Дата документу 23.10.2023Справа № 554/2894/22
Провадження № 2/554/2050/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2023 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Шевської О.І..,

за участю секретаря судового засідання Рибак Ж.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Стороженко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 у травні 2022 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, уточнивши свої позовні вимоги просив стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 10000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 18.05.2020 року він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 18.05.2020 року. Вказана заява була уповноваженими особами проігнорована, відомості до ЄРДР не внесені.

Ухвалою Октябрського районнго суду м.Полтави від 18.02.2021 року скаргу ОСОБА_2 було задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення від 18.05.2020 року.

Станом час звернення до суду жодної інформації про те чи були внесені відомості до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18.02.2021 року ОСОБА_2 не має.

На протязі майже 14 - ти місяців, всупереч вимог ст.214 КПК України, відомості внесені не були до ЄРДР, досудове розслідування не було розпочате.

Проведення належного розслідування та розгляду даної кримінальної справи, за результатми яких було б прийнято обгрунтоване та справедливе рішення, надало б йому можливість у подальшому звернутися до суду із заявою про перегляд обвинувального вироку відносно ОСОБА_2 за нововиявленими обставинами. Більше того, у зв`язку з плином часу можливість збору доказів по даній справі з кожним місяцем втрачається.

Крім того, ОСОБА_2 зазначає, що осягнути в повній мірі рівень його моральних страждань надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Ухвалою суду від 04.05.2022 року було відкрите провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 12.09.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Відповідач ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що вказані позивачем обставини є виключно його припущеннями. ОСОБА_2 звернувся із заявою від 18.05.2020 року про вчинення кримінального правопорушення щодо вчинення злочинів передбачених ст. 364, 367 КК України, звертався не до ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві, а до Міністерства внутрішніх справ України, і не з однією заявою, а з пятьма по кожному кримінальному провадженню. Вказані заяви з СУ ГУНП в Полтавській області супровідним листом від 06.07.2020 року №24/П-1294 за належністю були передані до ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві та отримані 14.07.2020 року за вх.№П-7260. За результатами їх розгляду, ОСОБА_2 листом від 22.07.2020 №П-7260/15-02-1-20 направлено відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за його заявами від 18.05.2020. Не погоджуючись х вказаною відповіддю, позивачем було оскаржено її до Октябрського районного суду м.Полтави. Ухвалою октябрського районного суду м.Полтави від 27.07.2020 року, а не як вказує позивач від 18.02.2021 року зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві внести відповідні відомості до ЄРДР. На виконання вказаної ухвали відповідні відомості внесено до ЄРДР 20.08.32020 року за ст.364 КК України за №0001275 та окремо за ст.367 КК України за №0001276, та в подальшому об`єднано із кримінальним провадженням №0000082 від 14.04.2020 року. На виконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 18.02.2021 року по справі №554/6605/20 на яку посилається ОСОБА_2 відомості до ЄРДР за №0000084 були внесено 28.04.221 року, одразу після надходження ухвали, однак за іншою заявою ОСОБА_2 від 118.05.2020 року щодо зловживання службовими особами Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області своїми службовими обов`язками.

Вказав, що ОСОБА_2 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування.

Згідно відповіді на відзив, ОСОБА_2 зазначає, що доведеність незаконних дій та бездіяльності ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві виявилася у винесенні незаконних процесуальних рішень про невнесення відомостей до ЄРДР всупереч вимогам ст.214 КПК України, довготривалому невнесенні відомостей до ЄРДР .

Відповідачем по справі ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві подано заперечення на відповідь на відзив, у якому вказав, що відповідь на відзив ОСОБА_2 жодним чином не спростовує правову позицію ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві, доводи та аргументи позивача у відповіді дублюють позовну заяву.

Представник позивача - адвокат Гальченко Н.Г. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представники відповідача ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату та час судового засідання.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно матеріалів позову встановлено, що 18.05.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 18.05.2020 року. Вказана заява була уповноваженими особами проігнорована, відомості до ЄРДР не внесені.

Ухвалою Октябрського районнго суду м.Полтави від 18.02.2021 року скаргу ОСОБА_2 було задоволено та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення від 18.05.2020 року.

Судом встановлено, що на виконання вказаної ухвали відповідні відомості внесено до ЄРДР 20.08.32020 року за ст.364 КК України за №0001275 та окремо за ст.367 КК України за №0001276, та в подальшому об`єднано із кримінальним провадженням №0000082 від 14.04.2020 року.

Як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність ТУ ДБР розташованого у м.Полтаві, невнесення відомостей до ЄРДР в порушення вимог ст.214 КПК України, наявністю ухвали слідчого судді за скаргою ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі №638/14536/16-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування, що виразилася у довготривалому невнесенні відомостей до ЄРДР, винесенні незаконних процесуальних рішень про невнесення відомостей до ЄРДР, не розслідування кримінальної справи за його зверненням.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди слідчим, прокурором, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

ОСОБА_2 в обґрунтування позовних вимог посилається на ухвалу слідчого судді, проте відповідне рішення про визнання протиправною бездіяльності органу досудового розслідування не приймалось компетентними органами, а відмова у внесенні відомостей до ЄРДР не свідчить про протиправність дій правоохоронного органу, оскільки орган досудового розслідування діяв в межах своїх процесуальних повноважень; не свідчать про наявність його вини та завдання цим шкоди позивачу; дії або бездіяльність працівників органу досудового розслідування не є неправомірними в розумінні закону.

З цих же підстав є необґрунтованими посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, що виразилася у винесенні незаконних процесуальних рішень про невнесення відомостей до ЄРДР, оскільки ОСОБА_2 реалізував своє процесуальне право на оскарження рішення слідчого та судом було зобов`язано уповноважену особу внести відомості до ЄРДР за його зверненням.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18), яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 10000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідачів. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_2 до відповідачів про стягнення моральної шкоди належить відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1174,1176 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 , відбуває покарання у Державній установі "Закарпатська установа виконання покарань (№9)" за адресою: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Довженка, будинок 8, А, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач Територіальне управління Державного бюро розслідувань, м.Полтава, вул.Гоголя, 25, ;

відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул.Бастіонна,6, .

Суддя: О.І.Шевська