Справа №522/3710/22
Провадження №2/522/3370/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

9 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із незаконного володіння та скасування державної реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

23 лютого 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із незаконного володіння.

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляд судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року, позовну заяву залишено без руху у зв`язку з несплатою позивачем належної суми судового збору, а також не залучення ним в якості третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4

06 червня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із незаконного володіння та скасування державної реєстрації.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року, позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено загальний порядок розгляду справи.

Судове засідання було призначено на 13.07.2022, а потім перенесено на такі дати: 08.09.2022, 18.10.2022, 30.11.2022, 11.01.2023, 14.02.2023, 14.03.2023, 12.04.2023, 16.05.2023, 13.06.2023, 11.07.2023, 31.08.2023, 10.10.2023 року.

10 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача, у якій він просить суд провести судове засідання без його участі. Проти постановлення заочного рішення у справі не заперечує.

У судове засідання, що відбулося 10 жовтня 2023 року ніхто з учасників справи не з`явився, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст.. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 23 вересня 1994 року №0184 виданого КЕЧ Одеського району, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках є власниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №8082 (Т.1, а.с.166).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №12911 (Т.1, а.с.165).

09 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини, проте, належним чином не прийняв спадщину, у зв`язку з тим, що дане нерухоме майно було набуто іншими особами.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2018 року №141417070, 12 жовтня 2018 року за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 було зареєстроване право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер Н/03-0552, виданий 22.10.2003 року Одеською універсальною товариною біржою «ЦЕНТР», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101 (Т.1, а.с.128). Зазначений факт також підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43509829 від 16 жовтня 2018 року (Т.1, а.с.127).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 листопада 2018 року №146992670, 27 листопада 2018 року за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 було зареєстроване право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 329, виданий 27.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101 (Т.1, а.с.130). Зазначений факт також підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №44267123 від 27 листопада 2018 року (Т.1, а.с.124).

Зі змісту Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 жовтня 2020 року №229280952, вбачається, що 22 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_5 було зареєстроване право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 702, виданий 27.11.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №101 (Т.1, а.с.131). Зазначений факт також підтверджується рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54725702 від 22 жовтня 2020 року (Т.1, а.с.122).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 03.08.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Березівського районного нотаріального округу Одеської області Петровим Юрієм Миколайовичем, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ніколи не укладала договір купівлі-продажу, серія та номер Н/03-0552, виданий 22.10.2003 року Одеською універсальною товариною біржою «ЦЕНТР», не підписувала його, а тому, не була власницею квартири. Будь яких договорів із ОСОБА_4 від 27.11.2018 року не укладала, коштів не отримувала.

Факт того, що договір купівлі-продажу, серія та номер Н/03-0552, виданий 22.10.2003 року Одеською універсальною товариною біржою «ЦЕНТР» ніколи не укладався підтверджується відповіддю з КП «Бюро технічної інвентаризації» від 06.06.2023 року №1751/03.01-08, з якої вбачається, що будь яка інформації стосовно реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за зазначеним договором відсутня (Т.2, а.с.39)

Також, у копії відповіді на адвокатський запит від 14.02.2018 року №1а-49 від Одеської універсальної біржі «Центр» вказано, що Одеська товарна біржа «Центр» не посвідчувала договір купівлі-продажу, серія та номер Н/03-0552, виданий 22.10.2003 року, а тому, такий договір є підробленим, оскільки, він не виготовлявся та не посвідчувався товарною біржею (т.2, а.с.48).

За даним фактом відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000085 від 17.12.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України (т.1 а.с.157).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовної заяви з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.15, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (п.12 ч.2 ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У постанові КЦС ВС від 20.09.2023 у справі № 712/4341/16-ц зазначено, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Згідно статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (ч.1 ст. 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (п.1 ч.1 ст.395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 369/10847/19).

Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (пункт 148 постанови).

Відповідно до вимог, визначених у ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Згідно постанови ВП ВС від 20.06.2023 у справі № 362/2707/19, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

Тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Щодо вимог про припинення права власності відповідачки та реєстрацією його за позивачем, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (постанова КЦС ВС від 01.11.2023 у справі № 761/7257/20)

Щодо стягнення з відповідача суми судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивачем було заявлено 1 позовну вимогу майнового характеру, за яку він сплатив максимальний розмір судового збору та саме цю вимогу суд задовольнив, суд дійшов до висновку про часткове стягнення судових витрат з відповідачки.

Тому, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 сплаченого судового збору у розмірі 12405 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.387, 388 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 76-81, 175, 177, 187, 265, 273 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна із незаконного володіння та скасування державної реєстрації задовольнити частково.

Витребувати нерухоме майно квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 права власності на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь позивача - ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 12 405 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 9 листопада 2023 року.

Суддя Косіцина В.В.

09.11.2023