Справа №: 398/4298/21
провадження №: 2/398/295/23
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - Нероди Л.М.,
з участю секретаря - Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном щляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном щляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Позивач є власником квартири АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року. У даній квартирі також зареєстрована колишня співмешканка попереднього співвласника квартири ОСОБА_2 , тобто відповідач. Враховуючи вищевказані обставини, позивач просить постановити рішення, яким усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.
Позивач та його представник про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити позов.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористалась.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
05.01.2022 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2021 року,спадкоємцем майна ОСОБА_3 , 1974 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син ОСОБА_1 , 1996 року народження, у тому числів з урахуванням частки, від якої відмовилась мати спадкодавця - ОСОБА_4 та частки, від якої відмовився батько спадкодавця - ОСОБА_5 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: квартири АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Школою О.М., приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу 26.02.2019 рок3у в реєстрі за №198.
Згідно акту розпорядження від 19.08.2021 року зазначено, що ОСОБА_2 в кв. АДРЕСА_2 , не проживає з дня реєстрації 03.06.2019 року. На момент перевірки 19.08.2021 року ОСОБА_2 в квартирі була відсутня, особистих речей немає.
ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позивач є власником квартири.
Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі порушує абсолютне право позивача, як власника, вільного володіти і користування житлом. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає виселитися із спірного домоволодіння, то з метою захисту свого порушеного права, позивач змушений у судовому порядку усунути перешкоди у користуванні його власністю, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
За правилами ч.1 ст.41 Конституції України та ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у цієї особи; із припиненням права власності особи втрачається й право його користування цим жилим приміщенням.
Відповідач не є членом сім`ї позивача як нового власника квартири, між сторонами відсутня будь-яка угода щодо користування вказаним житлом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство.
За ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Оскільки житлові права членів сім`ї власника житлового будинку є похідними від прав власника цього будинку, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз`яснив, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч. 1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.
З наведених вище підстав суд дійшов висновку,що позов підлягає задоволенню.
Оскільки позивачами не ставиться питання про розподіл судових витрат, суд вважає за можливе судові витрати залишити по фактично понесеним.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном щляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольти.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що втратила право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати по справи залишити по фактично понесеним.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 13.10.2023 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

представник позивача - адвокат Тимченко Богдан Олександрович, адреса листування: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА