем у розрахунку від 30 вересня 2022 року.

Надалі відповідач сплачував аліменти в сумах, що перевищують розмір щомісячних нарахувань аліментів, тобто мав переплату.

Враховуючи, що розрахунок державного виконавця від 30 вересня 2022 року, на основі якого позивач розрахувала розмір пені за прострочення за прострочення сплати аліментів, містить недостовірну інформацію щодо здійснених відповідачем оплат аліментів, суд розрахунок позивача до уваги не приймає.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності заборгованості відповідача зі сплати аліментів, позовна вимога про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На підтвердження факту понесення витрат на медичні стоматологічні послуги для ОСОБА_9 в сумі 27540 грн позивач надала заключення лікаря-стоматолога ОСОБА_13 від 6 червня 2022 року та акт наданих послуг від 31 травня 2022 року, складений виконавцем Товариством з обмеженою відповідальністю "Дентамед 2000" та замовником ОСОБА_8 .

Разом з тим, акт наданих послуг від 31 травня 2022 року не містить підпису позивача, а тому відсутні підстави для висновку про понесення витрат на зазначені в акті медичні стоматологічні послуги саме позивачем. Покликання представника позивача про підписання акту позивачем суд до уваги не приймає, оскільки наявний в акті підпис неможливо ідентифікувати через відсутність ініціалів та прізвища. Саме по собі проивання сина ОСОБА_6 з позивачем не є доказом понесення витрат на його лікування матір`ю.

Враховуючи, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів понесення нею додаткових витрат на лікування дитини, в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача суми додаткових витрат на дитину належить відмовити.

За правилами ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 81, 89, 141, 223, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі :

позивач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач- ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складене 20 квітня 2023 року.

Суддя