Справа 206/3045/23
Провадження 2/206/913/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.,

при секретарі Бублейник В.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача -адвоката В`язового В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», стосовно іпотечного майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява, яка обґрунтована тим, що відповідно до договору №0 від 17 листопада 2006 року укладеному між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 , останній отримав споживчий кредит у розмірі 130000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2027 року із сплатою відсотків у встановлених договором розмірах.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №0/0/2/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. під реєстровим номером 3364, відповідно до якого, останнім передано в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей же день, приватним нотаріусом Кудрявцевою Т.М. на підставі ст. 54, 73 Закону України «Про нотаріат» у зв`язку з посвідченням Договору іпотеки реєстровий номер 3364 накладено заборону на відчуження зазначеного в договорі майна на весь час його дії під реєстровим номером 45.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 умов договору про надання споживчого кредиту, щодо сплати заборгованості за кредитним договором №0, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, щодо примусового стягнення заборгованості.

12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір факторингу №1, на підставі якого, право вимоги по кредитному договору №0 від 17 листопада 2006 року перейшло до Товариства з обмеженою Відповідальністю «Кей Колект».

Крім того, між ТОВ «Кей Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., відповідно до якого, право вимоги за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17 листопада 2006 року, реєстровий № 3364 перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей Колект», про що до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі 436/6390/12 позов було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480 (один мільон двісті двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом 121228,00 дол. США (968672,33 грн.), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості 1529,55 дол. США (12221,91 грн.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн.).

11.07.2016 р. на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30553754 від 20.07.2016 р. прийнятого на підставі договору іпотеки №0/0/2/3, серія та номер 3364, виданий 17.11.2006 приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений запис № 15493723 про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» було проведено відповідно до ст. 36-37 Закону України «Про іпотеку», як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

В зв`язку з набуттям ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки, іпотека спірного нерухомого майна була припинена відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис.

Однак, 25 січня 2018 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/2349/17, що набрало законної сили 12.03.2018 рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30553754 від 20.07.2016 року визнано незаконним та скасовано.

Зазначені обставини підтверджуються рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року по справі № 206/2349/17 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 335969104 від 16.06.2023 р. (додаємо до позовної заяви). Щодо нормативного обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 ЗУ «Про іпотеку»).

Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду зробила висновки про те, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказала, що якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване судове рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення (пункти 9.11, 9.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18) наведено висновок про те, що внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 48/340).

З аналізу законодавства та судової практики вбачається, що чинна законна іпотека має пріоритет над відомостями з реєстру речових прав. Тобто якщо інформація у реєстрі речових прав про іпотеку (наприклад, іпотека припинена) суперечить первинним документам про державну реєстрацію, пріоритетного значення набувають первинні підстави реєстрації той самий іпотечний договір (постанова КГС ВС від 15.09.2020 року у справі №918/80/19).

Як вже було зазначено, запис про припинення іпотеки спірного майна був внесений до Державного реєстру речових прав в зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки на підставі Договору іпотеки №0/0/2/3 від 17 листопада 2006 року реєстровий № 3364, ст.ст. 17,36,37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, оскільки рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. індексний номер 30553754 від 20.07.2016 року про реєстрацію права власності на спірний будинок за ТОВ «Кей-Колект» скасовано рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року по справі № 206/2349/17, тому передбачена статтею 17 Закону України "Про іпотеку" підстава для припинення іпотеки (набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки) відсутня, та ураховуючи, що зобов`язання ОСОБА_2 перед ТОВ «Кей-Колект» за кредитним договором №0 від 17 листопада 2006 року , на забезпечення якого укладено договір іпотеки вказаної нерухомості не виконане, тому іпотека нерухомого майно житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підлягає поновленню.

Щодо способу захисту цивільного права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню».

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 109-112 постанови від 15 вересня 2022 р. по справі № 910/12525/20 дійшла висновку, що вчинення державної реєстрації права власності на майно шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (стаття 37 Закону «Про іпотеку») або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону «Про іпотеку») можливе лише за заявою іпотекодержателя, тобто особи, за якою зареєстроване право іпотеки на це майно. Якщо, право іпотеки на майно не зареєстроване, звернення стягнення на майно неможливе. В разі якщо в Державному реєстрі зареєстроване припинення права іпотеки, то повторна реєстрація права іпотеки на підставі договору іпотеки без згоди власника майна є протиправною. За загальним правилом частини першої статті 317 ЦК України права володіння, користування та розпоряджання майном належать саме власнику. Укладаючи договір іпотеки, власник фактично надає згоду і на державну реєстрацію права іпотеки на підставі договору іпотеки, але така згода стосується саме первісної реєстрації, а не наступної реєстрації після реєстрації припинення іпотеки. Отже, за відсутності згоди власника майна на повторну державну реєстрацію права іпотеки її можна здійснити тільки на підставі судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що ТОВ «Кей-Колект» вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право порушене відсутністю запису про іпотеку в Державному реєстрі прав, що перешкоджає зверненню стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за основним зобов`язанням, належним способом захисту є саме звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя, що є ефективним способом захисту порушеного права.

Враховуючи вищенаведене, представник позивача просив визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» права іпотекодержателя за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17 листопада 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М., реєстровий номер 3364, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., стосовно іпотечного майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14). Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» судові витрати.

Не погодившись із доводами позивача, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що Відповідач ознайомившись з позовною заявою вважає, що вона не підлягає задоволенню, заперечує проти позову оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази в підтвердження позовних вимог.

Пунктом 1.1 договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки а.с 19 передбачено, що Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки ( далі іпотечні договори); зазначеними у Додатку1 до цього Договору.

Отже, Договором про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки передбачено, що Додаток №1 до Договору містить інформацію, зокрема, про іпотечні договори.

Згідно пункту 3.10 Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки всі додатки, додаткові угоди до цього Договору, зміни і доповнення до нього є невідґємною частиною цього Договору.

Однак, як видно в матеріалах справи, позивачем ТОВ «Кей-Колект», не надано в підтвердження позовних вимог Додаток1 до цього Договору, який є невідґємною частиною договору, та до якого відсилає зазначений договір.

Надана Позивачем в якості доказу, про відступлення права вимоги, Виписка з Додатку №1 за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року, є не належним доказом про відступлення права вимоги, оскільки така не підписана ні директором ТОВ «Кей-Колект» ні директором чи представником сторони Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», а тому не може бути прийнятою як належний доказ, так як є обґрунтовані сумніви, що вказана виписка дійсно відповідає положенням Додатку №1 до Договору.

В порушення ст. 95 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення надані письмові докази до позову не підписані позивачем по справі з зазначенням відповідної дати.

Крім того, позивачем також не надано підтвердження того, що відповідачу ОСОБА_4 були надані докази переходу до нового кредитора ТОВ «Кей-Колект» прав у зобов`язанні за договором іпотеки №0/0/2/3, від 17.11.2006 р. посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М., реєстровий № 3364, що укладений між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , будь-яка досудова вимога на адресу останнього не надсилалась.

Таким чином, позивачем не доведено ніякими доказами ту обставину, що право вимоги до відповідача, яке виникло у банку, було передано ним ТОВ «Кей-Колект» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, а також в якому саме обсязі зобов`язань позичальника та на яких умовах банк відступив право вимоги за вищевказаним договором, та того, що позивач був повідомлений про перехід до нового кредитора прав у зобов`язанні за кредитним договором.

В зв`язку з тим, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» є не обґрунтованими належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Окрім викладеного в даному відзиві на позов, представник відповідача додатково просив врахувати клопотання про застосування строку позовної давності, яке надано до матеріалів справи.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 7780 ЦПК докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Щодо належності найскладнішим є визначення предмета доказування.

Зокрема, ч.2 ст.78 ЦПК передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків встановлених цим кодексом.

Зазначена позиція цивільно-процесуального законодавства, щодо обов`язковості доказування тих чи інших підстав, відображена в ухвалі Верховного Суду України від 13.01.2010 року по справі №6-25561св08, де було відмовлено особі в задоволені позову у зв`язку з тим, що обставини на які він посилався не були підтверджені відповідними доказами.

Враховуючи викладене, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» відмовити в повному обсязі за не обгрунтованістю позовних вимог. У разі ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» в повному обсязі не вирішує питання розподілу судових витрат.

Разом з відзивом представником відповідача подано клопотання про застосування позовної давності, яке мотивоване тим, що вважає, що до заявлених позовних вимог є наступні підстави для застосування позовної давності: так дійсно рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2013р. по справі № 436/6390/12 стягнуто солідарно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480 (один мільйон двісті двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом 121228,00 дол. США (968672,33 грн.), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості 1529,55 дол. США (12221,91 грн.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн.). Стягнуто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1700,00 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн. в сумі 1820 грн., по 910,00 грн. з кожного.

13 червня 2014 року з метою виконання зазначеного рішення було видано виконавчий лист по справі.

Таким чином використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, по справі № 436/6390/12 позивач змінив строк виконання зобов`язання і цим одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами.

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення первісним і новим кредиторами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, для нового кредитора строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 р у справі № 523/10225/15-ц).

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №2-3258/2008(провадження № 61-46814св18).

В подальшому 11.07.2017 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30553754 від 20.07.2016 року прийнятого на підставі договору іпотеки №0/0/2/3, серія та номер 3364, виданий 17.11.2006 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений запис № 15493723 про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108, 3кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект»

Як зазначено в позові ТОВ «Кей-Колект» правовою підставою для звернення до суду з позовом, який розглядається по даній справі є те, що в звґязку з набуттям останнім права власності на предмет іпотеки, іпотека спірного нерухомого майна була припинена відповідно до ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» про, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис. Однак 25.01.2018р. рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі «206/2349/17, що набрало законної сили 12.03.18р. рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30553754 від 20.07.2016 року визнано незаконним та скасовано.

Вважає, що з моменту викладених в даній заяві обставин та ухвалення рішень Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.06.2013р. по справі №436/6390/12 та Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2018р. по справі № 206/2349/17 розпочався відлік позовної давності.

З моменту ухвалення 25.01.2018р. рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі «206/2349/17, що набрало законної сили 12.03.18р., позивачеві по даній справі стало відомо про порушення прав як іпотекодержателя, однак з позовом про відновлення прав, останній звернувся лише 06.07.2023 р., тобто з порушенням строків позовної давності.

Зазначені обставини є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки ТОВ «Кей-Колект» з 25.01.2018р було відомо про порушення заявлених прав, однак в строки для звернення до суду з урахуванням трирічного строку позовної давності останній не звернувся.

Ст.6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка ратифікована Україною і є частиною її національного законодавства, гарантує кожній людині право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: 1) забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та 2) запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства».

Строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: 1) забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, 2) захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень (п.137 рішення від 09.01.2013 року за заявою № 21722/11 у справі «Волков проти України»).

Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що «слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено».

Позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Разом із тим, спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України не передбачають. Отже, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку"(Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 372/2185/17).

Разом з тим зазначені факти не є підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, заява про її застосування може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 09.04.2019 по справі №912/1104/18 (ЄДРСРУ № 81081514) та підтримана в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 вересня 2019 року по справі № 904/4342/18 (ЄДРСРУ № 84420963).

Враховуючи викладене, представник відповідача просив застосувати позовну давність до всіх вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_4 заявлених в позовній заяві та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представником позивача подано відповідь на відзив, яка обґрунтована тим, що на адресу ТОВ «Кей-Колект» від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначає про невизнання позову з огляду на наступне: по-перше: Відповідач зазначає, що з моменту ухвалення 25.01.2018 р. рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі №206/2349/, що набрало законної сили 12.03.2018 р., позивачу стало відомо про порушення його прав як іпотекодержателя, за захистом яких останній звернувся до суду лише 06.07.2023 р., тобто з порушенням строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові.

По-друге: Відповідач вказує, що додана до позовної заяви виписка з додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011 р. не є належним доказом переходу права вимоги за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17.11.2006 р. до позивача, оскільки не підписана уповноваженими особами АТ «УкрСиббанк» або ТОВ «Кей-Колект».

По-третє: Відповідач вказує на неповідомлення його про відступлення права вимоги за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17.11.2006 р. на користь ТОВ «Кей-Колект».

Уважно ознайомившись з наведеними відповідачем у відзиві запереченнями проти позову, представник позивача вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне:

Щодо позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на всій території України.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами) в Україні воєнний стан діє з 24.02.2022 року до 15.11.2023 року.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 19.

Зокрема, наразі пунктом 19 визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Про порушення права іпотекодержателя позивачу стало відомо 25.01.2018 р. з моменту ухвалення Самарським районним судом м. Дніпропетровська рішення по справі № 206/2349/17, на що вказує сам відповідач у відзиві на позов.

Таким чином, оскільки сплив трирічного строку позовної давності припадає на 25.01.2021 р., тобто на час дії карантину, то відповідно до закону від 30.03.2020 №540-IX строк позовної давності продовжується на строк його дії.

Крім того, досить стабільною у теорії цивільного права є теза про неможливість застосування позовної давності до позовів спрямованих на захист правомочностей, якими особа фактично володіє, але через правопорушення не може у повній мірі їх реалізувати. Це обумовлено тим, що такий позов, ґрунтується на правопорушенні, яке несе триваючий характер.

Таким чином, зважаючи на те, що виключення відомостей про право іпотеки на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 з Державного реєстру речових прав не впливає на чинність іпотеки, до позову про визнання права іпотеки, який фактично спрямований на відновлення в реєстрі запису про іпотекодержателя позовна давність не застосовується.

Щодо доказів переходу права вимоги за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17.11.2006 р. до позивача.

Обставини переходу права вимоги за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17.11.2006 р. до ТОВ «Кей-Колект» встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2018 р. по справі № 206/2349/17, що набрало законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

Щодо неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17.11.2006 р. на користь ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається позивач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою, яка перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Аналогічний правовий висновок містить постанова КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц.

На підставі вищевикладеного, представник позивача просив долучити до матеріалів справи відповідь на відзив та врахувати викладену в ньому позицію при вирішенні справи.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у ньому.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні були вивчені наступні докази: копія договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.11.2006, копія додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.11.2006, копія договору іпотеки № 0/0/2/3, копія договору факторингу № 1, копія виписки з додатку № 1 до договору факторингу № 1, копія договору відступлення прав вимоги, копія виписки з Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12.2011, копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформована від 16.0.62023, копія рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 13.06.2013, яке набрало законної сили 16.10.2013, копія рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 25.01.2018, яке набрало законної сили12.03.2018, копія ордеру представника позивача та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія договору про надання правничої допомоги від 25.07.2023, копія ордеру представника відповідача та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, копія виписки з Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12.12. 2011, копія повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним або договором або договором про відкриття та використання картрахунку, копія ухвали Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 10.07.2023.

Судом встановлено, що 17 листопада 2006 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанкта» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав споживчий кредит у розмірі 130000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 16 листопада 2027 року із сплатою відсотків у встановлених договором розмірах (а.с.4-7).

17 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки №0/0/2/3, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. під реєстровим номером 3364, відповідно до якого, останнім передано в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-14).

12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір факторингу №1, на підставі якого, право вимоги по кредитному договору №0 від 17 листопада 2006 року перейшло до Товариства з обмеженою Відповідальністю «Кей Колект» (а.с.15-17).

Між ТОВ «Кей Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12 грудня 2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., відповідно до якого, право вимоги за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17 листопада 2006 року, реєстровий № 3364 перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей Колект», про що до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений відповідний запис (а.с.19-20).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2013 року по справі 436/6390/12 позов було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року у розмірі 1228480 (один мільон двісті двадцять вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 28 коп., яка складається із заборгованості за простроченим кредитом 121228,00 дол. США (968672,33 грн.), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом - 27017,64 дол. США (215884,45 грн.), пені за несвоєчасне погашення заборгованості 1529,55 дол. США (12221,91 грн.); пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 3967,40 дол. США (31701,59 грн.). Вказане рішення 16.10.2013 набрало законної сили (а.с.25).

11.07.2016 на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30553754 від 20.07.2016 р. прийнятого на підставі договору іпотеки №0/0/2/3, серія та номер 3364, виданий 17.11.2006 приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. до Державного реєстру прав на нерухоме майно був внесений запис №15493723 про реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект» (а.с.22-24).

25 січня 2018 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/2349/17, що набрало законної сили 12.03.2018 рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30553754 від 20.07.2016 року визнано незаконним та скасовано (а.с. 27-31). Разом з договором про надання споживчого кредиту представником позивача подано графік погашення кредиту (а.с. 8-10).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Обставини переходу права вимоги за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17.11.2006 р. до ТОВ «Кей-Колект» встановлені рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2018 р. по справі № 206/2349/17, що набрало законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Відповідно, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається позивач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою, яка перешкоджає зверненню стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування судом позовної давності суд вважає зазначене клопотання не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на всій території України.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами) в Україні воєнний стан діє з 24.02.2022 року та продовжений з 18 серпня 2023 року на 90 діб.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 19.

Зокрема, наразі пунктом 19 визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, оскільки сплив трирічного строку позовної давності припадає на 25.01.2021 р., тобто на час дії карантину, то відповідно до закону від 30.03.2020 №540-IX строк позовної давності продовжується на строк його дії.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.ст. 13, 16, 509, 514, 525-526, 546, 572, 575-576, 589-590, 1054, 1077-1086 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-5, 19, 23, 30-32, 43, 49, 82, 210, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 1, 3, 5, 7, 12, 17, 23, 33, 38-41 Закону України «Про іпотеку», суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», стосовно іпотечного майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами задовольнити.

Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» права іпотекодержателя за договором іпотеки №0/0/2/3 від 17 листопада 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М., реєстровий номер 3364, що укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 5207-5208 від 12.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В., стосовно іпотечного майна житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 243,0 кв.м., житловою 108,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 14).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» () судові витрати у розмірі 2684, 00 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Т.В. Нестеренко