Провадження №2/718/240/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

25.08.2023 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді Скорейка В.В., за участю секретаря судових засідань Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №718/1291/23 року за позовом ОСОБА_1 (проживає АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (проживає АДРЕСА_2 ) про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації -,

за участю учасників провадження:

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представників відповідачки ОСОБА_5 , ОСОБА_6

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся 24.04.2023 до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

Просив визнати спільною сумісною власністю подружжя об`єкти нерухомого майна: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , готель за адресою АДРЕСА_1 , право власності на які було зареєстровано за ОСОБА_2 в період перебування в шлюбі з позивачем на підставі рішень Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.04.2010р. № 2-604/10 та від 26.04.2011р. у справі № 2-601/11. Здійснити поділ цього майна, визнавши за ним право приватної власності на житловий будинок площею загальною площею 801,10 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок площею 648,30 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 визнати приватною власністю ОСОБА_2 , готель площею 1084,70 кв.м. залишити у власності ОСОБА_2 стягнувши на його користь вартості цього майна .

Ухвалою суду від 26.04.2023р відкрито провадження у справі та задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів шляхом витребування в ОСОБА_2 правовстановлюючу та технічну документації на об`єкти нерухомого майна, які є предметом позову, а саме: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , готель за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвала суду від 26.04.2023 виконана відповідачем, витребувані судом копії документів надано в строк, визначений судом.

Одночасно з поданням позову заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом арешту об`єктів нерухомого майна.

В задоволенні клопотання про забезпечення позову ухвалою суду від 25.04.2023 відмовлено, описана вище ухвала суду від 25.04.2023 постановою Чернівецького апеляційного суду від 03.07.2023 залишена без змін.

На позовну заяву відповідачем подано відзив, в якому зазначено про безпідставність та штучність заявлених позовних вимог, зловживання позивачем правом на звернення до суду. Відповідач зазначав, що заявлені до поділу об`єкти нерухомого майна згідно з існуючою між подружжям домовленістю є об`єктами її особистої приватної власності. Право власності на ці об`єкти як об`єкти самовільного будівництва було визнано за нею на підставі рішень Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.04.2010 № 2-604/10 та від 26.04.2011 у справі № 2-601/11, що набули законної сили. Про розгляд судом позовів про визнання права власності відповідач був обізнаний, про наявність в нього майнових прав на це майно не заявляв, рішення судів не оскаржував. Крім цього, на умовах Договору про поділ майна та грошових коштів подружжя від 18.02.2018, подружжям було визначено обсяг спільного майна та здійснений його добровільний поділ, а Шлюбним договором від 18.02.2016 визначений роздільний режим власності подружжя. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.12.2021 у справі № 725/3900/21 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсними п.3,4,5 Шлюбного договору, якими визначений роздільний режим власності подружжя. Рішення позивачем не оскаржувалося і набуло законної сили.

В судовому засіданні 05.06.2023 представником позивача заявлено клопотання про витребування в приватного нотаріуса Половинської О.Б. копії реєстраційної справи, яка була заведена нотаріусом під час укладення Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016.

В судовому засіданні 19.06.2023, за участю позивача та його представника, представників відповідача, судом задоволено клопотання позивача про витребування в нотаріуса ОСОБА_7 копії реєстраційної справи, яка була заведена нотаріусом під час укладення Договору про поділ майна, грошових коштів подружжя від 18.02.2016. Задоволено клопотання відповідача про виклик свідка, витребування архівної справи № 725/3900/21 та долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Вирішення клопотання позивача про призначення судової будівельної оціночної експертизи після обговорення було відкладено як передчасне на етап після дослідження доказів у справі.

Ухвалою від 19.06.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 18.07.2023.

В судовому засіданні 18.07.2023 позивач і його представник ОСОБА_4 , представники відповідача надали суду пояснення по суті справи, суд за участю сторін дослідив письмові докази у справі. За погодженням з усіма учасниками судового засідання в судовому процесі, з урахуванням побажань представника позивача, визначено наступну дату судового розгляду справи 04.08.2023.

В судове засідання 04.08.2023 позивач та його представник ОСОБА_4 не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення. Заяв про поважність причини неявки в судове засідання або розгляд справи без їхньої участі до суду не направили.

В судове засідання 04.08.2023 з`явилася свідок ОСОБА_8 , яку суд, відповідно до приписів ч.8 ст. 223 ЦПК України, допитав.

У зв`язку із неявкою позивача, явка якого визнана судом обов`язковою, та його представника, після допиту свідка судом розгляд справи відкладений на 11.08.2023р.

В судове засідання 11.08.2023 з`явився представник відповідача, позивач і його представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про це. Заяв про поважність неявки в судове засідання або розгляд справи без їх участі до суду не направили.

В судовому засіданні 11.08.2023 представником позивача заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу та докази, що їх доводять, та у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги судове засідання зупинене, оголошено перерву до 18.08.2023р. Судове засідання 18.08.2023 не відбулося через відрядження головуючого судді.

В судове засідання 25.08.2023 позивач та його представник втретє не з`явилися, будь-яких заяв чи клопотань суду не подали. Представники відповідачки адвокатки Котович Н. та Лютікова Н.О. подали письмову заяву, в якій просили завершити розгляд справи без їхньої участі.

Наведене вище відповідно до норм ст.223 ЦПК України надає суду підстави для відповідного процесуального реагування на неналежне виконання позивачем та його представником обов`язку щодо виконання викликів суду для участі в судових засіданнях та вирішення питань з розподілу судових витрат в порядку, визначеному ч.5 ст. 142 ЦПК України .

При цьому суд виходить з наступного.

Одним із прав, які надаються учасникам справи, є право брати участь у судовому засіданні, якщо інше не визначено законом (пункт 2 частини першої статті 43 ЦПК України). Учасник може відмовитися від свого права брати участь у судовому розгляді справи, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності (частина третя статті 211 ЦПК України). Однак це право не є абсолютним. Учасники зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою (пункт 3 частини другої статті 43 ЦПК України). Отже, учасники справи мають право: брати участь у судових засіданнях (особисто або через представника); не брати участі в судових засіданнях, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності, крім випадків, коли суд визнав явку учасника обов`язковою.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У частині п`ятій статті 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок, наслідок (санкцію), повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частини перша, друга, п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

В Постанові ВС від 28.03.2023р. у справі № 711/7486/19 зазначено, що наслідки, передбачені ч.5 ст. 223 ЦПК України настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Суд зобов`язаний присікти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії", заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі "Каракуця проти України", заява № 18986/06).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Враховуючи наведене вище, позивачеві ОСОБА_1 був забезпечений доступ до правосуддя, але від реалізації права на справедливий судовий розгляд шляхом ухвалення рішення по суті заявленого ним позову сторона позивача фактично відмовилися. При цьому, своїми діями свідомо перешкоджали суду забезпечити швидке та ефективне судове провадження у справі, порушуючи обов`язки, що покладено на сторону у справі ч.1 ст.44 , ч.3 ст.131 ЦПК України щодо участі в судовому розгляді справи.

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі "Цихановський проти України" ЄСПЛ зазначив "…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні".

Верховним Судом в постанові від 28.03.2023 у справі № № 711/7486/19 сформовано правовий висновок наступного змісту : «пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України, на який посилається заявник у касаційній скарзі, необхідно тлумачити в системному зв`язку з іншими положеннями цієї статті та іншими нормами процесуального закону (ЦПК України), які визначають наслідки повторної неявки позивача, який не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а саме частиною п`ятою статті 223 і пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

З огляду на системне тлумачення вказаних норм процесуального закону Верховний Суд виходить з того, що пункт 2 частини третьої статті 223 ЦПК України у контексті частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України не може застосовуватися судом щодо неявки позивача у судове засідання».

За таких обставин, суд не погоджується з доводами представника відповідачки про необхідність розгляду справи по суті без участі позивача або його представника, як способу забезпечити захист прав відповідача від повторного звернення до суду з аналогічного змісту необґрунтованими позовними заявами, як того вимагає ст.5 ЦПК України.

Процесуальний закон щодо наслідків неявки позивача у судові засідання є зрозумілим і передбачуваним для нього, щодо його застосування існує усталена судова практика.

Поряд з цим пунктом 12 ст.2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Водночас за змістом статті 141ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує поведінку сторони під час розгляду справи, зокрема , подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позовних вимог тощо ( п.3) ч.3 ст.141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в пунктах 106-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

Такі самі критерії, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст. 142 ЦПК України). Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, зокрема, якщо судом не буде встановлено зловживання стороною чи її представником або виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

До судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 123 ГПК України, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Отже відповідач може заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги за рахунок позивача, який ініціював судовий спір, а надалі ухиляючись від явки в судові засідання, створив підстави для залишення позову судом без розгляду. Компенсація таких витрат здійснюється з дотриманням загальних правил відшкодування витрат на правничу допомогу. Наведені вище твердження узгоджуються із постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 липня2023 року у справі № 911/3312/21 ( п. 7.14-7.16 ).

Відповідно до п.7.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 при компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

В судовому засіданні 11.08.2023 представником відповідача було надано суду заяву про розподіл судових витрат, понесених відповідачем на оплату професійної правничої допомоги на суму 70 000 гривень, які складаються з 50 000 грн - оплати правничої допомоги в суді першої інстанції у справі № 718/1291/23 на умовах договорів з двома адвокатами (Лютікова Н.О. та Котович Ю.В.), з визначеним фіксованим розміром гонорару, що встановлений за згодою сторін у сумі по 25 000 грн. з кожним адвокатом і витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Кіцманського районного суду від 25.04.2023 про відмову в забезпеченні позову. Сума гонорару фіксована та визначена за домовленістю сторін.

Отже, відповідно до приписів ч.9 ст.141 та ч.5 ст.142 ЦПК України для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд зобов`язаний встановити обставини, щодо обґрунтованості дій позивача, пов`язаних із зверненням з позовом.

Враховуючи, те, що судом у справі проведено підготовче засідання, витребувано докази, заслухано вступне слово сторін, досліджено за участю сторін всі письмові докази, допитано свідка, а систематична неявка позивача та його представника в судові засідання відбувалась на стадії закінчення дослідження судом доказів і переходу до дебатів, суд має можливість надати оцінку наявності зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як встановлено в судовому засіданні позивач подав до судів різної територіальної юрисдикції позови про поділ спільного майна подружжя щодо окремих об`єктів нерухомого майна. Таки дії позивача, враховуючи встановлений ст.14 ЦПК України принцип диспозитивностї цивільного судочинства, позбавляють суд, на розгляді якого перебуває цивільна справа, встановити повний обсяг спільного майна, що підлягає поділу, визначити справедливі умови його поділу, чим створюються загрози майновим інтересам відповідача у справі та об`єктивності судового розгляду в цілому.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розглядаючи спір про поділ спільного майна подружжя, суд, в першу чергу, повинен встановити правовий режим майна, що заявлено до поділу.

Внаслідок таких дій позивача, відповідач відповідно до принципів змагальності судового процесу, був вимушений звертатися по правову допомогу для забезпечення належного захисту його інтересів в цивільному процесі та нести витрати, пов`язані із наданням такої допомоги на умовах укладених ним договорів з адвокатами, що представляли його інтереси в під час судового розгляду, складали від імені та подавали суду процесуальні документи. Представляли його інтереси в судових засіданнях у справі.

В Постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 сформований правовий висновок, відповідно до якого у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона не зобов`язана визначати детальний опис робіт (наданих послуг) ,відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Сума фіксованого гонорару повинна корелюватися зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Такі правові висновки послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19.

В наданих представниками відповідача суду договорах про надання професійної правничої допомоги міститься перелік дій, які адвокат повинен вчинити в інтересах Замовника послуги, процесуальних документів, які він має складати під час виконання замовлення (п.1, 2, Договору від 10.04.2023р.). Вказані дії повністю охоплюються повноваженнями представника, визначеними ст. 64 ЦПК України та безпосередньо пов`язані із реалізацією прав та обов`язків сторони судового процесу, що визначені ст.43 ЦПК України.

В матеріалах справи наявні заяви, звернення, клопотання та інші заяви по суті справи, виконані та підписані адвокатами як представниками Паскар В.С., участь представників в судових засіданнях у справі підтверджується матеріалами аудіо- та відео-фіксації судового процесу, що доводить факт належного виконання адвокатами правничих послуг в обсягах, визначених відповідними договорами.

В пунктах 4 Договору від 10.04.2023р. та від 23.04.2023р. зазначено, що сума гонорару є фіксованою та визначена домовленістю сторін, отже не залежить від обсягу конкретно виконаних робіт та часу, що витрачено адвокатом.

Факт оплати відповідачем послуг в розмірі визначеному укладеними договорами підтверджений розрахунковими документами, підписаними сторонами.

Відповідно до приписів ст. 134 ЦПК України у відзиві на позовну заяву відповідачем було заявлено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50 000,0 грн.

Як встановлено з наданих представником відповідача Договорів, сума витрат на правову допомогу збільшилась на 20000,0 грн. внаслідок необхідності надання відповідачу професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції під час розгляду Чернівецьким апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на Ухвалу Кіцманського районного суду від 25.04.2023 у справі № 718/1291/23 на підставі додаткової угоди від 18.06.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 10.04.2023. Вказані витрати стосуються справі № 718/1291/23 і безпосередньо пов`язані з її розглядом в суді.

З урахуванням наведеного вище, суд застосовує до спірних правовідносин норми ч.9 ст. 141 та ч.5 ст. 142 ЦПК України і дійшов висновку про обгрунтованість заявлених до відшкодування судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу на суму 70 000,0 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 142, 257, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації - залишити без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача в судове засідання.

Здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 70 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області, шляхом подачі в 15-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Василь Скорейко