Справа 206/3272/22
Провадження 2/206/113/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м.Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Нестеренко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Бублейник В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Борисевича М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебуває позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до ОСОБА_2 про стягнення коштів, яка обґрунтована тим, що відповідно до вимог ст.ст. 19, 274 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки категорія справи є незначної складності, визначено два учасники справи, яка не становить суспільного інтересу та ціна позову не перевищує 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Враховуючи це, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (АТ «Дніпрогаз») в порядку ст. 276 ЦПК України заявляє клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) її учасників.

Визначення підсудності

Підсудність даної справи визначено з урахуванням ст. 27 ЦПК України, позов пред`являється до Самарського районного суду м. Дніпропетровська за місцем проживання, перебування відповідача.

Обставини, які не підлягають доказуванню.

Щодо правовідносин сторін, які слугують підставою та предметом позову у цій справі, наявне рішення суду, що набрало законної сили у справі № 206/454/19.

20.05.2019 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська було повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Дніпрогаз» (АТ «Дніпрогаз»), зокрема, про визнання недійсним та скасування акту № 736 про виявлені порушення від 01.06.18р., акту (протоколу) № 736 про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи від 01.06.18р., акту № 736 експертизи побутового лічильника газу від 07.06.18р. акту про порушення № 95 від 07.06.18р., протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ від 02.07.18р. визнання неправомірним здійсненого донарахування необлікованого об`єму природного газу у розмірі 4901,31 м3 за період з 28.02.18р. по 31.05.18р. вартістю 67893,54 грн.

08.01.2020 року Дніпровським апеляційним судом вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Встановлені обставини, що за приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню та висновки судів у справі №206/454/19:

- ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 238 від 29.01.2008р., підтверджено копією витягу з державного реєстру правочинів;

- відповідно до заяви-приєднання від 28.02.2018р. ОСОБА_2 приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.15р.;

- згідно персоніфікованих даних зареєстрованими значиться 5 осіб, опалювальна площа складає 241,8 м2;

- відповідно до акту від 28.02.2018р. на зняття, провірку, заміну та встановлення, ОСОБА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 встановлено побутовий газовий лічильник марки «Самгаз», типорозміру G-4, зав. №6060019, 2017 року випуску;

- акт про порушення від 01.06.18р. складено у відповідності Кодексу газорозподільних систем;

- акт про виявлені порушення № 736 від 01.06.18р. відповідає вимогам «Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті», затвердженого наказом Міненергетики України №619 від 27.12.2005р., складений за формою, наведеною у додатку 1 до Положення;

- ОСОБА_2 було повідомлено про дату проведення експертизи лічильника газу та запрошено прийняти участь в її проведенні, проте споживач не виявив бажання прийняти в ній участь 05.06.18р., тому засідання комісії з цього питання відбулося 07.06.18р.;

- ОСОБА_2 не з`явився на засідання комісії з проведення експертизи лічильника газу 05.06.18р. та не скористався правом на залучення представників виробника ЗВТ чи виробника пломби, не з`ясував наступну дату проведення експертизи лічильника газу, про що міг довідатися за номером телефона, вказаним у акті (протоколі) про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, тому засідання комісії проведено 07.06.18р. з дотриманням вимог п. 2 гл. 10 розд. Х Кодексу ГРМ;

- засідання комісії, що проводила експертизу лічильника газу, є правомочним;

- є достовірними факти встановлені довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 15-2/10700-12 від 07.06.18р.;

- прийнято до уваги відповідь заводу-виробника ТОВ «Самгаз», що описані в акті № 736 від 07.06.18р. конструктивні зміни можуть свідчити про стороннє втручання та несанкціоновану зміну конструкції, які можливо здійснити не в заводських умовах з використанням деталей (зокрема пломби заводу-виробника та державного повірника) від газового лічильника аналогічної моделі;

- суд дійшов висновку, що повноважною комісією встановлено факт втручання в роботу лічильника газу шляхом внесення конструктивних змін його механізму;

- розгляд акту про порушення № 95 від 07.06.18р. відбувся у відповідності із датами, що в ньому заначено;

- до ПАТ «Дніпрогаз» не надходило заяв від споживача про непридатність газового приладу (2-контурного газового котла) чи про припинення газопостачання, у з`язку з його несправністю, тому несправність газового котла не підтверджено, відповідно при розрахунку необлікованого об`єму природного газу правильно враховано газовий прилад, що вчинено у відповідності з п. 1 гл. 3 розд. ХІ Кодексу ГРМ;

- ПАТ «Дніпрогаз» дотримано усіх вимог при складанні акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу і його вартості, складанні окремого платіжного рахунка та направленні його споживачу.

Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

За адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на ім`я позивача, ОСОБА_2 , опалювальна площа складає 214,8 м2, значиться двоконтурний опалювальний прилад та 5 зареєстрованих осіб.

Взаємовідносини сторін у справі врегульовано низкою нормативно-правових актів, зокрема, Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2494 від 30.09.2015 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України за №1379/27824 від 06.11.2015 року та Типовим договором розподілу природного газу (далі-Договір розподілу), затвердженим Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року, зареєстрованим в Мінюсті України за № 1384/27829 від 06.11.2015 року.

Правовідносини з відповідачем, як споживачем послуг з розподілу природного газу за вказаною адресою, узгоджено у відповідності п. 2 гл. 1, п. 3, 4, 7 гл. 3 розд. VI Кодексу ГРМ, шляхом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) за фактом споживання природного газу, підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 08.02.18р. При цьому, не потребується двостороннє підписання сторонами письмової форми договору.

Тому, відповідач є відповідальним за виконання вимог законодавства у сфері розподілу природного газу, зокрема, Кодексу ГРМ.

Встановлено п. 2 гл. 6 розд. X Кодексу ГРМ, протягом експлуатації комерційного ВОГ та його складових Оператор ГРМ та споживач проводять такі спільні дії, як перевірку комерційного ВОГ та його складових відповідно до вимог цього Кодексу, зокрема контрольний огляд вузла обліку; монтаж/демонтаж ЗВТ на повірку (періодичну, позачергову, експертну), експертизу та /або ремонт.

Передбачено п. 1 гл. 9 розд. Х Кодексу ГРМ, суміжні суб`єкти ринку природного газу, зокрема Оператор ГРМ та споживач, під час введення в експлуатацію або протягом експлуатації комерційного ВОГ та його складових, у тому числі в разі позаштатної ситуації чи виникнення спірних питань щодо результатів вимірювань об`єму природного газу, мають право здійснювати з дотриманням вимог цього Кодексу перевірку комерційного ВОГ та його складових зокрема щодо відсутності ознак пошкодження ЗВТ та/або пошкодження пломб, відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ.

01.06.2018 року за адресою позивача працівниками ПАТ «Дніпрогаз» (АТ «Дніпрогаз») за фактом перевірки побутового газового лічильника (ПГЛ) «Самгаз», типорозміру G 4, заводський номер № 6060019, 2017 року випуску, встановленого у побутового споживача згідно акту на встановлення ПГЛ абонента від 28.02.18р., спостерігалися ознаки порушень в роботі лічильника газу (сторонні шуми та нехарактерні у роботі звуки) та пломби заводи виробника потребували додаткового огляду, що могло бути наслідком несанкціонованого втручання в роботу ПГЛ. Тому потребувалося проведення його експертизи.

Через це, складено акт № 736 від 01.06.2018 року про виявлені порушення, який підписано споживачем, що передбачено п. 3.2.2 «Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті» (далі-Положення 619), затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України № 619 від 27.12.2005 року та зареєстровано в Мінюсті України за № 53/11927 від 20.01.2006 року, коли у разі виявлення представником газопостачальної (газотранспортної) організації ознак порушень, зазначених у підпункті 3.1.3 цього Положення, складається акт про виявлені порушення. Акт про виявлені порушення складається у двох примірниках. Один примірник акта про виявлені порушення залишається у споживача, а другий - залишається у представника газопостачальної (газотранспортної) організації. Акт про виявлені порушення підписується представником газопостачальної (газотранспортної) організації та споживачем, що є підставою для проведення експертизи лічильника газу. Акт про виявлені порушення реєструється в журналі реєстрації актів про виявлені порушення, демонтаж та експертизу лічильника газу, який веде газопостачальна (газотранспортна) організація. Відповідно до п. 3.1.3 Положення, лічильники газу під час експлуатації підлягають експертизі, зокрема, у випадках: ознак порушень конструкції лічильника газу, у тому числі справності лічильного механізму, або порушень у роботі лічильника; ознак зняття мастичних пломб або порушення повірчого тавра; зриву або пошкодження пломб газопостачальної (газотранспортної) організації на лічильнику газу або на патрубках лічильника; пристроїв, які застосовані для навмисного заниження показів лічильника газу.

Також, за наведених вище підстав, співробітниками товариства у відповідності до вимог п. 7 гл. 9 розд. X Кодексу ГРМ складено акт про порушення від 01.06.2018 року. При виявленні ознак несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ, що має бути зазначено в акті про порушення, за домовленістю сторін або за ініціативою Оператора ГРМ чи споживача може бути ініційована їх експертиза.

Встановлено п. 3.2.3 Положення 619, при наявності акта про виявлені порушення газопостачальна (газотранспортна) організація зобов`язана протягом трьох робочих днів у містах та п`яти робочих днів у сільській місцевості від дати реєстрації заяви або акта про виявлені порушення у відповідних журналах реєстрації газопостачальної (газотранспортної) організації демонтувати та відправити лічильник газу на експертизу.

Передбачено п. 3.2.4. Положення № 619, що демонтаж лічильника газу проводиться у присутності споживача представником газопостачальної (газотранспортної) організації. Встановлено п. 3.2.7 Положення 619, у разі демонтажу лічильника газу на підставі акта про виявлені порушення на період проведення експертизи газопостачальна (газотранспортна) організація при демонтажі лічильника газу зобов`язана безкоштовно встановити на його місце лічильник газу з власного обмінного фонду.

Вимоги цих положень було виконано відповідачем, лічильник газу споживача було демонтовано та на його місце встановлено лічильник з обмінного фонду типу Gallus 2000-U G-4, заводський номер 09005991, пломба № С 43794159, з показами 00000,249 м3, що підтверджується актом (протоколом) про демонтаж лічильника газу № 736 від 01.06.2018 року.

Згідно п. 3.2.8 Положення № 619, демонтований лічильник газу доставляється на місце проведення експертизи представником газопостачальної (газотранспортної) організації або споживачем (на його бажання), про що робиться відповідний запис в акті про демонтаж лічильника газу.

Встановлено п. 2 гл. 10 розд. X Кодексу ГРМ, після зняття ЗВТ , представник Оператора ГРМ складає протокол щодо направлення ЗВТ на експертизу, в якому чітко зазначає поштову адресу місця проведення експертизи, дату та орієнтований час проведення експертизи, контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця проведення експертизи), сторону відповідальну за доставку ЗВТ на експертизу. Вся необхідна інформація зазначена в акті (протоколі) № 736. Споживача було запрошено 05.06.2018 року з 10-00 до 12-00 для проведення експертизи лічильника.

Для захисту лічильника від зовнішнього втручання до дня проведення експертизи представниками позивача у відповідно до вимог п. 3.2.4. Положення № 619 та вказаного п. 2 гл. 10 розд. X Кодексу ГРМ опломбовано вхідний та вихідний патрубки демонтованого лічильника, поміщено в пакет з цупкого матеріалу та опломбовано. Дані обставини зафіксовано у відповідному акті (протоколі), який підписано ОСОБА_2 .

Запланованою датою 05.06.2018 року, відповідач не виявив бажання прийняти участь у засіданні комісії з проведення експертизи газового лічильника. Проведення експертизи лічильника відкладено на 07.06.18р. Відповідач не довідувався з приводу наступної дати проведення засідання комісії.

Передбачено п. 2 гл. 10 розд. X кодексу ГРМ, що експертиза ЗВТ та/або пломби має бути проведена протягом десяти робочих днів з дня складання Протоколу. Строку проведення експертизи було дотримано. Встановлено п. 5 гл. 10 розд. X Кодексу ГРМ, споживач зобов`язаний бути присутнім під час проведення експертизи. У разі неприбуття споживача та/або уповноваженої ним особи на експертизу проведення експертизи ЗВТ та/або пломби проводиться без його участі. Проведення експертизи за відсутності належним чином повідомленого споживача є правомірним та відповідає вимогам Кодексу ГРМ.

Враховуючи те, що 05.06.2018 року позивач не з`явився для проведення експертизи лічильника, 07.06.2018 року повноважним складом комісії проведено експертизу ПГЛ.

Під час експертизи газового лічильника марки «Самгаз», типорозміру G-4, зав. №6060019, 2017 року випуску встановлено наступне. Пошкоджено фарбувальне покриття в місці дренажу лічильного механізму. Дослідженням безпосередньо лічильного механізму виявлено його конструктивні зміни, а саме, довжина шестерні валу z 12 зменшена. Для вільного ходу коліщатка z 64, під зубчатим коліщатком встановлена помпенсуюча пружина, під час впливу на яку відбувається зупинка лічильного механізму. Відповідні конструктивні зміни не допускає завод-виробника лічильників даної марки та моделі, про що свідчить, зокрема, лист ТОВ «Самгаз» №326 від 26.07.2017р.

За висновком комісії лічильник непридатний до подальшої експлуатації та ДП «Дніпропетровський регіональний державний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації» Мінекономрозитку України видав довідку про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 15-2/10700-12 від 07.06.2018р.

Встановлено п. 9, 10 гл. 10 розд. XКодексу ГРМ, результати огляду фіксуються в акті експертизи. Акт експертизи підписується всіма члена комісії. Відповідно до висновків комісії, зазначених в акті експертизи, проводяться відповідні подальші заходи, передбачені цим Кодексом.

Згідно п. 1 гл. 2 розд. XI Кодексу ГРМ, до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів природного газу, належить зокрема, несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу). За визначенням Кодексу ГРМ, несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу - втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (зокрема лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу.

У разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення (п. 1 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ).

Тож 07.06.2018 року складено акт про порушення № 95, в якому визначено суть та зміст порушення.

Відповідно до п. 8 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Встановлено п. 11 гл. 5 розд. XI Кодексу ГРМ, за результатами розгляду акта про порушення на засіданні комісії може бути прийнято рішення про його задоволення. При задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості.

Тому, на підставі проведеної експертизи та підтвердженого факту втручання в роботу лічильника, комісією 02.07.18р. задоволено акт про порушення № 95, складено акт-розрахунок щодо проведення донарахування необлікованого об`єму природного газу до першого числа місяця за період з 28.02.2018 року по 31.05.2018 року у розмірі 4901,31 м3 на суму 67893,54 грн.

Розрахунок у формі окремого документа долучається до позовної заяви.

Передбачено п. 1 гл. 3 XI Кодексу ГРМ, у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу розрахунок необлікованого об`єму природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня останнього контрольного зняття показань лічильника (контрольного огляду вузла обліку або його повірки) до дня виявленого порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення.

Відповідно п. 12 гл. 5 XI Кодексу ГРМ, вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, який надається під особистий підпис споживача, або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням. Рахунок на оплату необлікованого об`єму природного газу було направлено споживачу реєстром листів з повідомленням та ним отримано.

Станом на момент звернення з позовною заявою до суду, грошові кошти в розмірі 67893,54 грн, не сплачені відповідачем на розрахунковий рахунок позивача.

Згідно ст. 509, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 11.4 Договору, у разі не досягнення між Споживачем та Оператором ГРМ згоди, спірні питання вирішуються у порядку, встановленому чинним законодавством, у тому числі в судовому порядку.

Також на виконання умов ЦПК України повідомляємо, що АТ «Дніпрогаз» не подавало іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Заходи досудового врегулювання не вживались, обов`язковий порядок не передбачено. Заходи забезпечення доказів або позову не застосовувались. АТ «Дніпрогаз» має всі оригінали документів, наданих в якості письмових доказів до позовної заяви.

Судові витрати, пов`язані з розглядом, складаються з суми сплаченого судового збору, інших витрат на наразі не очікується. Тому АТ «Дніпрогаз» не подає орієнтованого розрахунку сум судових витрат.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Дніпрогаз» грошові кошти в розмірі 67 893,54 гривень; вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2481,00 гривень, сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

Не погодившись із доводами представника позивача, відповідачем подано відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що ознайомившись 10.01.2023 р. із позовною заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», вважаю за необхідне скористатись правом відповідача на подачу відзиву, передбаченим ст. 178 ЦПК України. Відзив подається протягом 15-денного строку, визначеного ухвалою Суду від 12.12.2022 р. Вважаю за необхідне заперечити проти позовних заяв Позивача з огляду на наступне:

Щодо пропуску строку позовної давності

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У рішенні ЄСПЛ від 29.01.2013 у справі «Zolotas v. Greece» зазначено, що інститут строків давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати правову певність, встановлюючи межу для дій або ж перешкоджаючи несправедливості, яка могла б бути скоєна, якби суди мали ухвалювати рішення щодо подій, які відбулися у далекому минулому.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Звернення оператора газорозподільної системи про стягнення боргу не відноситься до випадків застосування спеціальної позовної давності на підставі ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з позовної заяви, Позивачем було донараховано вартість необлікованого об`єму природного газу у розмірі 67893,54 грн. за період з 28.02.2018 р. по 31.05.2018 р., що не визнається Відповідачем, на підставі акту-розрахунку від 02.07.2018 р. Відповідно, позовна давність має рахуватись від 02.07.2018 р.

Виходячи з вищенаведеного строк позовної давності сплив 03.07.2021 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦПК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач не наводить причин поважності пропуску строку позовної давності, не просить Суд поновити строк позовної давності та в цілому ігнорує факт пропуску позовної давності.

Позовна давність з даних правовідносин не переривалась з підстав, визначених ч. 1 ст. 264 ЦК України, з огляду на відсутність вчинення Відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу. Зазначене підтверджується самим Позивачем у тексті позовної заяви, оскільки:

1) Позивач стверджує, що на підставі акту-розрахунку від 02.07.2018 р. було донараховано вартість необлікованого об`єму природного газу у розмірі 67893,54 грн.

2) Відповідно до п. 12 гл. Розділу XI Кодексу ГРМ вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку Оператора ГРМ, про що також зазначає Позивач у позовній заяві.

3) Відповідач не визнавав наявність боргу у розмірі 67893,54 гри., жодних платежів за окремим рахунком не здійснював, доказів зворотного Позивачем не надано, у тексті позовної заяви Позивачем зазначається, що «... грошові кошти в розмірі 67893,54 грн, не сплачені відповідачем на розрахунковий рахунок позивача».

4) Про відсутність визнання боргу та відсутність здійснення дій, які б свідчили про визнання боргу, свідчить також незмінна цифра боргу з 02.07.2018 р. 67893,54 грн., яка і вимагається Позивачем згаданою позовною заявою.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Цим відзивом Відповідач, як сторона у спорі на підставі ст. 48 ЦПК України, заявляє про необхідність застосування судом позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо відсутності преюдиції

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПУ України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не е обов`язковою для суду.

Так, у постанові КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17 зазначено, що «Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення».

Водночас, юридичні факти, які на думку Позивача не підлягають доказуванню у цій справі, не мають преюдиційної сили, оскільки є правовою оцінкою суду, наданою певному факту при розгляді іншої справи, дані обставини у резолютивній частині згадуваного рішення не зазначались.

Щодо очікуваних судових витрат

Відповідач не очікує понесення судових витрат у зв`язку з розглядом цієї справи, розмір очікуваних судових витрат становить 0,00 грн.

З огляду на вищезазначене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України з огляду на сплив строку позовної давності.

Представником позивача 09.02.2023 подано відповідь на відзив, який обґрунтовано тим, що на адресу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» надійшов відзив відповідача на позовну заяву. АТ «Дніпрогаз» не погоджується із міркуваннями відповідача, вважаємо за необхідне викласти заперечення.

Відповідачем не надано жодних доводів та доказів на спростування наведеним у позові обставинам, підставам позову та заявленим вимогам.

Натомість ОСОБА_2 необґрунтовано вказує про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин та вважає є підстава для відмови у позові, оскільки, на його думку, сплив строк позовної давності.

Спростовуємо це наступним.

Передбачено ст. 256 Цивільного кодексу України (ЦК України), позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За висновком Верховного Суду у Постанові від 05.12.2018 року по справі №697/1715/17, «початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд».

Момент початку перебігу позовної давності, за умовами наведеного та обставинами справи, є прийняття 02.07.2018 року рішення комісією АТ «Дніпрогаз» про задоволення акту про порушення № 95 від 07.06.2018 року, оформленого у формі протоколу.

Разом з цим, відповідач не врахував той факт, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі до Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Так, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 року № 211. Та згодом декілька разів внесенням змін Постановами КМУ продовжувався режим карантину. Так Постановою КМУ від 04.04.2020 року № 332 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено режим карантину на термін до 22 травня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та етапів послаблення протиепідеміологічних заходів» продовжено на усій території України дію карантину до 22.06.2020 року. В подальшому приймалося ще цілий ряд Постанов Кабінетом Міністрів України, якими продовжувалися строки дії каратину. Так, 23.12.2022 року Постановою Кабінету Міністрів України № 1423 внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, якими продовжено строк дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів з 31.12.2022 року по 30.04.2023 року, з метою запобігання поширення на території України хвороби COVID-19.

Тобто, враховуючи вищевикладене та те, що з 12 березня 2020 року на території країни введено карантин та продовжено до 30 квітня 2023 року, а з моменту прийнятого рішення про задоволення акту про порушення 02.07.2018 року до 12.03.2020 року, не плив 3 річний строк позовної давності та наразі продовжено до 30.04.2023 року перебіг на який зупинено такий строк, відповідно строк позовної давності за пред`явленими АТ «Дніпрогаз» вимогами до ОСОБА_2 не сплив. Отже твердження відповідача про сплив такого строку та застосування строків позовної давності є безпідставними, і не обґрунтованими, а вимоги за позовом є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням вже встановлених обставин та фактів у справі №206/454/19, які у даній справі не підлягають доказуванню з огляду на вимоги ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

АТ «Дніпргаз» на виконання вимог процесуального законодавства повідомляє, що судові витрати, пов`язані з розглядом, складаються з суми сплаченого судового збору, інших витрат на наразі не очікується. Тому АТ «Дніпрогаз» не подає орієнтованого розрахунку сум судових витрат.

У зв`язку з чим, представник позивача просив позов АТ «Дніпрогаз» до ОСОБА_2 задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Дніпрогаз» грошові кошти в розмірі 67 893,54 гривень; вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2481,00 гривень, сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

У відповідь на відзив представником відповідача на адресу суду надано заперечення на відповідь, відповідно до яких зазначено, що ознайомившись 15.02.2023 р. із відповіддю на відзив АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз», сторона Відповідача вважає за необхідне скористатись правом відповідача на подачу заперечення, передбаченим ст. 180 ЦПК України. Заперечення подається протягом 5-денного строку, визначеного ухвалою суду від 12.12.2022 р. Проти позовних вимог Позивача слід заперечити з огляду на наступне:

Щодо пропуску строку позовної давності та принципу правової визначеності

Відповідно ДО Ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У рішенні ЄСПЛ від 29.01.2013 у справі «Zolotas v. Greece» зазначено, що інститут строків давності є спільною рисою правових систем держав-учасниць і має на меті гарантувати правову певність, встановлюючи межу для дій або ж перешкоджаючи несправедливості, яка могла б бути скоєна, якби суди мали ухвалювати рішення щодо подій, які відбулися у далекому минулому.

У справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ також зазначив, що строки позовної давності мають кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу.

Більш того, у п. 570 рішення у справі «ВАТ «Нафтова компанія Юкос» проти Росії» Європейський Суд з прав людини визначив термін давності, як передбачене законом право порушника не піддаватися попередженню або суду після закінчення певного терміну після здійснення правопорушення. Як зазначив ЄСПЛ, строки давності, які характерні для національних правових систем Держав-учасниць, відповідають декільком цілям, в числі яких забезпечення правової визначеності та остаточності.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Як вбачається з тексту самої норми а також зі змісту ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» рішення про встановлення карантину на території, а також його відміну України приймається Кабінетом Міністрів України, тобто оформлюється у вигляді постанови, що є підзаконним актом.

З огляду на приписи п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ факт закінчення перебігу позовної давності визначається не законом, а залежить від підзаконного акту. З огляду на підхід КМУ щодо перманентного продовження карантину (17.02.2021, 21.04.2021, 16.06.2021, 11.08.2021,22.09.2021, 15.12.2021,23.02.2022, 27.05.2022, 19.08.2022, 23.12.2022) наразі карантин продовжено до 30.04.2023 р. На момент подання позовної заяви від моменту початку відрахування строку позовної давності сплило близько 4,5 років, замість звичних З років. Така ситуація створює абсолютну правову невизначеність, оскільки особа не може мати жодних законних очікувань щодо незадоволення до неї будь-якого роду позовних вимог після спливу 3-річного строку позовної давності, адже у разі застосування п. 12 строк позовної давності видається буквально «нескінченним», а сплив перебігу строку позовної давності не є передбачуваним.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Також рішення ЄСПЛ у справі «Вермеерш проти Бельгії» (заява № 49652/10) констатовано порушення статті 6 §1 Конвенції оскільки застосовні норми щодо встановленого законодавством строку позовної давності для позовів були незрозумілими та непередбачуваними.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Застосування норми п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ в умовах спливу на момент подання позову 4,5 років (що у 1,5 рази перевищує строк позовної давності, встановлений законом для такої категорії справ) та задоволення позову призведе до порушення права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вказав Європейський Суд у рішенні по справі «Ольссон проти Швеції», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки. Згідно з усталеною практикою Європейського суду поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «Є.Є. та інші проти Болгарії» та ін). Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).

З огляду на це Суд має витлумачити норми п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ як такі, що суперечать українському законодавству, не відповідають принципам правової визначеності, є непередбачуваним, такими, що порушують право відповідача на законні очікування щодо перебігу' строків позовної давності, та такими, що порушують право особи на справедливий СУД.

Натомість, Суду слід застосувати пряму норму ч. 4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо відсутності преюдиціїта обов`язку доказування

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПУ України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Водночас, юридичні факти, які на думку Позивача не підлягають доказуванню у цій справі, не мають преюдиційної сили, оскільки є правовою оцінкою суду, наданою певному факту при розгляді іншої справи, дані обставинну резолютивній частині згадуваного рішення не зазначались.

Зокрема, судами не встановлювались обставини, а лише була надана оцінкам таким обставинам та фактам про що свідчить зазначення цих оцінок у розділі судового рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2019 р. у справі № 206/454/19 «IV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.», а не в розділі рішення «III. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.»'.

що ОСОБА_2 не з`явився на засідання правом залучення представників виробника ЗВТ чи виробника пломби на свій розсуд не скористався, не з`ясував наступну дату її проведення, про яку міг дізнатися навіть за номером телефону вказаного у акті (протоколі) про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, тому на вимогу п. 2 гл. 10 розд. X Кодексу газорозподільних систем засідання було вирішено проводити 07.06.2018;

що судом не вбачається жодних порушень порядку проведення експертизи газового лічильника;

що жодних заяв від позивача щодо непридатності газового приладу та припинення газопостачання на адресу ПАТ «Дніпрогаз» не надходило;

що ПАТ «Дніпрогаз» було дотримано усіх вимог при складенні акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, складенні окремого платіжного рахунку та направленні його споживачу.

Так, у постанові КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17 зазначено, що «Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення».

З огляду на це, зазначені обставини підлягають доказуванню.

Крім того, очевидно, що преюдиція не може застосовуватись на підставі різних доказів. Так, та обставина, що наявність описаних в акті № 736 від 07.06.2018 року конструктивних змін може свідчити про стороннє втручання та несанкціоновану зміну конструкції лічильника, що теоретично можливо в кустарних (не заводських) умовах з використанням деталей (зокрема пломби заводу виробника та державного повірника) від газового лічильника аналогічної моделі, ґрунтується лише на припущеннях, а також ігнорує нові докази, які подаються вже в цій справі (та були приховані Позивачем при розгляді попередньої справи) у вигляді листа виробника приладу ТОВ «САМГАЗ» № 326 від 26.07.2017 р. яким зазначено, що «Розкрити і виконати будь-які конструктивні зміни в лічильнику газу (несанкціоноване втручання) для зміни його показів за допомогою впливу магнітів або іншим чином неможливо без порушення пломб виробника і державного повірника та часткового або повного розбирання лічильника».

У справі № 369/276216 (щодо питання втручання у лічильник електроенергії) Касаційній цивільний суд Верховного Суду (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75286252) доходить аналогічних вищезазначеним твердженням висновків щодо необхідності доведення постачальником факту втручання у лічильник САМЕ споживачем.

«Беззаперечних доказів того, що вилучені і надані на дослідження пломби самостійно встановлені відповідачем з метою приховання втручання у конструкцію лічильника, а не встановлені енергопостачальною організацією при черговій заміні опломбування, ПАТ «Київобленерго» не надано.

Оскільки ПАТ «Київобленерго» не довело втручання ОСОБА4 у конструкцію встановленого в її будинку лічильника електроенергії і не підтвердило самостійну заміну нею закріпленої пломби для приховання такого втручання, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача вартості недооблікованої електричної енергії у розмірі 1 320,80 гривень.

Касаційний суд відхиляє постання заявника на неправильне застосування судами положень Правил користування електричною енергією для населення, оскільки згідно з цими Правилами для покладення на споживача відповідальності за споживання необлікованої енергії, яке стало можливим у зв`язку з втручанням в роботу пртаду обліку, підлягає доведенню факт втручання у конструкцію лічильника саме споживачем.»

Посилання сторони відповідача на притягнення особи до цивільно-правової відповідальності без вини відповідно до Кодексу ГРМ суперечать ст. 1166 ЦКУ,

відповідно до якого вина є обов`язковою підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності, а також суперечать усталеній судовій практиці.

З огляду на проведення експертизи у день відмінний від зазначеного в акті, Відповідач був позбавлений скористатись правом, передбаченим п. З Розділу 10 Кодексу: за вимогою однієї зі сторін до проведення експертизи в конкретному випадку можуть бути додатково залучені представники виробника ЗВТ чи виробника пломби. Оскільки бригадою ПАТ «Дніпрогаз» стверджувалось, що перевірка проводиться у зв`язку із надходженням листа від завода-виробника, а у ході зовнішнього огляду представниками ПАТ «Дніпрогаз» були ніби виявлені мікротріщини (наявність яких у подальшому не підтвердилася та зафіксована жодним з актів не була), присутність як представника виробника ЗВТ, так і виробника пломб підтвердили б факт відсутності пошкодження пломб, автентичність пломб та неможливості такого роду втручання до лічильника із цілими пломбами.

Крім того, Суду слід взяти до уваги наступне. У рішенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2019 р. у справі № 206/454/19 зазначено: «Окрім цього, зауваження Скаржника, щодо того, що довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 15-2/10700-12 від 07.06.2018 не встановлено непридатності лічильника САМГАЗ Д8/2001-2ЬА 04, зав. № 6060019, оскільки визнано непридатним лічильник ЗАМОАБ Я8/2001-2ЬА 04, зав. № 6060019 суд також не бере до уваги, оскільки зазначення назви лічильника латинськими літерами при однаковому зазначені моделі та номеру лічильника ніяким чином не впливає на факти встановлені вищезазначеною довідкою.»

За результатами проведення експертизи було складено довідку про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 15-2/10700-12 від 07.06.2018.

Однак, у цій довідці зазначається про визнання непридатним лічильника газу SAMGAS RS/2001-2LA G4 замість лічильника газу типу САМГАЗ RS/2001-22 G4, яким є лічильник зав. номер 6060019, отже, фактично, непридатність лічильника САМГАЗ RS/2001-22 G4, зав. номер 6060019 не встановлена. Крім того, підстава визнання «неякісне покриття лічильника» непридатним не відповідає зазначеним у акті дефектам.

Тобто суд, помилково вказуючи на лише різницю у транслітерації букв не взяв до уваги той факт, що лічильники типу САМГАЗ RS/2001-22 G4 та типу RS/2001-2LA G4 є різними типами лічильників, що свідчить про неповність дослідження доказів Судом.

Варто підкреслити, що нарахування здійснювалось із урахуванням «двоконтурного опалювального приладу», яким є визнаний несправним відповідно до акту дефектації № 27/05-1 від 27.05.2016 р. газовий котел Vaillant turboMax plus VU/VUW INT 282/2-5, яким неможливо користуватись та який не використовувався.

Клопотання про продовження строку подання доказів

З огляду на позицію Позивача, та необхідність доказування окремих обставин у цій справі, а також з огляду на відмову у визнанні низки обставин по цій справі (на підставі ч. 6 ст. 83 ЦПК України), а саме

що ОСОБА_2 не з`явився на засідання правом залучення представників виробника ЗВТ чи виробника пломби на свій розсуд не скористався, не з`ясував наступну дату її проведення, про яку міг дізнатися навіть за номером телефону вказаного у акті (протоколі) про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, тому на вимогу п. 2 гл. 10 розд. X Кодексу газорозподільних систем засідання було вирішено проводити 07.06.2018;

що судом не вбачається жодних порушень порядку проведення експертизи газового лічильника;

що жодних заяв від позивача щодо непридатності газового приладу та припинення газопостачання на адресу ПАТ «Дніпрогаз» не надходило;

що ПАТ «Дніпрогаз» було дотримано усіх вимог при складенні акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, складенні окремого платіжного рахунку та направленні його споживачу, виникає необхідність подання доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З огляду на тимчасове перебування перебування Відповідача на території Закарпатської області (що підтверджується фактом видачі довіреності нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу) та перебування доказів у вигляді акту дефектації № 27/05-1 від 27.05.2016 р., листа ТОВ «САМГАЗ», фотодоказів, які мають важливе значення для розгляду цієї справи у м. Дніпрі, з`являється необхідність про продовження строку надання доказів.

Крім того, слід ураховувати позицію ЄСПЛ у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» а саме, що строки позовної давності мають кілька важливих цілей, зокрема: захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу.

Щодо форми довіреності

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 209 «Деякі питання державної реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 164» посвідчення довіреностей здійснюється без використання спеціальних бланків нотаріальних документів на білих аркушах паперу з нанесеними на них за допомогою комп`ютерної техніки реквізитами нотаріуса: зображення Державного Герба України, прізвище, власне ім`я, по-батькові (за наявності), найменування державної нотаріальної контори (для державного нотаріуса), номер свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, адреса робочого місця, номер телефону, адреса електронної пошти.

Додаткові судові витрати не очікуються.

З огляду на вищезазначене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України з огляду на сплив строку позовної давності, а також з огляду на недоведеність обставин, на які посилається Позивач.

Представником позивача подано письмові пояснення, в яких останній зазначив, що на адресу АТ «Дніпрогаз» надійшли заперечення відповідача у справі, які позивач вважає необґрунтованими, а міркування підлягають спростуванню. Тому АТ «Дніпрогаз» користуючись положеннями ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України, подає пояснення.

На противагу твердженням відповідача зміни, зокрема, до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України вносились Законом України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020р., який є чинним та конституційним.

Так, п. 5 Розд. І даного Закону внесено зміни у Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356), доповнено пунктами 12-14 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину», причому зазначений перелік є вичерпним, а норма абсолютною, з конкретними умовами дії.

Вказаним Законом, як раз і регламентовано застосування строків позовної давності, передбачених ст. 257 ЦК України з урахуванням відповідних законодавчих змін.

Так, Касаційний цивільний суд Верховного Суду у Постанові від 07.09.2022р. у справі №679/1136/21 дійшов наступного висновку: «Усі строки загальної і спеціальної позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Зокрема і той, тривалість якого збільшена за домовленістю сторін. У Цивільному кодексі України визначено два види строків позовної давності: загальний і спеціальний (стст. 257, 258 ЦК). Згідно із Законом України № 540-IX від 30.03.2020р. розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст.ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК в редакції закону № 540-IX перелічені всі статті цього кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину. Постановою КМУ від 11.03.2020р № 211 установлено з 12.03.2020р. на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Отже, з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів КЦС дійшла висновку, що п. 12 «Перехідних і прикінцевих положень» ЦК щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, ст.ст. 257, 258 цього кодексу, підлягає застосуванню і в тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, збільшена за домовленістю сторін на підставі ст.259 ЦК».

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у Постанові від 24.06.2021 року по справі № 240/10775/20 та інших справах, зазначаючи, що строки, враховуючи приписи Закону №540-IX, продовжуються на час дії карантину.

Тому, якщо вважати, що датою 02.07.2018 в момент прийняття рішення комісією про задоволення акту про порушення, АТ «Дніпрогаз» довідалося про порушення свого права та особу, що порушила таке право, то на час подання позову у цій справі з урахуванням змін внесених Законом № 540-IX, строк 3 річної позовної давності не сплив.

Також, суд першої інстанції не може переймати надмірні повноваження, про що зазначив відповідач щодо тлумачення конституційності законів та нормативно-правових актів під час розгляду справи, та встановлювати їх відповідність чи невідповідність законодавству України.

Під час вирішення справи суд може діяти з урахуванням ст. 10 ЦПК України, положення якої наступні. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інших правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України, як норми прямої дії. У такому випадку суд після ухвалення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Крім цього, якщо розглядати це питання в іншій площині, то у справі № 206/454/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ «Дніпрогаз», позивач оскаржував дійсність та просив скасувати акти про порушення, акт(протокол) про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, акт експертизи лічильника газу, протокол засідання комісії за яким прийнято рішення про задоволення акту про порушення та просив визнати неправомірним здійснене донарахування необлікованого об`єму природного газу в розмірі 4901,31 м3 газу, вартістю 67893,54 грн. Тобто оскаржувалася не тільки документи на підставі яких прийнято рішення про донарахування, а й сума донарахування.

Від результатів розгляду справи № 206/454/19 залежало встановлення обставин правомірності дій АТ «Дніпрогаз» щодо складання та законності вказаних документів, а також правомірності нарахованої заборгованості.

Відповідно до п. 12 гл. 5 розд. ХІ Кодексу ГРМ, якщо об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого)природного газу буде оскаржуватися споживачем у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою.

Тобто за позовом ОСОБА_2 до остаточного ухваленого рішення у вказаній справі, у споживача не виникло порушення зобов`язання у вигляді прострочення з обов`язку сплати заборгованості, яка оспорюється, а у Оператора ГРМ відповідно, не виникло право вимоги. Якщо б рішення суду було ухвалено на користь ОСОБА_2 та встановлено неправомірність складання документів та нарахування заборгованості, то у АТ «Дніпрогаз» і не виникло б права на вимогу, через те, що таке право не вважалося б порушеним.

Остаточне рішення ухвалено Дніпровським апеляційним судом 08.01.2020 року, отже з дня його ухвалення за наведеними обставинами у АТ «Дніпрогаз» виникло право вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позов у цій справі подано 23.09.2022 року. Від дати 08.01.2020 року не сплив 3річний строк позовної давності.

Отже, в сукупності наведеного не підлягає застосуванню норма ч. 4 ст. 267 ЦК України на яку послався відповідач.

Також відповідач хибно вважає, що ряд встановлених судом обставин у вказаній вище справі не мають преюдиційної сили, оскільки вони, на думку відповідача, є правовою оцінкою суду, яка надана певним юридичним фактам, тому не мають преюдиційного значення для вирішення даної справи.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням, що набрали законної сили.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" вказав, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який зокрема передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Аналогічна позиція ЄСПЛ закріплена ним також і в інших рішеннях (у справі «Салов проти України» від 06.09.2005, у справі «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999 та ін.).

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі №922/2391/16 розтлумачив норми процесуального закону стосовно преюдиції. Відзначаючи преюдиціальні факти серед підстав звільнення від обов`язку доказування, він вказав на те, що преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суд у цій постанові наголосив на тому, що суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом того самого питання між тими самими сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють дотриманню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим.

У Постанові КЦС ВС від 17.12.2019р. по справі № 641/1793/17 зазначено, частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Аналогічна позиція висловлена у Постанові КЦС ВС від 19.12.2019р. по справі №520/11429/17.

Крім того, Верховний Суд у Постанові від 01.11.2022р. по справі № 140/6115/21 дійшов висновку, що преюдиційні обставини - це обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили; преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційність відрізняється від обов`язковості правових висновків (позицій) Верховного Суду, які мають прецедентних характер та стосуються тлумачення законодавства, що здійснює Суд під час касаційного перегляду справи (відповідно до частин п`ятої та шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права).

Верховний Суд узагальнив правовий висновок, відповідно до якого преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

1. ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі;

2. ці обставини оцінені судом саме як юридичний факт;

3. ці обставини містяться у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам щодо змісту рішення, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини;

4. судове рішення набрало законної сили;

5. у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Якщо дослідити рішення суду у справі, то обставини, які відповідач не вважає встановленими, насправді є встановленими юридичними фактами, що містяться у мотивувальній частині рішення. Та більш того, цілий ряд інших встановлених судом обставин, наведених у позові та слідує із самого рішення, в повній мірі підтверджують заявлені вимоги та спростовують домисли відповідача про ніби то недоведеність обставин, зокрема, щодо експертизи лічильника та її результатів.

Так, судом у справі № 206/454/19, після оцінки аргументів сторін та доказів, чітко мотивовано, відповідно встановлено наступні юридичні факти, з чим не погоджується відповідач, а саме:

- таким чином, акт про порушення від 01.06.2018р. складено у відповідності до Кодексу ГРМ;

- відтак, акт про виявлені порушення від 01.06.2018 року відповідає вимогам Положення 619;

- так, відповідачем було дотримано усіх вимог при складанні акта (протоколу) про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи;

- доводи позивача, щодо позбавлення його можливості бути присутнім при проведенні експертизи та скористатися правом додатково залучити представників виробника ЗВТ чи виробника пломби спростовуються тим фактом, що позивача було повідомлено про дату проведення та запрошено на проведення експертизи, однак останній на засідання 05.06.2018 року не з`явився, правом залучення представників виробника ЗВТ чи виробника пломби на свій розсуд не скористався, не з`ясував наступну дату її проведення, про яку міг дізнатися навіть за номером телефону вказаного у акті (протоколі) про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи, тому за вимогою п. 2 гл. 10 розд. Х Кодексу ГРМ було вирішено проводити 07.06.2018р.;

- відтак, судом не вбачається жодних порушень порядку проведення експертизи газового лічильника;

- зауваження позивача, щодо того, що довідкою про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 15-2/10700-12 від 07.06.2018р. не встановлено непридатності лічильника САМГАЗ RS/2001-2LA G4, зав. № 6060019, оскільки визнано непридатним лічильник SAMGAS RS/2001-2LA G4, зав. № 6060019 суд також не бере до уваги, оскільки зазначення назви лічильника латинськими літерами при однаковому зазначені моделі та номеру лічильника ніяким чином не впливає на факти встановлені вищезазначеною довідкою. Посилання позивача на відповіді на адвокатський запит адвоката Згоніка С.В. № А3-02/18-105 від 28.09.2018р., щодо неможливості втручання до роботи лічильника без пошкодження заводських і повірочних пломб, а також посилання на те, що ТОВ «САМГАЗ» не надсилало ПАТ «Дніпрогаз» листів про наявність бракованої партії лічильників типу САМГАЗ G4 дійсно є контекстним, спрямованим на приховання встановленого повноважною комісією факту втручання у роботу лічильника шляхом внесення конструктивних змін його механізму. Данні посилання спростовуються тією самою відповіддю на адвокатський запит, в якій зазначено, що листування ТОВ «САМГАЗ» із ПАТ «Дніпрогаз» до початку липня 2017 року не стосується надання правової допомоги позивачу ОСОБА_2 , відтак інформація не може бути надана, а наявність описаних в акті № 736 від 07.06.2018 року конструктивних змін може свідчити про стороннє втручання та несанкціоновану зміну конструкції лічильника, що теоретично можливо в кустарних (не заводських) умовах з використанням деталей (зокрема пломби заводу виробника та державного повірника) від газового лічильника аналогічної моделі;

- до ПАТ «Дніпрогаз» не надходило заяв від споживача про непридатність газового приладу (2-контурного газового котла) чи про припинення газопостачання, у зв`язку з його несправністю, тому несправність газового котла не підтверджено, відповідно при розрахунку необлікованого об`єму природного газу правильно врахованого газовий прилад, що вчинено у відповідності з п. 1 гл.3 розд. ХІ Кодексу ГРМ;

- відтак, ПАТ «Дніпрогаз» було дотримано усіх вимог при складанні акта-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, складенні окремого платіжного рахунку та направленні його споживачу ОСОБА_2 ;

- відтак, судом встановлено, що усі акти та протокол є правомірними, не підлягають визнанню недійсними та скасуванню, здійснення донарахування ПАТ «Дніпрогаз» ОСОБА_2 за необлікований об`єм газу є правомірним та обґрунтованим.

На противагу твердженням відповідача у спірних правовідносинах підлягають застосуванню наступні висновки у подібних правовідносинах.

За висновком Верховного Суду у справі № 639/5563/18, несанкціоноване втручання є доведеною обставиною, якщо не надано спростування стороною експертному висновку щодо виявленого порушення.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 906/513/18 прийшла до висновку, сам по собі факт пошкодження складових та елементів лічильника є достатньою підставою нарахування вартості необлікованого обсягу наданих послуг.

З урахуванням наведеного, представник позивача просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Дніпрогаз» грошові кошти в розмірі 67 893,54 гривень. Вирішити питання розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2481,00 гривень, сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовну заяву та просив її задовольнити посилаючись на доводи, які останній зазначив в позовній заяві та всіх процесуальних документах, які містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на доводи, які зазначені у відповіді на відзив та запереченнях, які останній долучив до матеріалів справи.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, заслухавши думку представника позивача та думку представника відповідача вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.05.2019 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська повністю відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Дніпрогаз» (АТ «Дніпрогаз»), зокрема, про визнання недійсним та скасування акту № 736 про виявлені порушення від 01.06.18р., акту (протоколу) № 736 про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи від 01.06.18р., акту № 736 експертизи побутового лічильника газу від 07.06.18р. акту про порушення № 95 від 07.06.18р., протоколу засідання комісії з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ від 02.07.18р. визнання неправомірним здійсненого донарахування необлікованого об`єму природного газу у розмірі 4901,31 м3 за період з 28.02.18р. по 31.05.18р. вартістю 67893,54 грн. (а.с. 14-27).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.01.2020 року вказане рішення залишено без змін (а.с.28-41).

Відповідно до заяви-приєднання від 08.02.2018 ОСОБА_2 приєднався до умов договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 (а.с. 42).

Відповідно до акту від 28.02.2018 на зняття, перевірку, заміну та встановлення, ОСОБА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 встановлено побутовий газовий лічильник марки «Самгаз», типорозміру G-4, зав. №6060019, 2017 року випуску (а.с.43).

01.06.2018 складено акт про порушення за адресою АДРЕСА_1 (а.с.45).

01.06.2018 складено акт (протокол) № 736 про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи (а.с.45 на звороті).

07.06.2018 складено акт № 736 експертизи лічильника газу за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 47).

07.06.2018 складено акт № 95 (а.с.59).

02.07.2018 проведено засідання комісії з розгляду актів порушення оператора ГРМ та складено протокол. На вказаному засіданні прийнято рішення про задоволення акту про порушення № 95 від 07.06.2018 (а.с. 60).

Згідно з актом про порушення вбачається, що ОСОБА_2 завдано збитків у зв`язку з порушенням, а саме несанкціонованим втручанням в роботу лічильника, на підтвердження чого надано розрахунок не облікованого об`єму природного газу (а.с.61-62).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаютьсясторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із пунктом 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ, несанкціоноване втручання в роботу газорозподільної системи втручання в роботу в роботу газорозподільної системи, в тому числі шляхом несанкціонованого відновлення газоспоживання, несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ та,або підєднання несанкціонованого газопроводу, внаслідок чого порушується нормальний режим роботи ГРМ та, або здійснюється не обліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу; несанкціонований газопровід самовільно під`єднаний газопровід (газовий відвід, штуцер, патрубок), у тому числі без наявного підключеного газового обладнання, фізично з`єднаний, зокрема вварений, врізаний, з газорозподільною системою або газовою мережею внутрішнього газопостачання, витрата (споживання) природного газу через який не обліковується комерційним вузлом обліку (лічильником газу); приховані заходи несанкціоновані заходи, здійснені споживачем чи іншою особою, внаслідок яких здійснюється необліковане (обліковане частково чи з порушенням законодавства) використання природного газу, які неможливо виявити без використання спеціальних технічних засобів, проведення земельних робіт, демонтажу будівельних конструкцій чи оздоблювальних матеріалів, часткового чи повного демонтажу ЗВТ або дактилоскопічної експертизи чи перевірки метрологічних характеристик ЗВТ.

Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем визначає Кодекс газорозподільних систем, затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2494.

Відповідно до п.1. ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п.1,2 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Посилання представника відповідача, щодо спливу строку позовної давності суд не приймає до уваги оскільки, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до законодавчих актів України, в тому числі до Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12 березня 2020 року на усій території України було установлено карантин Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 року № 211. Та згодом декілька разів внесенням змін Постановами КМУ продовжувався режим карантину. Так Постановою КМУ від 04.04.2020 року № 332 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено режим карантину на термін до 22 травня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 та етапів послаблення протиепідеміологічних заходів» продовжено на усій території України дію карантину до 22.06.2020 року. В подальшому приймалося ще цілий ряд Постанов Кабінетом Міністрів України, якими продовжувалися строки дії каратину. Так, 23.12.2022 року Постановою Кабінету Міністрів України № 1423 внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236, якими продовжено строк дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів з 31.12.2022 року по 30.04.2023 року, з метою запобігання поширення на території України хвороби COVID-19.

Тобто, враховуючи вищевикладене та те, що з 12 березня 2020 року на території країни введено карантин та продовжено до 30 квітня 2023 року, а з моменту прийнятого рішення про задоволення акту про порушення 02.07.2018 року до 12.03.2020 року, не сплив 3 річний строк позовної давності та наразі продовжено до 30.04.2023 року перебіг на який зупинено такий строк, відповідно строку позовної давності за пред`явленими АТ «Дніпрогаз» вимогами до ОСОБА_2 не сплив.

Отже твердження відповідача про сплив такого строку та застосування строків позовної давності є безпідставними, і не обґрунтованими, а вимоги за позовом є такими, що підлягають задоволенню. Позивачем доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та надані письмові докази знайшли своє підтвердження у судовому засіданні при їх дослідженні. Обставини, які відповідач не вважає встановленими, насправді є встановленими юридичними фактами, що містяться у мотивувальній частині рішення, яке набрало законної сили. Та більш того, цілий ряд інших встановлених судом обставин, наведених у позові та слідує із самого рішення, в повній мірі підтверджують заявлені вимоги та спростовують посилання відповідача щодо недоведеність обставин, зокрема, щодо експертизи лічильника та її результатів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,10,12, 76-83, 141, 264-265, 268 274-275, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 526 ЦК України, розділів VI, X, XI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року 32494, п.11.4 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (, 40101, м. Дніпро, вул. О.Кониського,5) грошові кошти у розмірі 67893 (шістдесят сім тисяч вісімсот дев`яносто три) гривні 54 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (, 40101, м. Дніпро, вул. О.Кониського,5) понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривні 00 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Т.В. Нестеренко