ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/3207/23

провадження № 22-ц/4809/1215/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Письменного О. А.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року у складі судді Павелко І. Л. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22.06.2009 у розмірі 49 018 грн 47 коп станом на 15.04.2023, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 39 324,47 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 694 грн, а також судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22.06.2009.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

16.07.2009 відповідачем була підписана довідка про умовви кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій ОСОБА_1 власним підписом підтвердив, що з фінансовими умовам надання кредитки «Унівесральна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.

Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довіці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, розмір якого у подальшому збільшися до 44 000 грн, а відповідачу було надано у користування кредитну картку, що свідчить про те, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості.

Проте, в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 15.04.2023 має заборгованість у розмірі 49 018 грн 47 коп, з яких:

-39 324 грн 47 коп заборгованість за кредитом;

-9 694 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-0,00 грн заборгованість за комісією;

-0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «ПриватБанк», а тому позивач звернувся до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості згідно договору б/н від 22.06.2009 в розмірі 49 018,47 грн відмовлено.

В задоволенні позовної вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 2 684 грн судового збору відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в період з 22 червня 2009 року но 15 квітня 2023 року сума коштів, використана відповідачем в загальному розмірі складає 102 415,68 грн, а внесена на погашения заборгованості в загальному розмірі складає 139 092,15 грн, що свідчить про відсутність заборгованості по кредиту.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Відповідно до заяви відповідач виявив бажання отримати фінансовий ліміт, який станом на дату підписання зави погоджено в розмірі 500 грн, з базовою процентною ставкою за користування кредитом 30 % на рік із розрахунку 360 днів на рік, строк дії ліміту відповідає строку дії картки, порядок сплати заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості.

Банком до позову було надано виписку по рахунку та розрахунок заборгованості із зазначенням дати витрат клієнтом кредитних коштів, нарахування відсотків, суми коштів, внесених на сплату заборгованості, тощо.

Судом першої інстанції не враховано правові висновки, висловлені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 щодо представлення виписки по картковому рахунку, яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту та повинна досліджуватися судом.

Позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_1 від відповідальності щодо повернення боргу за тілом кредиту, яка підлягає стягненню у повному обсязі.

Крім того, суд першої інстанції не вирішив питання про задоволення позову в частині стягнення відсотків, виходячи з попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами у договорі.

Суд безпідставно змінив черговість погашення заборгованості, не врахувавши обов`язку ОСОБА_1 сплачувати проценти, та не звернув уваги на те, що внесені на погашення заборгованості кошти розподілялися банком відповідно до умов укладеного договору, що не спростовано відповідачем.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки, ціна позову становить 49 018,47 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2023 становить 268 400 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач згідно договору б/н від 22.06.2009 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який збільшився у розмірі до 44 000 грн.

Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору у вигляді Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

16.07.2009 відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування.

Згідно розрахунку заборгованість станом на 15.04.2023 становить 49 018,47 грн, яка складається з: 39 324,47 грн - заборгованість за кредитом; 9 694 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісія.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.06.2009, яка станом на 15.04.2023 становила 49 018 грн 47 коп грн, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 39 324 грн 47 коп та заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 9 694 грн (а. с. 1-2).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:

1) заяву ОСОБА_1 від 22.06.2009 про відкриття рахунку та надання послуг (а. с. 17);

2) довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана 16.07.2009 відповідачем (а. с. 17, на звороті);

3) зразки використання кредитних коштів на кредитці «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з розрахунком загальної суми витрат клієнта (а. с. 18);

4) Умови та правила надання банківських послуг (а. с. 19-28);

5) розрахунки заборгованості за договором № б/н від 22.06.2009, укладеного між банком та ОСОБА_1 , станом на 31.05.2015, 30.06.2019 та 15.04.2023 (а. с. 3-13);

6) довідку про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки (а. с. 16);

7) довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а. с. 14-15);

8) виписку за договором № б/н за період з 22.06.2009 по 18.04.2023 на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 39-49).

З наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловив однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної ним заяви від 22.06.2009.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку, яка завірена підписом представника, відповідає вимогам вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.

З аналізу наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 22.06.2009 по 18.04.2023, вбачається, що відповідач дійсно отримував кредитні кошти в АТ КБ «Приватбанк», користувався ними та здійснював їх погашення.

Зокрема за вказаний період ОСОБА_1 витрачено кошти в сумі 108 855,64 грн, а повернуто кошти в розмірі 139 365,62 грн, що свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед банком за тілом кредиту, а навпаки наявна переплата в розмірі 30 509,98 грн.

За таких обставин відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредита у розмірі 39 324 грн 47 коп.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_1 від відповідальності щодо повернення боргу за тілом кредиту, яка підлягає стягненню у повному обсязі, є безпідставними.

Суд першої інстанції надав належну оцінку виписці по рахунку, яка є належним доказом по справі, а тому не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано правові висновки, висловлені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 щодо представлення виписки по картковому рахунку.

Крім заборгованості за тілом кредита, позивач також просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 9 694 грн.

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався Умови та правила надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що саме надана позивачем редакція Умов та правил надання банківських послуг була чинна на момент укладення кредитного договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанк, останні не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Разом із тим, надана позивачем заява від 22.06.2009, містить анкетні дані ОСОБА_1 , підписана ним та мітить відомості про тип отриманої карти (545708292), валюти (гривня), тип кредитного ліміту (фінансовий), суму кредитного ліміту (500 грн), базову процентну ставку (30 % річних), строк дії кредитного ліміту (відповідає строку дії карти) та порядок погашення заборгованості (щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості) тощо.

Підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив умови кредитного договору, зокрема, щодо сплати відсотків, та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Враховуючи те, що згідно заяви від від 22.06.2009 року, яка підписана ОСОБА_1 , сторонами погоджено розмір процентів базової процентної ставки (30 % річних), у відповідача виникає обов`язок щодо їх сплати на користь банку.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283 св 18) дійшов висновку про те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і - це процесуальний обов`язок суду.

Вказана позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18 (провадження № 61-19542св19).

З аналізу наданих банком розрахунків станом на 15.04.2023 заборгованість за відсотками за користування кредитом по кредитному договору відповідача за період з 17.07.2009 по 15.04.2023 становить 9 694 грн.

При цьому, для розрахунку розміру процентів, що підлягали сплаті у вказаному періоді АТ КБ «ПриватБанк» використовувало процентні ставки в розмірах: 30,00 % річних (2,5 % на місяць) з 17.07.2009 по 29.08.2014; 34,80 % річних (2,9 % на місяць) з 01.09.2014 по 31.03.2015; 43.20 % річних (3,6 % на місяць) з 01.04.2015 по 31.05.2015; 30,00 % річних (2,5 % на місяць) з 01.06.2015 по 28.01.2016; 34,8 % річних (2,9 % на місяць) з 29.01.2016 по 06.07.2017; 43.20 % річних (3,6 % на місяць) з 07.07.2016 по 31.07.2020; 42.00 % річних (3,5 % на місяць) з 01.08.2020 по 28.02.2020; 20,40 % річних (1.7 % на місяць) з 01.04.2022 по 31.05.2022; 42,00 % річних (3,5 % місячних) з 01.06.2022 по 15.04.2023.

З аналізу розрахунків вбачається, що в період з 17.07.2009 по 29.08.2014 та з 01.06.2015 по 28.01.2016 банк нараховував відсотки в розмірі 2,5 % на місяць (30 % річних), що відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Проте, в період з 01.09.2014 по 31.05.2015 та з 29.01.2016 по 15.04.2023 при нарахуванні заборгованості за процентами, банк використував підвищену процентну ставку, яка суперечить умовам укладеного між сторонами договору, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки та про те, що розмір відсотків, які зобов`язаний був сплати боржник є меншим, ніж заявлений банком у позовній заяві.

Таким чином, враховуючи, що АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 9 694 грн, яка обрахована за відсотковою ставкою більшою, ніж встановлена умовами договору, а також наявність переплати за кредитним договором в розмірі 30 509,98 грн, суд приходить до висновку про відсутність заборгованості відповідача перед банком за процентами за користування кредитом.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вирішив питання про задоволення позову в частині стягнення відсотків, виходячи з попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами у договорі, є безпідставними.

З огляду на те, що відповідачем було повністю повернуто, надані АТ КБ «ПриватБанк» кошти та сплачено вістотки за користування кредитом згідно Договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 22.06.2009 року у розмірі 49 018 грн 47 коп, у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року було зупинено дію оскаржуваного рішення, дію рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року року необхідно поновити.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року без змін.

Поновити дію рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 липня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. А. Письменний