КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/2789/21
Провадження № 2/488/303/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання Кралі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

30.07.2021 року позивач ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Тимошина В.В., звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти за договором позики від 29.04.2020 року, всього у розмірі 3 578,66 дол. США, з яких: 2 000,00 дол. США - основний борг; 1 578,66 дол. США - відсотки за весь час користування грошовими коштами та судові витрати на загальну суму 15000,00 грн., з яких: 974,84 грн. - витрати зі сплати судового збору; 14 025,16 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.04.2020 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої відповідач 04.12.2019 року отримав від позивача грошові кошти у сумі 2 000,00 дол. США під відсотки у розмірі 4 % в місяць і зобов`язався повернути вказану суму до 17.05.2020 року.

Укладення договору позики у формі розписки підтверджується особистим підписом відповідача на розписці, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України.

Однак у встановлений договорами позики строк - до 17.05.2020 року, відповідачем зобов`язання не виконані.

На підставі зазначеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судове засідання сторони не зявились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позивач надав на адресу суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надіслала до суду відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві.

Представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив в якому зазначив безпідставність доводів відповідача та відсутність доказів на спростування боргу перед позивачем.

Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін по справі, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29.04.2020 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої відповідач 04.12.2019 року отримав від позивача грошові кошти у сумі 2 000,00 дол. США під відсотки у розмірі 4 % в місяць і зобов`язався повернути вказану суму до 17.05.2020 року.

Укладення договору позики у формі розписки підтверджується особистим підписом відповідача на розписці, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України.

Однак у встановлений договорами позики строк до 17.05.2020 року, відповідачем зобов`язання не виконані.

Враховуючи неповернення позичальником суми позики своєчасно, його борг у даному випадку складатиме: суму позики та 4 відсотки за кожний місяць користування грошовими коштами.

Загальний розмір боргу за договором позики становить 2000,00 дол. США. Розмір 4 % річних розрахований починаючи з першого дня користування коштами з 04 грудня 2019 року до подання позовної заяви - 26 липня 2021 року. Тобто період прострочення становить 19 місяців та 22 дні.

4 % від 2000,00 дол. США становить 80 дол. США (2000/100x4) за кожен повний місяць.

Розрахунок за 22 дні прострочення розрахований наступним чином: 1 день прострочення становить 2,66 дол. США за кожен день користування грошовими коштами (80/30). Відповідно за 22 дні сума становить 58,66 дол. США (2,66 х 22).

Відповідно відсотки за 19 місяців становлять 1520 дол. США (80x19) та за 22 дні 58,66 дол. США. Загалом відсотки становлять 1578,66 дол. США (1520 + 58,66).

Тобто, загальна сума заборгованості становить 3578,66 дол. США (2000 +1578,66).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання, одностороння відмова від якого, як і одностороння зміна умов якого не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, як встановлено статтею 530 ЦК України. Неможливість виконання боржником грошового зобов`язання не звільняє його від відповідальності.

Аналізуючи положення статті 545 ЦК України, слід прийти до висновку, що, приймаючи виконання зобов`язання, кредитор повинен повернути борговий документ боржникові, якщо останній видав його кредиторові. Таким чином, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Так, в наданої до суду копії розписки містяться всі необхідні умови для підтвердження наявності між сторонами боргових відносин, зокрема є зобов`язання відповідача щодо повернення позичених грошових коштів у визначений сторонами строк до 17.05.2020 року.

Тобто, розписка, складена і підписана відповідачем повністю відповідає вимогам цивільного законодавства, оскільки містить всі істотні умови, необхідні для договору позики, зокрема містить умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення у встановлену дату.

Також суд звертає увагу, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Тобто, доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовими позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Тобто, той факт, що зобов`язання з повернення боргу відповідачем не виконано, підтверджується зокрема наявністю оригіналу розписки у позивача із підписом боржника.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимоіу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність оригіналу борговогу документу у кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Підписуючи борговий документ відповідач визнав існування зобов`язання в якій був передбачений строк виконання договору.

Оскільки оригінал боргового документу перебуває у позивача і доказів повернення боргу відповідач до суду не надав, суд вважає позовні вимоги про повернення боргу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (договором позики встановлено 4%).

Таким чином, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконано зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику не повернуті, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти за договором позики від 29.04.2020 року, всього у розмірі 3 578,66 дол. США, з яких: 2 000,00 дол. США - основний борг; 1 578,66 дол. США - відсотки за весь час користування грошовими коштами.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

У даному випадку судові витрати складаються зі сплати позивачем судового збору за подання даного позову та витрат на професійну правничу допомогу.

Так, за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 974,84 грн. Крім того, 26.07.2021 року, між позивачем та адвокатом Тимошиним Володимиром Володимировичем укладено договір про надання правової допомоги № 0726/21-1, предметом якого, згідно п.1 договору є надання адвокатських послуг, відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме: підготовка позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, представлення інтересів в суді та виконавчій службі.

Відповідно до умов п.3.1 Договору про надання правової допомоги, за вивчення проблематики спору, підготовку позову та оплату судового збору 5 500,00 грн.

Відповідно до умов п.3.2 Договору, за участь в судових засіданнях під час розгляду справи в судах всього 4 500,00 грн.

Відповідно до умов п.3.4 Договору, гонорар адвоката складає 5 000,00 грн.

На виконання умов п. п. 3.1., З.2., 3.4. Договору, 28.07.2021 року позивачем сплачено адвокату грошові кошти всього у розмірі 15 000,00 грн., що підтверджується наданим до суду рахунком № 0726/21-1 від 26.07.2021 року та квитанцією № МВ39282670 від 28.07.2021 року.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони та за результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Отже, загальна сума судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача становить 15 000,00 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти за договором позики від 29.04.2020 року, всього у розмірі 3 578,66 дол. США, з яких: 2 000,00 дол. США - основний борг; 1 578,66 дол. США - відсотки за весь час користування грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати на загальну суму 15000,00 грн., з яких: 974,84 грн. - витрати зі сплати судового збору; 14 025,16 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

Повний текст рішення складений 15.01.2024 року.

Суддя: Я.А. Чернявська