КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/9458/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Кулікової С.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Конончук Зоряни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРГУМА» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «ІНТЕРГУМА» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки.

Позов обгрунтований тим, що 28 серпня 2020 року наказом № 9 його було звільнено з посади комірника ТОВ «ІНТЕРГУМА».

Станом на день звернення до суду з позовом відповідач у порушення вимог ст. 47 КЗпП України не повернув йому трудову книжку.

Таким чином, на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки, починаючи з дати звільнення по день ухвалення рішення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Конончук З.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта вказувала, що звертаючись із позовом, позивач зазначав, що відповідач не вручав йому наказ про звільнення, трудову книжку та розрахункові документи, оскільки в цей день навіть не перебував на робочому місці.

Документи, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову та які були долучені до відзиву на позовну заяву, були створені відповідачем безпосередньо після того, як позивач звернувся до суду з позовом про визнання його звільнення незаконним.

Вказувала, що між позивачем та директором ТОВ «Інтергума» склалися неприязні стосунки, внаслідок чого метою ОСОБА_2 було звільнення позивача, про що позивач зазначав суду під час розгляду справи № 760/28499/20. Оскільки працівники ТОВ «Інтергума», які підписали акт про відмову позивача від отримання наказу про звільнення та трудової книжки перебувають у відносинах підлеглості із директором ТОВ «Інтергума», вони були готові підписувати всі необхідні документи, які надавав директор, щоб самим не бути звільненими.

Також звернула увагу суду апеляційної інстанції на те, що з поданих до позовної заяви додатків (арк. 5,6) вбачається, що останні є копіями із документів, які надавала суду представник відповідача ОСОБА_3 у справі про визнання звільнення позивача незаконним, що підтверджує той факт, що такі документи в оригіналі позивачу не надавалися.

Представник апелянта вважає, що з урахуванням того, що позивач заперечує свою присутність на роботі у день звільнення, наказ про звільнення йому не вручали, тому відповідач мав виконати положення п. 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Мінпраці, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказала, що суд першої інстанції не врахував п. 4.2 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", а саме, суд не взяв до уваги, дослівне тлумачення цього пункту" Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки".

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач був обізнаний про дату та підставу свого звільнення, отримав пропозицію роботодавця забрати свою трудову книжку та копію наказу про звільнення, мав фактичну можливість їх отримати у серпні 2020 року, проте безпідставно відмовився від отримання цих документів. Відповідач вживав необхідні заходи та створив належні умови для отримання документів працівником, який діючи на власний розсуд, свідомо відмовився від їх отримання без поважних причин. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відсутня вина власника в затримці видачі позивачу трудової книжки. Таким чином, у відповідача не виникає обов`язку виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з затримкою видачі трудової книжки.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника..

Положеннями частини першої статті 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Отже, для застосування цієї норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Пунктом 4.1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Відповідно до пункт 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював у ТОВ «ІНТЕРГУМА» на посаді комірника, що підтверджується наказом від 23 липня 2019 року (а.с. 4).

Наказом ТОВ «ІНТЕРГУМА» № 9 від 28 серпня 2020 року позивача звільнено з посади комірника з 28 серпня 2020 року за систематичне порушення обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку в порядку п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5, 38).

Відповідно до довідки, яка видана ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у тому, що він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Інтергума" з 24.07.2019 року по 28.08.2020 року на посаді комірник. Дохід за період з 01.01.2020 року по 28.08.2020 року склав 36 840,96 грн (а.с. 6).

Позивач у позовній заяві посилався на те, що станом на день звернення до суду з позовом відповідач у порушення вимог ст. 47 КЗпП України не повернув ОСОБА_1 трудову книжку. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки.

У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що сторона відповідача заперечує проти доводів позивача та зазначала про те, що 28 серпня 2020 року ОСОБА_1 перебував на робочому місці, проте ознайомитись з наказом про його звільнення він відмовився, про що було складено акт від 28 серпня 2020 року (а.с. 39). Також зазначене підтверджується табелюванням позивача, та те що йому було нараховано кошти за цей робочий день, які отримано позивачем.

З вищевказаного акту вбачається, що директор ТОВ «ІНТЕРГУМА» ознайомив ОСОБА_1 з наказом № 9 від 28 серпня 2020 року про його звільнення. ОСОБА_1 відмовився поставити підпис про ознайомлення з наказом та отримати свою трудову книжку.

Також встановлено, що позивач оскаржував законність наказу № 9 від 28 серпня 2020 року про звільнення до суду.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києві від 24 листопада 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ТОВ «ІНТЕРГУМА» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 43-44).

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач особисто відмовився отримати трудову книжку та ознайомлюватись з наказом № 9 від 28.08.2020 року про звільнення в порядку п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, про що складено відповідний акт. Дані обставини апелянтом не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що між позивачем та директором ТОВ "Інтергума" склалися неприязні стосунки, внаслідок чого метою ОСОБА_2 було звільнення позивача, відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та такі, що не підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що з поданих до позовної заяви додатків (а.с. 5,6) вбачається, що останні є копіями із документів, які надавала суду представник відповідача ОСОБА_3 у справі про визнання звільнення позивача незаконними, що на думку апелянта підтверджує той факт, що такі документи в оригіналі позивачу не надавались, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, звертаючись з відзивом на позовну заяву представник відповідача між тим додав до нього належним чином завірену копію наказу ТОВ "Інтергума" № 9 від 28.08.2020 року про звільнення ОСОБА_1 (а.с. 38), а також належним чином завірену копію довідки стосовно доходу ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 року по 28.08.2020 року (а.с. 42).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач мав виконати положення п. 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», відповідно до якого якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач 28.08.2020 року був присутній на робочому місці та був ознайомлений із наказом ТОВ "Інтергума" № 9 від 28.08.2020 року та про необхідність отримання своєї трудової книжки. При цьому позивач безпідставно відмовився, як від підпису про ознайомлення із наказом про звільнення, так і від отримання трудової книжки.

Факт присутності позивача на робочому місці виключає обов`язок відповідача надсилати позивачу письмові поштові повідомлення щодо необхідності отримати трудову книжку.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що пересилання трудової книжки поштою також у даному випадку виключено, оскільки у відповідності до абз. 2 п. 4.2. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Однак відповідна письмова згода позивача не надавалась.

В свою чергу, відповідач як роботодавець вживав необхідні заходи та створив належні умови для отримання документів працівником, який діючи на власний розсуд, свідомо відмовився від їх отримання без поважних причин.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що трудове право позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 47 КЗпП України, п. 4.1. та п. 4.2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Конончук Зоряни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено «22» серпня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник