РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Добровчан К.Ю.,

представник позивача Михалюка М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсним наказу Фонду державно-комунального майна Рівненської міської ради від 17.02.1994 року № 87 АБ та скасування свідоцтва про право власності на житло,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" Виконавчого комітету Рівненської міської ради, (далі - відповідачі), в якому просить визнати недійсним наказ Фонду державно- комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 1994 року № 87АБ у частині передачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 , скасувати Свідоцтво про право власності на житло від 17.02.1994 на квартиру АДРЕСА_1 , видане Фондом державно- комунального майна Ради народних депутатів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій. Вважає,що проведеною приватизацією квартири АДРЕСА_1 , ним не надавалась добровільна згода на участь у приватизації даного житла, відповідне рішення було прийнято не ним, а його батьками , без урахування дійсних інтересів останнього, в результаті таких дій відповідачів йому створено перешкоди у реалізації ним свого права на вільний вибір способу задоволення потреб у житті.

Станом на 1994 рік, на момент приватизації квартири, він фактично був неповнолітнім, згоди на свою участь у приватизації квартири не надавав та не мав на меті такого наміру, сам по собі факт набуття у приватну власність квартири в порядку приватизації житла від його імені та без урахування інтересів якого діяв лише його батько, без згоди та дозволу матері та органу опіки та піклування, виходять за межі дрібної побутової угоди, відповідно, не було дотримано вимог зазначеного порядку під час приватизації квартири, що у результаті потягнуло за собою порушення його прав та інтересів .

Вважає, що приватизація вказаної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його ім`я, без його згоди, коли він був неповнолітнім наразі порушує його права та майнові інтереси - є незаконною, оскільки позбавляє можливості самостійно, відповідно до власної волі та інтересу, реалізувати своє повноцінне право на приватизацію та отримання житла у порядку, передбаченому Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у тому числі і права на отримання належного службового житлового приміщення.

Оскільки наміру на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 він не мав, письмової згоди на приватизацію квартири не давав, тому що був неповнолітнім, та бажання реалізовувати своє право на приватизацію житла не висловлював, до того ж і не був обізнаний про оформлення документів щодо приватизації означеної квартири та про вчинення зазначених дій його ніхто не повідомляв - є всі підстави вважати його участь у проведеній приватизації зазначеної квартири незаконною, зокрема без згоди позивача, який на момент приватизації був неповнолітнім та визнання недійсним наказу Фонду державного - комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 1994 року № 87АБ у частині передачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 , а також скасування Свідоцтва про право власності на житло від 17.02.1994 на квартиру АДРЕСА_1 , видане Фондом державно- комунального майна Ради народних депутатів, оскільки це суперечить законодавству і порушує його цивільні права та інтереси.

Щодо строків звернення до суду вказує, що враховуючи те що,об`єктивних можливостей бути обізнаним про обставини щодо приватизації на нього частини зазначеної квартири не було до того часу, коли це стало йому відомо випадково у червні 2023 року і вважає, що саме з цього часу починає перебігати строк позовної давності в даному спорі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю. Просить суд позов задоволити, з підстав, викладених у позовній заяві.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час дату та місце розгляду справи. 16 жовтня 2023 року через "Укрпошту" ( надійшла до суду 18 жовтня 2023 року) відповідач подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час дату та місце розгляду справи. 16 жовтня 2023 року через "Укрпошту" ( надійшла до суду 18 жовтня 2023 року) відповідач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення.

В судове засіданні представник КП " РМБТІ" ВК РМР не з`явився, 24 жовтня 2023 року Комунальним підприємством " Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" виконавчого комітету Рівненської міської ради подано заяву про розгляд справи у іх відсутність.Відзив на позовну заяву не подали.

Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом ОСОБА_2 звернувся до начальника Фонду Державно- комунального майна міської ради народних депутатів з заявою про передачу в приватну спільну сумісну власність, займаної квартири АДРЕСА_1 .

Наказом Фонду державно - комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 1994 року № 87АБ було передано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Як слідує з Свідоцтва про право власності на житло від 17 лютого 1994 року Фонду державно- комунального майна міської Ради народних депутатів посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 78,4(ж.п. 38, 90) кв.м. Свідоцтво видане згідно з наказом від 17 лютого 1994 року №87АБ

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , дана обставина в судовому засіданні не заперечувалась представником позивача.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 05 червня 2015 року ОСОБА_1 має право на пільги. встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій

Згідно довідки про склад сім`ї від 22 серпня 2023 року ОСОБА_2 проживає разом із ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_2

Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом.

Станом на час подання до органу приватизації заяви ОСОБА_2 про передачу йому та членам його сім`ї в приватну власність квартири та видачу наказу про приватизацію вказаної квартири приватизація здійснювалася у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно ч. 1, 2, 3, 4, 5, 10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Як зазначено в п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 року №56, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло.

Згідно п. 18, 20, 21, 23, 24, 26 даного Положення, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію.

При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5).

У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

У довідці вказуються новонароджені і на них враховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданими до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документом, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів, чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.

Зареєстрована заява передається підприємству по оформленню документів. Орган приватизації, в разі потреби, уточнює необхідні для розрахунків дані в залежності від складу сім`ї і розміру загальної площі квартири (будинку), оформляє розрахунки (додатки 6, 7) та видає розпорядження (додаток 8). При створенні підприємства по оформленню документів ця робота виконується вказаним підприємством (крім оформлення розпорядження).

На підставі оформленого розпорядження орган приватизації готує паспорт на квартиру (додаток 9), а на одноквартирний будинок - паспорт на домоволодіння, свідоцтво про право власності на житло (додаток 10) та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі (додаток 11).

Батьки управляють майном, належним неповнолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах .

Відповідно до ч. 2 ст. 17 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх баттків ( усиновителів)

Відповідно до ст. 14 ЦК УРСР ( редакції чинній станом на 1994 рік) за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки ( усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.

Суд зауважує, що захисту підлягає лише порушене, невизнане право чи законний інтерес особи. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №571/1168/17 (провадження №61-8227св21), від 21 липня 2021 року у справі №296/3367/18 (провадження №61-16274св19) та інші).

Як встановлено судом позивач станом на час приватизації був неповнолітнім

Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, що місце реєстрації позивача на час здійснення приватизації було відмінним від місця проживання його батьків та іх реєстрації.

Позивач в позовній заяві вказує, та в судовому засіданні його представник підтвердив, що його батько ОСОБА_2 , діючи у власних інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина, як законний представник, звернувся з заявою про передачу в приватну спільну сумісну власність займаної квартири АДРЕСА_1 . Уповноваженим власником квартири просив визначити його.

Наказом Фонду державного - комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 1994 року № 87АБ передано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності на житло від 17 лютого 1996 року, згідно якого на праві спільної сумісної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, позивач як член сім`ї наймача ОСОБА_1 , який був зареєстрований та проживав станом на 1994 рік за адресою: АДРЕСА_2 , на законних підставах брав участь у приватизації, і така враховувала потреби та норми житлової площі неповнолітнього на той час позивача.

Законодавством України відмова від участі у приватизації житла осіб зареєстрованих у житловому приміщенні не передбачена, крім виключних випадків. Відповідно, згоду на участь у приватизації надають всі повнолітні члени сім`ї, а представниками дітей виступають їх батьки. Відтак, приватизація даної квартири здійснена відповідно до вимог чинного на час її проведення законодавства і підстави для визнання недійсними та скасування наказу Фонду державного - комунального майна Рівненської міської Ради народних депутатів від 17 лютого 1994 року № 87АБ про передачу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 , та скасування Свідоцтва про право власності на житло від 17.02.1994 на квартиру АДРЕСА_1 , видане Фондом державно- комунального майна Ради народних депутатів.відсутні.

Що стосується доводів позивача про те, що така приватизація відбулася без його згоди, наміру на приватизацію він не мав, письмової згоди на приватизацію він не давав, то такі також не можуть бути підставою для визнання її недійсною з огляду на наведені вище норми права щодо часткової цивільної дієздатності осіб, які не досягли п`ятнадцяти років, та повноважень на прийняття рішення щодо приватизації житла батьками за неповнолітніх членів сім`ї. Батько ОСОБА_2 , відповідно до вимог до діючих на той час норм цивільного і сімейного права, діяв в його інтересах як законний представник і його згода не була потрібна. Враховуючи, що позивач на час приватизації був зареєстрований та проживав за адресою батьків, а відтак будь-які підстави вважати, що батько діяв всупереч інтересам дитини, у суду відсутні. Крім того, подання окремої письмової згоди законного представника неповнолітньої дитини щодо його згоди на приватизацію житла за неповнолітньою особою жодним нормативно-правовим актом передбачене не була.

Належних доказів того, що позивач на момент приватизації не проживав за адресою: АДРЕСА_2 , а проживав за іншою адресою, як і довідку про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення на час приватизації позивач до суду не подав.

Також позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України не надано суду належних доказів, що його батько під час приватизації діяв під впливом помилки щодо правової природи правочину, його змісту, прав сторін, що в свою чергу призвело до порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позивачем не доведено обставин, на які він посилався, а тому вимоги позову про визнання недійсним наказу про приватизацію та скасування свідоцтва про право власності на житло задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання недійсним наказу Фонду державно-комунального майна Рівненської міської ради від 17.02.1994 року № 87 АБ та скасування свідоцтва про право власності на житло відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач Комунальне підприємство "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" Виконавчого комітету Рівненської міської ради, ЗКПО 13973796, адреса: м. Рівне, вул. Шевченка, 45.

Повний текст виготовлено 03 листопада 2023 року

Суддя Н.Г. Кучина