Номер провадження 2/754/2345/23
Справа №754/2892/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

за участі секретаря судового засідання Рябенка В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району м.Києва «Вигурівщина-2» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

1. Позиції учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до суду з вимогою до Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району м.Києва «Вигурівщина-2» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме:

- визнати незаконним та скасувати наказ АГК "ВИГУРІВЩИНА-2" від 07.02.2023 року № 2-к «Про припинення трудового договору»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора виконавчого АГК "ВИГУРІВЩИНА-2»;

- стягнути з АГК "ВИГУРІВЩИНА-2" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.02.2023 та по день фактичного поновлення на посаді директора, з утриманням установлених законодавством податків та зборів;

- стягнути з АГК "ВИГУРІВЩИНА-2" на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу, про що суду буде надано докази у порядку встановленому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Позов обґрунтований тим, що з 04.01.2021 у ОСОБА_1 (надалі - Позивач) було прийнято на посаду директора виконавчого АГК «ВИГУРІВЩИНА-2", (надалі - Відповідач, Кооператив, АГК «Вигурівщина-2»). До посадових обов`язків Позивача входило: підготовка та подання голові правління Кооперативу на затвердження інструкцій та інших актів внутрішнього регулювання діяльності Кооперативу; внесення голові правління Кооперативу пропозицій про наймання на роботу і звільнення з роботи працівників Кооперативу, переведення їх на іншу роботу, застосування стягнень та заохочень; підготовка та подання на затвердження голові правління Кооперативу графіків змін, відпусток та інші документи організаційно-розпорядчого та адміністративно-господарського характеру; заповнення табелів робочого часу охоронників, контроль виходу на роботу та виконання працівниками службових обов`язків; контроль за споживанням офісними будівлями Кооперативу та паркомість комунальних ресурсів; розроблення та подання голові правління Кооперативу на затвердження правила, процедури та інші внутрішні документи Кооперативу. 18.02.2023 року на поштову адресу за місцем проживання Позивача, надійшли документи від Відповідача, а саме: лист за вих. № 2, що датований 07.02.2023 р., яким повідомлено про звільнення Позивача з займаної посади на підставі результатів проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності АГК «Вигурівщина-2», Акту ревізії від 03.02.2023 р., до якого додано копію наказу № 2-к від 07.02.2023 р. про звільнення. Так, відповідно до копії наказу № 2-к від 07.02.2023 р. Позивача звільнено з посади у зв`язку з втратою довір`я, здійснення працівником винних дій, п. 2 ст. 41 КЗпП України; де підстава звільнення: Звільнення на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, за вчинення за місцем роботи працівником винних дій які спричинили втрату довір`я, Акт ревізії фінансово-господарської діяльності АГК «Вигурівщина-2». Проте, жодних документів, які підтверджують винні дії Позивача, що спричинили втрату довір`я роботодавця, Позивачеві на ознайомлення та доведення до його відома не було надано, пояснень по факту вчинення винних дій не було відібрано, також не було надано для ознайомлення Акту ревізії фінансово-господарської діяльності АГК «Вигурівщина-2», не роз`яснено в чому полягають винні дії, вчинені ймовірно Позивачем. При цьому, ані у день звільнення - 07.02.2023 р., ані на наступний день - 08.02.2023 р., що слідує за днем звільнення, Позивачем не отримано жодного письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та відповідно Відповідачем не проведено такі виплати Позивачу, що належать йому у встановлені законом строки (стаття 116 КЗпП України), Позивачем по сьогодення не отримано трудову книжку від Відповідача. У зв`язку з незаконним звільненням Позивача, порушенням Відповідачем процедури звільнення, Позивач має бути поновлений на роботі з виплатою передбачених Законом гарантій за час вимушеного прогулу.

Скориставшись правом подачі відзиві, від представника Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району м.Києва «Вигурівщина-2» - адвоката Бєлякова М.С. надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого з даними позовними вимогами сторона відповідача не погоджується та вважає їх необґрунтованими та безпідставними, з огляду на те, що 27.08.2022 позачерговими загальними зборами членів АГК «Вигурівщина-2» було повністю переобрано менеджмент кооперативу, зокрема голову правління, членів правління та ревізійної комісії кооперативу, а також внесено зміни до статуту. Причиною цих зборів стала незадовільна робота попереднього правління, а також нецільове використання коштів кооперативу, що було прямо відображено в протоколі №1 від 27.08.2022. В подальшому ревізійною комісією АГК «Вигурівщина-2» було проведено вибіркову ревізію фінансово-господарської діяльності кооперативу за період із 01.01.2022 по 01.02.2023, за результатами якої складено акт від 03.02.2023. В ході ревізії були встановлені факти грубих порушень чинного законодавства України особами, відповідальними за збереження грошових цінностей, зокрема, виконавчим директором ОСОБА_1 , бухгалтером ОСОБА_3 та касиром ОСОБА_4 . Саме на підставі рекомендацій за результатами вищевказаної ревізії в подальшому було звільнено ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України у зв`язку із втратою ними довір`я, що прямо визначено в наказах про звільнення. Також представник відповідача звертає увагу на те, що позивачем не вірно пораховано кількість днів та невірно розраховано середньоденну заробітну плату і відповідно невірно обчислено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Представником позивача подано відповідь на відзив, з якого вбачається, що позивач не погоджується з викладеними у відзиві аргументами та доводами, вважає їх безпідставними. Стосовно клопотання «Про поновлення строку на подання відзиву» надано представником відповідача в якому заявник просить поновити строк для подачі відзиву, в обґрунтування клопотання посилається на велику кількість судових справ, як неможливість вчасно реагувати на кожний судовий документ по таких справах, представник позивача вважає, що підстави для поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву не є поважними. Також стороною відповідача не дотримано обов`язок щодо направлення примірника відзиву позивачу, чим порушено вимоги ч. 5 ст. 178 ЦПК України. Стосовно змісту відзиву, сторона позивача вважає, що жодними належними та допустимими доказами фактів винних дій позивача ОСОБА_1 , які б обґрунтовували недовіру до останнього та надавали право для його звільнення у зв`язку з втратою довір`я, відповідачем не доведено. Крім цього, на додаткове підтвердження наявності трудових відносин між позивачем та відповідачем, стороною позивача у якості доказів, долучено довідку за формою ОК-5, видану Пенсійним фондом України, а саме сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб. Вона містить данні щодо суми заробітку для призначення (перерахунку) пенсій, дані роботодавця, а також про нарахування лікарняних, нарахування соціальних виплат (у тому числі доплата до мінімальної заробітної плати) і страхового стажу.

Представник позивача та позивач в судове засіданні не з`явились, при цьому просили справу розглядати у їх відсутність, вимоги позову підтримують у повному обсязі, на підставі обставини, що викладені в позовній заяві.

Представник Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2", в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

В судому засіданні 16 серпня 2023 року були заслухані свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_3 надала свідчення, що працювала бухгалтером в АК "Вигурівщина-2", зазначивши, що після зміни голови правління Кооперативу "Вигурівщина-2" усіх працівників, в тому числі її, було звільнено та повідомлено про це шляхом надсилання листа в поштові скриньки. Засвідчила, що ОСОБА_1 дійсно працював виконавчим директором в Автогаражному кооперативі "Вигурівщина-2". Свідок ОСОБА_5 , який також працював в АК "Вигурівщина-2", засвідчив, що ОСОБА_1 дійсно працював саме виконавчим директором в автогаражному кооперативі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

2. Процесуальні дії та рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року витребувано у Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району м. Києва «Вигурівщина-2» Акт ревізії фінансово-господарської діяльності АГК «Вигурівщина-2», який зазначений в наказі від 07.02.2023 за № 2-к про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 , як підстава для звільнення.

3. Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінки аргументів сторін.

Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, повно та всебічно проаналізувавши обставини справи, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст.76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Наказом № 57 від 29.12.2020, виданого Автогаражним кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2", ОСОБА_1 прийнятий на посаду виконавчого директора 04.01.2021 із заробітною платою згідно штатного розпису.

Згідно із довідки № 10 від 01.02.2023, середня заробітна плата ОСОБА_1 за грудень 2022 , січень 2023 становить 32 000 грн. Середньоденна заробітна плата за останні два календарних місяця становить 744,18 грн.

Наказом № 2-к від 07.02.2023 про припинення трудового договору (контракту), виданого Автогаражним кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2", наказано звільнити ОСОБА_1 у зв`язку з втратою довір`я, здійсненим працівником винних дій, п. 2 ст. 41 КЗпП України.

27.09.2023 через систему «Електронний суд» представником позивача було подано копію кримінального провадження №0001357 від 02.11.2021, а також копію рішення Господарського суду м. Києва від 24.07.2023 по справі № 910/1396/23.

Що стосується вимог про визнання незаконним, скасування наказу АГК "ВИГУРІВЩИНА-2" від 07.02.2023 № 2-к «Про припинення трудового договору», а також поновлення на посаді директора виконавчого, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Положеннями ст. 2 КЗпП України регламентовано, що право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до вимог ст. 5-1 КЗпП України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Положенням п. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

Така угода сторін передбачає собою наявність вільного волевиявлення кожної зі сторін трудового договору, наявність в сторін трудового договору взаємної згоди, погодження ними умов припинення договору.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що всупереч вимогам трудового законодавства, відповідач протиправно звільнив його з посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, хоча позивач не є матеріально-відповідальною особою Кооперативу «Вигурівщина-2», до його посадових повноважень безпосередньо не входило виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням матеріальних цінностей (не приймав, не зберігав, не транспортував, не розподіляв тощо) грошовими коштами, товарними або іншими цінностями Кооперативу, жодних протиправних, винних дій при виконанні трудових обов`язків він не вчиняв.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

За правилом ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ст.48 КЗпП України).

Згідно з п. 2.26, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Як роз`яснено в абз.2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей слідує, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які, зокрема, одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Звільнення у зв`язку із втратою довір`я до працівника на підставі п. 2 ч.1 ст. 41КЗпП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об`єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника, це може бути, наприклад: систематична нестача довірених йому цінностей; безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов`язків; порушення правил торгівлі; крадіжки; обмірювання, обважування покупців; завищення цін; привласнення матеріальних цінностей тощо.

Втрата довір`я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов`язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір`я до працівника.

Як установлено судом, ОСОБА_1 займав посаду виконавчого директора Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2".

Автогаражний кооператив по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2" на виконання ухвали суду від 06.04.2023 не надав суду документів, що дали підстави для втрати довір`я з боку керівництва Кооперативу "Вигурівщина-2" до працівника ОСОБА_1 .

Суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивач є матеріально-відповідальною особою Кооперативу «Вигурівщина-2», до посадових повноважень безпосередньо якого входило виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням матеріальних цінностей, грошовими коштами, товарними або іншими цінностями Кооперативу.

Також під час судового розгляду суду не надано доказів вчинення позивачем протиправних дій навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов`язків, які дають підстави для його звільнення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, а тому наказ Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2" від 2-к від 07.02.2023, яким ОСОБА_1 звільнено з посади виконавчого директора є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на тій посаді, з якої він був звільнений, а саме на посаді виконавчого директора Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2".

Що стосується вимог позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У зв`язку з поновленням на роботі, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 07.02.2023 по день вирішення спору судом - 31.10.2023.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами від 12.12.2020) передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку (згідно до п.3). При цьому згідно із п. 5 наведеного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. (Пункт 8 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ N 1213 від 09.12.2020). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Вихідні данні для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного Прогулу:

· Дата звільнення - 07 лютого 2023 р.

· Заробітна плата за грудень 2022р. - 16 000 грн. 00 коп.

· Заробітна плата за січень 2023р. - 16 000 грн. 00 коп.

· Кількість фактично відпрацьованих днів в грудні 2022р. - 21; в січні 2023р. - 22;

· число робочих днів які мають бути оплачені за середнім заробітком визначається, починаючи з дати звільнення до дати ухвалення судового рішення.

Тобто, середня заробітна плата за останні два місяці роботи склала 16 000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою, наданою відповідачем.

З довідки про розрахунок середнього заробітку від 01.02.2023 (період розрахунку з 01.12.2022 по 31.01.2023) вбачається, що останніми повними відпрацьованими місяцями є грудень 2022 року (21 робочих дні) - заробітна плата становить 16 000 грн. та січень 2023 року (22 робочих дні) - заробітна плата становить 32 000 грн. Відповідно середньоденна заробітна плата становить 744,18 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 141 394, 20 грн = (190днів (з 07.02.2023 по 31.10.2023) Х 744,18грн).

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 141 394,20 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.02.2023 по 31.10.2023.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи вищенаведене, а також принцип справедливості, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. за вимогу немайнового характеру та 1073,60 грн. за вимогу майнового характеру, що становить 2 147,20грн.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає допуску до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», статтями 36, 40, 41, 47, 83, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП України, статтями 2-7,10, 12, 19, 81, 76, 133 -141, 244-245, 259-263 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району м.Києва «Вигурівщина-2» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2" від 07.02.2023 № 2-к «Про припинення трудового договору».

Поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого директора у Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2".

Стягнути з Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 141 394,20 грн.

Стягнути з Автогаражного кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2" на користь держави судовий збір в розмірі 2 147,20грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Автогаражний кооператив по будівництву та експлуатації гаражів (автостоянок) для зберігання транспортних засобів, що знаходяться в особистій власності громадян Ватутінського району міста Києва "Вигурівщина-2", , місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Драйзера, буд. 23.

Повний текст рішення суду складено 10.11.2023.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон