КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 757/1767/18-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року, постановлену у складі судді Новака Р.В.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення постановленого за результатом розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

В провадженні Печерського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року залишено без змін.

22 грудня 2022 року позивач звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення від 20.01.2021 року, якою просить роз`яснити судове рішення, а саме, вказати йому належного відповідача по справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення за результатами розгляду даної справи.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Вказує, що в рішенні Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/1767/18-ц від 20.01.2021 року суд не встановив належного відповідача та не вказав, у зв`язку з чим він був змушений звернутися з заявою про роз`яснення судового рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні суду від 20.01.2021 року чітко визначено, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Визначення кола відповідачів, предмету та підстав спору є виключним правом позивача. Таким чином, рішення суду, яке просить роз`яснити позивач, викладено чітко і зрозуміло, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у роз`ясненні ухвали суду.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується , оскільки висновок суду зроблений з дотримання норм процесуального права.

Порядок роз`яснення судових рішень регулюється статтею 271 ЦПК України, за змістом якої суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Так, згідно з ч.1, 2 ст. 271 УПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

З пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що відповідно до статті 221 ЦПК (в редакції 2004 року) (аналогічні положення, крім неможливості роз`яснення ухвали суду, містяться і в ст. 271 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року) роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 667/7960/14-ц, зі змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення.

Касаційний цивільний суд вказав, що тлумачення статті 271 ЦПК України дозволяє стверджувати, що підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

З матеріалів справи встановлено, що у січні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування майнової та моральної шкоди. Зазначає, що 15.03.2005 було зруйноване орендоване ним торгівельне приміщення №15 на території «Сінного ринку», а його особисте майно, що знаходилось в ньому, та товар зникли. Він неодноразово звертався із заявами про вчинення кримінального правопорушення до органів досудового розслідування, зокрема до Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві та ГУ МВС України в м. Києві. Здійснюючи досудове розслідування майже 13 років органи досудового розслідування так і не з`ясували законність вилучення його майна та позбавлення його права на здійснення законної підприємницької діяльності. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь у відшкодування майнової шкоди 254 587,30 грн., моральну шкоду у розмірі 321 667,20 грн., суму сплачених витрат за проведення експертизи моральної шкоди у розмірі 4174 грн.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилався на порушення кримінальної справи по факту викрадення його майна та неналежне її розслідування працівниками Шевченківського РУГУ МВС України в м. Києві та органами прокуратури, а також на причетність окремих працівників правоохоронних органів до порушення його прав на здійснення підприємницької діяльності та викрадення його майна.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року в позові ОСОБА_1 відмовлено, посилаючись, зокрема, на те, що відповідачем за заявленим позовом ОСОБА_1 визначив Міністерство внутрішніх справ України, яке не є належним за заявленими вимогами.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року залишено без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду, яке просить роз`яснити ОСОБА_1 , не підлягає виконанню, оскільки у задоволенні позову відмовлено, не допускає кілька варіантів тлумачення, а тому не підлягає роз`ясненню в порядку статті 271 ЦПК України.

Проаналізувавши зміст рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання про його роз`яснення.

Незгода заявника з мотивами прийняття процесуальних рішень та дії суду не можуть бути підставою для їх роз`яснення у розумінні статті 271 ЦПК України.

При цьому, як вбачається зі змісту рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2021 року, виклад його резолютивної та мотивувальної частини є чітким та зрозумілим, сприйняття якого не викликає труднощі, рішеннясуду містить чітке для позивача викладення про те, що Міністерство внутрішніх справ України, не є належним відповідачем за заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Згідно ч.ч 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Визначення кола відповідачів, предмету та підстав спору є виключним правом позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння вимог чинного законодавства та власного тлумачення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 лютого 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.