Справа № 689/495/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01.11.2023 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий - суддя Баськов М. М.

за участю:

секретаря судового засідання Грановської Д. А.

позивачки ОСОБА_1

представниці позивачки (в режимі відеоконференції) Савлівої Л. О.

представника відповідача (в режимі відеоконференції) Файчука А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди,

встановив:

В лютому 2023 року адвокат Савліва Л. О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області та просила стягнути на користь ОСОБА_1 720 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих неправомірним притягненням ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

На обґрунтування заявлених вимог представниця позивачки зазначила, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 218736 від 01 квітня 2021 року, винесеною інспектором Відділення поліції № 3 (смт. Ярмолинці) Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Вересюком В. В., ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. за те, що 01 квітня 2021 року о 23 год 10 хв вона здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції, а саме зателефонувала на лінію «102» та повідомила про подію, якої насправді не було, чим порушила нормальний режим роботи та діяльністі поліції.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12.08.2021 у справі № 689/660/21 позов ОСОБА_1 до Відділення поліції № 3 (смт. Ярмолинці) Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задоволено, постанову серії ЕГА № 218736 від 01 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП визнано протиправною та скасовано.

Внаслідок незаконних дій працівників поліції позивачці було завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесених нею душевних стражданнях через приниження і тривогу, через що вона зазнала глибокого відчуття несправедливості та певного розчарування у інститутах державної влади, яку позивачка оцінює в розмірі 20000 грн.

Крім того, у зв'язку з розглядом справ у Ярмолинецькому районному суді Хмельницької області та Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області, на судові засідання до яких позивачка вимушена була неодноразово приїжджати, нею були понесені матеріальні витрати пов'язані з проїздом з місця постійного проживання до суду та у зворотному напрямку. За час розгляду справи позивачкою витрачено 720 грн., які представниця позивачки просить стягнути в якості відшкодування позивачці з боку відповідача завданої їй матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 08.08.2023 за клопотанням представниці позивачки було замінено уповноважений орган на представництво інтересів держави в суді з Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області на Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області, а також було залучено Державну казначейську службу України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача.

З урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, позивачка просила стягнути з Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області на її користь 840 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданих неправомірним притягненням позивачки до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні позивачка та її представниця заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області позов не визнав та зазначив, що позивачка не надала суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди. Жодного причинно-наслідкового зв`язку між скасуванням постанови по справі про адміністративне правопорушення та погіршенням стану здоров`я позивачки не відслідковується. Крім того, представник відповідача вважає безпідставним посилання позивачки на Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури в суду" (далі Закон № 266/94-ВР), оскільки відшкодування шкоди на підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України і Закону № 266/94-ВР здійснюється лише у разі закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Представник Державної казначейської служби України, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов у якому заявлені позивачкою вимоги не визнав, оскільки остання не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй моральної та матеріальної шкоди. Також зазначив, що Державна казначейська служба України та її територіальні органи лише виконує рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, а не відповідає за зобов`язаннями держави або державних органів.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 218736 від 01 квітня 2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП за те, що 01 квітня 2021 року о 23 год 10 хв вона здійснила завідомо неправдивий виклик працівників поліції, а саме зателефонувала на лінію «102» та повідомила про подію, якої насправді не було, чим порушила нормальний режим роботи та діяльність роботи поліції.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12.08.2021 у справі № 689/660/21, яке набрало законної сили 14.09.2021, задоволено позов ОСОБА_1 до інспектора відділення поліції № 3 (смт. Ярмолинці) Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області старшого лейтенанта Вересюка В. В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕГА № 218736 від 01.04.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу Україна.

Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) та від 06 березня 2023 року у справі № 607/22802/21 (провадження № 61-343св23).

Так, у постанові ВС від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Беручи до уваги те, що постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, було визнано протиправною і скасовано, суд приходить до висновку, що безпідставне притягнення позивачки до адміністративної відповідальності призвело до завдання їй моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

При цьому, суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги. Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягає у понесених нею моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане неправомірним притягненням до адміністративної відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод.

При цьому, суд вважає, що наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, які полягали у притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, встановлені рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12.08.2021. Адже визнання протиправною і скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності свідчить про те, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди проводиться незалежно від того чи застосовувалась з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові ВС від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16.

При визначенні розміру завданої позивачці моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Верховний Суд наголосив, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Суд погоджується з доводами позивачки, що остання зазнала душевних (моральних) страждань, у зв`язку із застосуванням до неї адміністративного стягнення, а також через додаткові вимушені негативні зміни у способі життя позивачки, які полягали у витрачанні часу для поновлення порушених прав у суді.

Тому, враховуючи обставини справи, ступінь моральних страждань позивачки, короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивачки після подій, а також наявність у неї моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково у розмірі 3000 гривень, які слід стягнути із Державної бюджету України.

В той же час не підлягає задоволенню вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь 840 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, адже в ході судового розгляду не встановлено причинний зв`язок між діями відповідача та наслідками у вигляді заподіяння позиваці матеріального збитку. Зокрема, позивачкою не надано детального розрахунку та обґрунтування суми завданої їй відповідачем матеріальної шкоди тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин позовні вимоги позивачки в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивачки підлягає стягненню сплачена нею сума судового збору.

На підставі ст. 16, 1173, 1174, 1176 ЦК України, керуючись ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 3000 (три тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити

Стягнути з держави на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2023 року.

Суддя Микола БАСЬКОВ