ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6111/23 Провадження 2-о/636/209/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Чугуївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Харківська область, м. Чугуїв, вул. Старонікольська, 45), про встановлення факту смерті,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області із заявою про встановлення факту смерті бабусі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Маріуполь, Донецької області.

В обґрунтування поданої заяви зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполь, Донецької області померла її бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отримати свідоцтво про його смерть неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України.

Після її смерті, відповідно до чинного законодавства, саме рішення суду про встановлення факту смерті особи на території, непідконтрольній українській владі, є підставою для реєстрації смерті такої особи на підставі медичних документів, оформлених медичними закладами на такій території.

Заявник у судове засідання не з`явилась, у заяві просила розглядати справу без її участі, заяву підтримує.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі.

Суд, ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 09.01.1971 серії НОМЕР_1 , копією свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 26.08.1989 серії V-НО №408236, копією свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 27.02.1992 серії НОМЕР_2 , копією свідоцтва про одруження між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 11.07.2000 серії НОМЕР_3 , копією свідоцтва про народження ОСОБА_7 від 26.07.2000 серії НОМЕР_4 , копією рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 10.05.2018, копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_8 і ОСОБА_9 від 22.04.2020 серії НОМЕР_5 .

Згідно довідки про причину смерті №1045 від 13.08.2022 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті атеросклеротична хвороба серця. На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 також надано копію свідоцтва про смерть від 13.09.2022 серії НОМЕР_6 , виданого міським відділом РАЦС Маріупольського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької народної республіки.

Оскільки Маріупольська МТГ Маріупольського району Донецької області, у підпорядкуванні та на території якої знаходиться м. Маріуполь, віднесена до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), тому отримати документи встановленої форми про смерть для державної реєстрації смерті бабусі не представилось можливим.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, востаннє - Указом Президента України №451/2023 від 26 липня 2023 року, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 державній реєстрації, зокрема, підлягає смерть.

Відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 (та у наступних редакціях) територію Маріупольської МТГ Маріупольського району Донецької області, у підпорядкуванні та на території якої знаходиться м. Маріуполь, віднесено до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. Оскільки смерть особи є юридичним фактом, який має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав, а саме, встановлення факту смерті бабусі має для заявника юридичне значення, оскільки це необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу, а саме: свідоцтва про смерть згідно з вимогами чинного законодавства України.

Наявні у справі письмові докази, на переконання суду, містять достатньо даних про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Маріуполь, Донецької області, громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Маріуполь, Донецької області. Актовий запис про смерть, передбаченого законодавством України зразка, не складався. Отже, відсутні документи на підставі яких проводиться державна реєстрація смерті в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту смерті є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Пунктом 21 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору звільнені заявники - у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру".

Керуючись ст.ст.13, 81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: Чугуївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Харківська область, м. Чугуїв, вул. Старонікольська, 45), про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Маріуполь, Донецької області, громадянки України, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Маріуполь, Донецької області.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О. О. Золотоверха