УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцов Д.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира надійшов указаний позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд визнати незаконним рішення, дії чи бездіяльність Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при складанні висновку від 21.12.2015 №3729/13 по клопотанню від 27.11.2015, а також за рахунок відповідача відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. на користь позивача.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У статті 175 ЦПК України наведені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви.

Частиною 2 ст. 175 ЦПК України визначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі передбачені випадки, у яких представником у суді, крім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Зокрема, це стосується представництва у справах, що виникають з трудових відносин, та у малозначних справах.

У свою чергу повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява згідно з відміткою відповідальної особи канцелярії суду подана ОСОБА_2 .

Із відповіді Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області від 01.11.2023 року на запит слідує, що в Журналі відвідувачів Богунського районного суду м. Житомира, який ведеться співробітниками територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області, наявний відповідний запис №166 про прибуття ОСОБА_2 до даного суду о 10 годині 47 хвилин 27 жовтня 2023 року. Пропуск до установи суду був здійснений на підставі посвідчення, вид та реквізити якого відсутні. Запис про прибуття до Богунського районного суду м. Житомира 27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відсутній.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У рішенні у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні ЄСПЛ «Молдавська проти України» від 14 травня 2019 року, заява № 43464/18, ЄСПЛ нагадав, що вимога про те, щоб апелянт був представлений кваліфікованим адвокатом перед судом касаційної інстанції, як, наприклад, вимога, що застосовується в даній справі, не може розглядатися як така, що суперечить статті 6 Конвенції. Ця вимога чітко сумісна з особливостями статусу Верховного Суду як вищого суду, що розглядає апеляційні питання, і це загальна риса правових систем у ряді держав-членів Ради Європи (див., наприклад, Sialkowska проти Польщі, № 8932/05, § 106, 22 березня 2007 року та Gillow проти Сполученого Королівства, 24 листопада 1986 року, § 69, Серія A № 109). Навіть більш широке обмеження вільного вибору захисника, що звужує його до ліцензованого адвоката перед усіма судами, само по собі не може підняти питання за статтею 6 Конвенції, оскільки для забезпечення ефективного захисту особи можуть вимагатися конкретні юридичні кваліфікації. Однак таке обмеження права заявника повинно мати достатню підставу у внутрішньому законодавстві, щоб уникнути свавілля.

Суддею встановлено, що позовна заява від імені ОСОБА_1 подана до суду ОСОБА_2 , натомість до позову не долучено жодного документу, який би підтверджував повноваження Дмитренко Р.О. на представництво інтересів позивача. З огляду на викладене суддя дійшов висновку про повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, оскільки заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 320/2315/19, якою скасовано постанову суду апеляційної інстанції, котрий помилково виходив з того, що на стадію подання позову до суду не поширюються вимоги цивільного процесуального закону щодо правил представництва.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 19, 175, 185, 261, 352-354 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності та відшкодування моральної шкоди повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя