Єдиний унікальний номер №943/1242/23
Провадження №2-о/943/102/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року м. Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Журибіда Б. М.

при секретарі Пирка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Буську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Буський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львова) про встановлення факту, що має юридичне значення (факту народження) та встановлення факту родинних відносин,-

встановив:

ОСОБА_2 звернулася в суд з означеною заявою, покликаючись на те, що має намір подарувати сестрі ОСОБА_3 земельну ділянку. Для цього звернулася до приватного нотаріуса, однак їй було відмовлено через відсутність у заявниці свідоцтва про народження. З метою отримання свідоцтва про народження, звернулася у Буський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), однак їй відмовлено, оскільки заявник народилася на території росії, з якою розірвані дипломатичні відносини, жодної інформації про народження заявниці у заінтересованої особи не значиться, а тому відмовлено у видачі свідоцтва про народження. Заявник просить встановити факт її народження та факт родинних відносин з сестрою.

Заявник до початку судового засідання подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений судом належним чином про день та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у їх відсутності, заперечень проти позову, пояснень, тощо, не подав.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі заявника та представника заінтересованої особи, суд у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У силу п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації, має статус особи, яка є жертвою політичних репресій, що підтверджується посвідченням № 104/16-П, виданим Львівською обласною радою 07.11.2016 року, безстроково. Також належить до спілки політичних в`язнів України (посвідчення № 12226 від 22.02.2017 року)

Заявник має у власності земельну ділянку, яку має намір подарувати своїй сестрі ОСОБА_3 . З метою оформлення договору дарування вказаної земельної ділянки, звернулася до приватного нотаріуса Тиднюк Г.В., однак їй було відмовлено та роз`яснено, що через відсутність свідоцтва про її народження, укласти даний договір є неможливим.

З метою отримання свідоцтва про народження, двічі зверталася у Буський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Останні повідомили, що правова допомога на російську федерацію з витребування повторного свідоцтва про народження на ОСОБА_4 було оформлено двічі 17 листопада 2015 та 20 липня 2016, оформлено анкету з витребування документу та оформлено Правову допомогу із зазначенням, що в разі неможливості виконання просили повідомити про обставини. Виконання правової допомоги з боку російської сторони ігнорується.

У заінтересованої особи відомості про народження заявниці не значаться.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №5 від 31 січня 2019 року вбачається, що дошлюбне прізвище заявниці ОСОБА_5 .

З свідоцтва про народження сестри заявниці, ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 від 08.06.1961 року підтверджується, що її батьками були ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

З архівної довідки № 301 від 06.11.2015 року вбачається, що батьки заявниці ОСОБА_7 , 1925 р.н. та Белінська Парасковія ІванівнаД931 р.н. ІНФОРМАЦІЯ_2 із села Жуків Золочівського (Поморянського) району Львівської області за рішенням Особливої Наради при МДБ СРСР від 16.06.1951 року були виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Іркутську область, по релігійних мотивах, звідки звільнені - 15.11.1965 року.

З врахуванням наведеного, при зверненні до органів ДРАЦС для реєстрації народження заявниці та видачі свідоцтва про народження, мені було відмовлено через відсутність підстав для державної реєстрації смерті, зокрема свідоцтва про народження або рішення суду про встановлення факту народження особи.

Згідно роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміни та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. З, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) Європейський суд з прав обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus V. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer V. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer V. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Суд надає віри показам заявника, викладеним в позовній заяві, вважає доведеним даний факт.

Інших обставин, які б спростовували твердження заявника, не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

Оскільки заявник має інвалідність другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , Серія ААМ № 668660 від 24.05.2023 року, остання згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, такий слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 13, 141, 247, 258-259, 264, 265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву задоволити повністю.

Встановити факт, що громадянка України ОСОБА_2 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження російська федерація с. В.Річка Іркутського району Іркутської області.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Б. М. Журибіда