КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Київ

Справа № 760/13682/16-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Борисової О.В., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Грицишина А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Українця В.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Відродження» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

У серпні 2016 року позивач ПАТ КБ «ТК Кредит» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 360 266,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 серпня 2016 року становить 8937876 грн. 26 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 вересня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 463/1/V зі змінами та доповненнями, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 200 000 доларів США, на строк з 26 вересня 2008 року по 25 вересня 2013 року з процентною ставкою 16,5 % річних за користування кредитними коштами.

ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому станом на 08 серпня 2016 року заборгованість становить 360266,39 доларів США, яка складається з: 181 000 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом; 179 266,39 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 серпня 2020 року проведено заміну позивача ПАТ КБ «ТК Кредит» на його правонаступника - ТОВ «Факторингова компанія «Відродження».

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Відродження» заборгованість по тілу кредиту в сумі 174 250 доларів США, заборгованість по процентам в сумі 1968, 81 доларів США та судовий збір у розмірі 96 661, 13 грн.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що строк позовної давності має відраховуватись з дня прострочення кредитної заборгованості, а саме з 11 серпня 2012 року, оскільки саме з цього часу у позивача було порушено його права, тому саме з цього часу останній повинен був звернутись до суду з метою відновлення своїх прав.

Проаналізувавши умови договору, вбачається, що в разі несвоєчасної сплати відповідачем строкового платежу, та наявності простроченої заборгованості банк має право без укладення будь-яких додаткових угод змінити строк виконання зобов`язання та вимагати повного виконання зобов`язання за кредитним договором. Останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позичальником було здійснено 31.07.2012 року, термін сплати заборгованості встановлений - згідно з графіком платежів кожного місяця, тому права позивача слід вважати порушеними після несплати відповідачем платежу за вказаний платіжний період, а саме ще з серпня 2012 року.

Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами (термін сплати заборгованості - згідно графіку платежів 10 числа кожного місяця) та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту виникнення заборгованості за кредитним договором, а відтак, і початок перебігу позовної давності починається з моменту порушення строку погашення кредитної заборгованості.

Як вбачається з квитанцій, які були долучені представником відповідача в судовому засіданні 22.03.2017 року, останній платіж в рахунок погашення заборгованості позичальником було здійснено - 31.07.2012 року. Враховуючи те, що перша прострочка сплати за користування кредитними коштами відбулася 10.08.2012 року, термін сплати заборгованості встановлений - згідно з графіком платежів по 10 число кожного місяця, то права позивача слід вважати порушеними після несплати відповідачем платежу за вказаний платіжний період, а саме з першого дня прострочення - 11.08.2012 року.

Враховуючи, що умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватися відповідачем частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Отже, оскільки умовами договору передбачено можливість банку стягнення всієї суми заборгованості у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, то позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання такого прострочення.

Оскільки перша прострочка по сплаті за кредитним договором виникла у відповідача 10.08.2012 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише в серпні 2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності. У разі пропуску позовної давності по тілу кредиту вважається, що позовна давність спливла і за додатковими вимогами, у зв`язку з чим кредитор може стягнути лише проценти за кредитом та пеню за процентами у межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «Відродження» - Світич П.В. вважав доводи апеляційної скарги відповідача безпідставними та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. Вказував, що повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту на адресу відповідача не надсилалось, оскільки умовами кредитного договору такого обов`язку позивача не передбачено. Відповідно зміни строку виконання основного зобов`язання не відбулось.

Доводи щодо застосування строку позовної давності також вважає необґрунтованими, оскільки 17 серпня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 13, згідно з якою сторони погодили новий графік повернення суми наданого кредиту розмірі 200 000 грн., відповідно до якого у 2013 році щомісяця підлягала сплаті сума в розмірі 1000 доларів США, а до 25.09.2013 року - 173 250 доларів США. Відтак, остаточний строк повернення кредиту визначений умовами кредитного договору - до 25 вересня 2013 року, а з даною позовною заявою позивач звернувся 08 серпня 2016 року, а тому трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача ТОВ «Факторингова компанія «Відродження» - Світич П.В. вважав доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 вересня 2008 року між АКБ «ТК Кредит», правонаступником якого є ПАТ КБ «ТК Кредит», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 463/1/V (з подальшим укладенням до нього додаткових угод №№ 1-17), за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 200000 доларів США на строк з 26 вересня 2008 року по 25 вересня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (т. 1, а.с. 10-71).

Банк виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором шляхом видачі готівки в сумі 200 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №37/002 від 26 вересня 2008 року, яка підписана отримувачем ОСОБА_1 . Стороною відповідача не оспорюється факт підписання ОСОБА_1 заяви на видачу готівки.

Після укладення кредитного договору між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до кредитного договору, та відповідач вносив платежі на погашення існуючої заборгованості, що спростовує доводи представника відповідача про недоведеність позивачем факту видачі кредитних коштів.

Згідно з п. 3.1. кредитного договору позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок в строки та в сумах, згідно додатку № 1 до кредитного договору, що є невід`ємною частиною цього договору, та не пізніше кінця строку дії договору, згідно з п. 1.1 даного договору.

Додатком № 1 до кредитного договору передбачалася сплата платежів на погашення тіла кредиту до 10 числа кожного місяця в сумі 4167 доларів США (т. 1, а.с.14-15).

До кредитного договору між сторонами було укладено ряд додаткових угод, деякими з яких вносилися зміни в додаток № 1 до кредитного договору.

Так, останні зміни в додаток № 1 внесено додатковою угодою № 13 від 17 серпня 2012 року та з останнього погодженого сторонами графіку погашення заборгованості вбачається, що позичальник мав сплатити до 31 серпня 2013 року - 1000 доларів США, а до 25 вересня 2013 року - 173 250 доларів США (т. 1, а.с. 60).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що стороною відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності, тому дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту за період з 08 серпня 2013 року (за 3 роки до дня звернення до суду) по 25 вересня 2013 року (день закінчення дії кредитного договору) в сумі 174 250 доларів США, а саме: за графіком погашення заборгованості - 1000 доларів США за серпень 2013 року та 173 250 доларів США за вересень 2013 року.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 179 266,39 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом також задоволені частково, оскільки суд першої інстанції вважав, що відсотки за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача лише за період з 08 серпня 2013 року по 25 вересня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності та до закінчення терміну дії кредитного договору, адже після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тобто вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 26 вересня 2013 року до 05 серпня 2016 року не підлягають задоволенню.

Виходячи із визначеного пунктами 3.2., 3.3. кредитного договору порядку нарахування відсотків, навівши у тексті рішення відповідний розрахунок, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 08 серпня 2013 року по 25 вересня 2013 року, тобто за період в межах строку позовної давності й до закінчення терміну дії кредитного договору, в сумі 1968,81 долар США.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач рішення суду не оскаржував.

Виходячи з вимог ч.1 ст. 367 ЦК України, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки висновки відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково, а невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Встановивши, що останні зміни в додаток № 1 до кредитного договору було внесено укладеною між сторонами додатковою угодою № 13 від 17 серпня 2012 року та з останнього погодженого сторонами графіку погашення заборгованості вбачається, що позичальник мав сплатити до 31 серпня 2013 року - 1000 доларів США, а до 25 вересня 2013 року - 173 250 доларів США, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, які визначають перебіг позовної давності та дійшов вірного висновку, що строк позовної давності щодо визначених у графіку платежів на 1000 доларів США та 173 250 доларів США позивачем не пропущено.

Доводи апеляційної скарги відповідача полягають у тому, що пунктом 3.8 кредитного договору визначено, що у разі прострочення відповідачем строкового платежу банк має право без укладення додаткових угод змінити строк виконання основного зобов`язання та вимагати повного виконання зобов`язання за кредитним договором, а враховуючи, що останній платіж за договором відповідач здійснив 31 липня 2012 року, то строк позовної давності пропущено у повному обсязі заявлених вимог.

Проте зазначені доводи апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на власному тлумаченні норм матеріального права та умов укладеного кредитного договору і додаткових угод до нього.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) ( постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.)

Так, відповідно до п. 3.1 кредитного договору, укладеного 28 вересня 2008 року між АКБ «ТК Кредит» та ОСОБА_1 на строк користування кредитом до 25 вересня 2013 року включно, позичальник зобов`язується погасити заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 в строки та сумах, згідно додатку № 1 до кредитного договору, що є невід`ємною частиною цього договору, та не пізніше кінця строку дії договору, згідно п.1.1. даного договору.

Відповідно до п. 3.8. сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов цього договору з відповідною зміною зобов`язань позичальника щодо строку виконання позичальником зобов`язань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання за цим договором при настанні наступних обставин: якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.3. та/або при невиконанні зобов`язань позичальника, передбачених п.п. 5.1.6., 5.1.8. цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, передбачених п. 9.2. цього договору.

При настанні зазначених вище обставин, строк виконання позичальником своїх зобов`язань ( повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) за взаємною згодою сторін вважається таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні листа з повідомленням про вручення.

До направлення банком позичальнику зазначеного вище повідомлення про зміну умов цього договору зазначені у другому та третьому абзацах пункту цього договору обставини вважаються такими, що не настали.

З викладених умов кредитного договору вбачається, що вимога дострокового повного виконання зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з порушенням боржником строків сплати чергових платежів за кредитом є правом кредитора, а не його обов`язком. При цьому порядок реалізації такого права визначено у другому - четвертому абзацах пункту 3.8 кредитного договору, згідно з якими строк виконання зобов`язання вважається таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору.

Однак, матеріали справи не містять і відповідачем не надано до справи доказів тієї обставини, що кредитором надсилалось повідомлення боржнику про дострокове повернення кредиту у повному обсязі.

Відповідно до п. 10.2 кредитного договору, зміни і доповнення, в тому числі щодо зміни суми кредиту, вносяться шляхом укладання сторонами додаткових письмових угод, що є невід`ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених цим договором.

Додатком № 1 до кредитного договору передбачалася сплата платежів на погашення тіла кредиту до 10 числа кожного місяця в сумі 4167 доларів США (т. 1, а.с.14-15).

Як вбачається зі змісту додаткової угоди № 13 від 17 серпня 2012 року, укладеної між АТ КБ «ТК Кредит» та ОСОБА_1 , сторони погодились викласти додаток № 1 до договору в редакції відповідно до додатку № 1 цієї додаткової угоди, а саме - розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки по кредиту ОСОБА_1 , в якому розраховані щомісячні платежі боржника на погашення основної суми кредиту та на погашення процентів за користування кредитом.

Також сторони погодили викласти додаток № 2 до договору в редакції відповідно до додатку № 2 цієї додаткової угоди : графік погашення заборгованості, відповідно до якого датою погашення платежів є останній день кожного місяця ( 30 чи 31 число відповідно). До останнього дня листопада, грудня 2012 року та 31 січня 2013 року боржник повинен сплатити кредит у сумі по 250 доларів щомісячно, з лютого 2013 року по серпень 2013 року включно - по 1000 доларів США щомісяця, до 25 вересня 2013 року - 173 250 доларів США (т. 1, а.с. 60).

Як вбачається з матеріалів справи, 31 серпня 2012 року, 28 вересня 2012 року , 19 жовтня 2012 року , 31 жовтня 2012 року між банком та боржником були укладені додаткові угоди №№ 14-17 щодо зміни строків погашення та щомісячних розмірів процентів за користування кредитом. Відповідно до останньої додаткової угоди від 31 жовтня 2012 року, зокрема, до 30 червня 2013 року підлягали сплаті проценти в сумі 2389,79 доларів США, до 31 липня 2013 року - 2455,45 доларів США, до 31 серпня 2013 року - 2441,43 доларів США, до 25 вересня 2013 року - 1879,64 доларів США.

При цьому вищевказаний графік погашення основної суми кредиту залишався незмінним, а саме : з лютого по серпень 2013 року - погашення щомісяця по 1000 доларів США, а у останній місяць строку кредитування - до 25 вересня 2013 року підлягала сплаті сума в розмірі 173 250 доларів США.

Таким чином, враховуючи, що додатковими угодами до кредитного договору за №№ 13-17 сторони погодили і боржник ОСОБА_1 неодноразово підтвердив власноручним підписом умови додаткових угод щодо визначення строків та обсягів щомісячних платежів на кожен місяць 2012 - 2013 років , доводи апеляційної скарги відповідача про те, що строк позовної давності має обчислюватись з дати останнього платежу 31 липня 2012 року, апеляційний суд вважає безпідставними, адже строк внесення останнього чергового платежу та його розмір був визначений сторонами - до 25 вересня 2013 року у сумі 173 250 доларів США, відтак прострочення зазначеного платежу настало 26 вересня 2013 року.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 08 серпня 2016 року, то загальна позовна давність щодо двох останніх чергових платежів, визначених графіком погашення заборгованості у додатковій угоді № 13 від 17 серпня 2013 року, позивачем пропущена не була, а тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про стягнення суми заборгованості по тілу кредиту в сумі 174 250 доларів США ( за графіком погашення заборгованості - 1000 доларів США за серпень 2013 року та 173 250 доларів США за вересень 2013 року).

З вищевикладених підстав апеляційний суд відхиляє також доводи апеляційної скарги відповідача про сплив позовної давності щодо стягнення процентів, адже додатковими угодами №№ 14-17 до кредитного договору сторони неодноразово підтверджували порядок, строки та суми щомісячних платежів та заборгованості за платежами по процентах за користування кредитом. Зокрема, додатковою угодою № 17 від 31 жовтня 2012 року сторони визначили, що проценти за користування кредитом за період з 01.09.2011 року по 30.09.2011 року сплачуються до 31.08.2013 року, проценти за користування кредитом за період з 01.10.2011 року по 25.09.2013 року підлягають сплаті позичальником до 25.09.2013 року включно.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки судом першої інстанції правильно визначено строки настання відповідних чергових платежів по кредитному договору, з урахуванням укладених додаткових угод, та відсутність вимоги банку про дострокове погашення усієї суми кредиту, обґрунтовано застосовано наслідки спливу строку позовної давності та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за простроченими платежами за тілом кредиту та процентами в межах трирічного строку позовної давності з дня звернення позивача з даним позовом до суду.

Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано норм матеріального і процесуального права, а тому рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Борисова О.В.

Рейнарт І.М.