ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/158/19 Номер провадження 22-ц/814/2664/23Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Ракович Д. Г.

розглянув в м. Полтаві у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року у складі судді Материнко М. О.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № PLKPGA від 23.07.2008 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 09.10.2018 у сумі 95 930,71 доларів США і складається із: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) -13 575,03 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 18 144,30 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 4 833,16 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 59 378,22 доларів США, з урахуванням права кредитодавця на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, просив про стягнення з ОСОБА_1 13 575,03 доларів США, що за курсом 28.08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.10.2018 складає 381 186,84 грн з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 23.07.2008 АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № PLKPGA, за яким Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 18 806,11 доларів США на строк до 23.07.2023, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит, проте своїх зобов`язань за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Ухвалою Полтавського районного суду м. Полтави від 30 січня 2019 року справу передано за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року, описку в якому виправлено ухвалою цього суду від 18 травня 2021 року, позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLKPGA від 23.07.2008 станом на 09.10.2018 у розмірі 13 575,03 доларів США, що за курсом 28,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.10.2018 складає 38 1186,84 грн та судовий збір у розмірі 5717,80 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 червня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність рішення суду, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що пунктом 5.5 договору сторони в письмовій формі домовилися про збільшення строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років, що не заборонено статтею 259 ЦПК України.

Вказує також, що судом не було належним чином досліджено розрахунок заборгованості та виписка по картковому рахунку, з яких вбачаються дії відповідача щодо часткової сплати заборгованості, наслідком чого є переривання строку позовної давності.

Таким чином, суду необхідно було встановити, чи є вказані дії такими, що свідчать про визнання відповідачем свого боргу перед Банком в межах строку позовної давності.

Оскільки відповідач частково сплачував заборгованість напротязі 2008-2018 років, а останній платіж проведено 02.02.2018 у розмірі 7,65 доларів США, тобто відповідач припинив повернення коштів у 2018 році, а з позовом Банк звернувся до суду у 2019 році - в межах строку позовної давності, встановленою за домовленістю сторін кредитним договором (5 років).

Вважає, що суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме: статтю 258 ЦК України, та, в свою чергу, не застосував закон, який підлягав застосуванню, - частину першу статті 259 та частину першу статті 264 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, у задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» відмовити. Також просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати за надання юридичної допомоги в сумі 5 200 грн.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла наступного висновку.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 23.07.2008 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № PLKPGA, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 18 806,12 доларів США на строк до 23.07.2023 включно на споживчі цілі.

Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим кредитним договором був договір іпотеки № PLKPGK від 25.07.2008, згідно з яким ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належне йому нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 52 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 серпня 2013 року, у справі № 1625/1403/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 19.12.2011 у розмірі 24 812,06 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу згідно вимог чинного законодавства з іншою особою - покупцем, з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» повноважень, необхідних для здійснення продажу, у тому числі: з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами Держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 та області зі зняттям його з реєстраційного обліку компетентним органом - УДМС України у Полтавській області.

25 грудня 2015 року квартира АДРЕСА_2 була реалізована ПАТ КБ «Приватбанк» ТОВ «Естейт Селлінг» за 136 108 грн шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири за № НВС 105252, який того ж дня посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності: 12758286.

30 грудня 2015 року за кошти від продажу предмета іпотеки банк зарахував 125 996,37 грн, як еквівалент 5 296,03 доларів США, у погашення заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № PLKPGA від 23.07.2008.

17 січня 2019 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «Приватбанк» подав до суду цей позов, у якому просить про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у сумі 13 575,03 доларів США, що еквівалентно 381 186,84 грн, із заборгованості - 95 930,71 долар США, яка утворилась станом на 09.10.2018.

21 жовтня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування позовної давності, проте помилився із визначенням його перебігу, у зв`язку з чим в цій частині рішення суду підлягає зміні, оскільки не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша, п`ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) Верховний Суд зазначив, що згідно частини першої статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.

Такий же висновок зроблений і Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Така практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є послідовною та сталою і відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України підлягає застосуванню судами.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зміст кредитного договору, як зобов`язання банку або іншої фінансової установи (кредитодавця) надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальника - повернути кредит та сплатити проценти, визначено статтею 1054 ЦК України.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

Згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 2-6460/11 (провадження № 61-14479св20), від 12 липня 2021 року у справі № 404/6241/19 (провадження № 61-7165св21), від 02 листопада 2022 року у справі № 530/732/21 (провадження № 61?3860св22) та ін.

По справі встановлено, що 19.03.2012 банк пред`явив позов до боржника ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту у сумі 16 116,06 доларів США, процентів за користування кредитом у розмірі 4 053,17 доларів США, комісії за користування кредитом - 1 062,65 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 2 368,81 доларів США та штрафів - 31,33 долар США (фіксована частина), 1 180,03 доларів США (процента складова) у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернувшись з такою вимогою, позивач на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України.

Зміна строку кредитування за кредитним договором, який вважається таким що настав з моменту пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту, обумовлює й зміну початку перебігу позовної давності.

Пунктом 5.5. кредитного договору № PLKPGA від 23.07.2008 сторони погодили, що строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Отже, банк мав право пред`явити позов до боржника про погашення заборгованості за кредитним договором протягом 5 років від дня настання строку виконання - з моменту прострочення оплати позичальником кожного окремого щомісячного платежу, встановленого графіком погашення кредиту, що є додатком № 2 до кредитного договору, а після зміни банком умов кредитування - від дня пред`явлення вимоги до боржника про дострокове повернення кредиту. При цьому примусове виконання, що виключає волевиявлення особи, не може свідчити про визнання боржником свого боргу та на перебіг позовної давності не впливає.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за кредитним договором було здійснено ОСОБА_1 через касу банку 11.06.2010, всі інші платежі проведені банком без участі боржника та не свідчать по визнання ним свого боргу.

30.12.2015 відбулось зарахування коштів від продажу предмета іпотеки у межах виконання рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 липня 2013 року у справі № 1625/1403/12, тому висновки суду першої інстанції, що такий платіж здійснено за волею боржника і з цього часу має відраховуватись перебіг позовної давності, є помилковими.

З урахуванням зміни банком строку виконання основного зобов`язання за спірним кредитним договором, колегія суддів дійшла висновку, що строк у межах якого позивач мав можливість заявити про примусове стягнення з боржника залишку боргу за кредитним договором на підставі статті 591 ЦК України та статті 47 Закону України «Про іпотеку», якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покривала всіх вимог кредитора-іпотекодержателя, протягом 5 років від 19.03.2012, тобто до 19.03.2017, тоді як з позовом до ОСОБА_1 представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 17.01.2019 - після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник позивача, факту переривання позовної давності у межах вказаного строку не доводять та висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За наведених обставин, оскільки суд першої інстанції не врахував погоджену сторонами зміну тривалості позовної давності, на що обґрунтовано вказує апелянт, та неправильно визначив перебіг позовної давності, мотиви, з яких виходив суд, відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк», підлягають зміні з викладенням мотивувальної частини рішення у редакції цієї постанови. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права і залишається апеляційним судом без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року змінити у мотивувальній частині, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна