ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/709/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ПОСТАНОГОВІЙ І.О.

за участю приватного виконавця: Корольова В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов В. В. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , яке він отримав в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , але не зареєстрував в установленому законом порядку, а саме: нежитлове приміщення, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування подання зазначав, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова В. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 від 13 вересня 2019 року з примусового виконання рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суми заборгованості за кредитним договором у вигляді нарахованої пені у розмірі 840 786,71 грн, а також судового збору у розмірі 3 654 грн. Загальна суму боргу за виконавчим провадження № НОМЕР_1 станом на 24 листопада 2023 року становить 555 852,43 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Корольов В. В. звернувся до суду із поданням про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , що не зареєстроване у встановленому законом порядку, оскільки боржник ухиляється від виконання своїх цивільно-правових зобов`язань, визнаних судовим рішенням, заборгованість в добровільному порядку не погашає.

За твердженням приватного виконавця, в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що у боржника відсутні кошти чи рухоме майно на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача в повному обсязі.

При цьому з`ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки проживав із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 , у тому числі і нас відкриття спадщини.

З огляду на те, що син спадкодавця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 постійно проживав із спадкодавцем, і у встановлений законом шестимісячний строк не відмовився від прийняття спадщини, він вважається таким, що прийняв спадщину після померлого ОСОБА_2 , до складу якої, відповідно, увійшло і нежитлове приміщення, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа 28,1 кв.м.

Однак, з відповіді Першої бориспільської державної нотаріальної контори від 19 квітня 2023 року № 608/01-16 убачається, що спадкова справа після померлого ОСОБА_2 не заводилась, а отже ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса з приводу видачі йому свідоцтва про право на спадщину та в установленому законом порядку не зареєстрував право власності на майно, що увійшло до складу спадщини.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадкове майно і не зареєстрував його у встановленому законом порядку, приватний виконавець Корольов В. В. просив в порядку виконання судового рішення, надати дозвіл на реалізацію нежитлового приміщення, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальна площа 28,1 кв.м., право власності боржника на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

В судовому засіданні, приватний виконавець подання підтримав з заявлених у ньому підстав, вважав його обґрунтованим та просив суд його задовольнити.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які послався приватний виконавець як на обґрунтування своїх вимог, що викладені у відповідному поданні та підтверджені доданими до нього доказами, які були досліджені судом, на підставі норм матеріального права дійшов до таких висновків.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, Дарницьким районним судом м. Києва 22 травня 2015 року видано виконавчий лист № 753/15298/14, відповідно до якого стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором у вигляді нарахованої пені у розмірі 840 786,71 грн, а також судового збору у розмірі 3654 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 березня 2019 року за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» видано дублікат виконавчого листа за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у цивільній справі № 753/15298/14-ц.

17 вересня 2020 року приватний виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим В. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором у вигляді нарахованої пені у розмірі 840 786,71 грн, а також судовий збір у розмірі 3 654 грн.

У подальшому, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 вересня 2022 року у справі № 752/4782/21 визнано припиненими правовідносини за договором поруки № SR 012/138/2008 від 31 травня 2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Банк».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 травня 2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2015 року у справі № 753/15298/14-ц в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суми заборгованості за кредитним договором у вигляді нарахованої пені у розмірі 840 786,71 грн, а також судового збору в розмірі 3 654 грн.

За викладених обставин боржником у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 753/15298/14-ц від 22 травня 2015 року є ОСОБА_1 .

В ході виконавчого провадження № НОМЕР_1 згідно акту про реалізацію предмета іпотеки № НОМЕР_1 від 11 вересня 2023 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , та земельну ділянку 4, кадастровий номер: :10:008:0015, що належали боржнику ОСОБА_1 , було реалізовано через систему електронних торгів ДП «СЕТАМ» за ціною 401 100,00 грн.

Станом на 24 листопада 2023 року залишок суми боргу за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження становить 555 852,43 грн.

Як установлено судом, підставою звернення приватного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання приватного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яке він набув в порядку спадкування після смерті батька, проте право власності на яке у встановленому законом порядку не зареєстрував.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстровано у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян батьком боржника ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_2 , у тому числі зареєстроване нежитлове приміщення, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, у тому числі зазначене нерухоме майно, на яке, у рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , приватний виконавець просив надати дозвіл на його реалізацію.

При цьому, відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження зазначеним нерухомим майном виникає з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які в сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

З матеріалів справи не вбачається, що боржник ОСОБА_1 фактично володів нерухомим майном у м. Новодністровськ Чернівецької області, за зверненням стягнення на яке приватний виконавець і звернувся до суду.

Також відсутні відомості, що боржник фактично проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час його смерті та звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька у строки визначені статтею 1270 ЦК України, що може свідчити про його необізнаність як про відкриття спадщини за померлим батьком, так і про наявність належного спадкодавцю нерухомого майна. Наведеного приватним виконавцем не спростовано.

У свою чергу, реєстрація місця проживання боржника із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 , не свідчить про постійне проживання разом та своєчасність прийняття спадщини. Для того, щоб прийняти спадкове майно автоматично, тобто без звернення до нотаріуса протягом 6 місяців, не достатньо бути зареєстрованим за однією адресою із спадкодавцем.

Окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які б містили відомості про інших осіб, що постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (були зареєстровані з ним за однією адресою), або про їх відсутність.

Отже, доказів того, що боржник фактично володіє нежитловим приміщенням, магазином, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано.

Таким чином, заявником не надано суду належних та допустимих доказів, у розумінні статей 77-78 ЦПК України належності боржнику майна та фактичного вступу у володіння ним, на яке приватний виконавець просив в порядку виконання судового рішення, надати дозвіл на реалізацію, а тому у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова В. В. слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись стст. 440 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима Вячеславовича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.