Справа № 346/3864/19
Провадження № 22-ц/4808/1043/23
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючий Девляшевського В.А.,

суддів: Томин О.О., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чопей Михайло Михайлович, на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею П`ятковським В.І. 26 травня 2023 року, повний текст якого складено 05 червня 2023 року, у справі за позовом адвоката Чопея Михайла Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку, зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна, набутого в шлюбі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, а також визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони 04.09.1993 зареєстрували шлюб, в якому у них народилася дочка ОСОБА_4 . За час перебування в шлюбі сторони побудували згаданий вище житловий будинок. Вказала, що відповідач оформив правовстановлюючі документи на право власності на спільний житловий будинок, вона з дочкою зареєстровані за вказаною адресою. Зазначила, що в період, коли вона працювала за кордоном відповідач звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Рішенням суду від 04 червня 2019 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється в добровільному порядку визнати належну їй частку в спільному нерухомому майні, не бажає також подарувати цю частку їхній дочці.

Зважаючи на вказане, просила позовні вимоги задовольнити.

У вересні 2019 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому вказав, що спірний житловий будинок зводився на належній йому земельній ділянці, він самостійно його придбав (побудував), і фактично сам проживав у ньому, оскільки дружина та дочка фактично проживали у його тещі. Зазначив, що у вересні 2014 року дружина виїхала на постійне проживання до Португалії, в Україні перебувала незначні проміжки часу, зокрема у 2016 році приїхала з метою реєстрації себе та дочки у спірному будинковолодінні. Не заперечує, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Проте вважає, що слід відступити від засад рівності часток, оскільки ОСОБА_1 з 2014 року не бере участі в утримання будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг.

Враховуючи вказане, просив поділити будинок, що є спільною сумісною власністю сторін із закріпленням частки в розмірі 2/3 вищевказаного будинку за позивачем та 1/3 частки будинку за відповідачкою. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 травня 2023 року визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/2 частці.

Встановлено порядок користування житловим будинком між сторонами відповідно до висновку експерта № 74/з від 30 грудня 2021 року, шляхом виділення ОСОБА_2 в користування приміщення першого поверху: вітальня літ.1-2 пл. 16,0 кв.м.; кімната літ.1-3 пл.9,3 кв.м.; коридор літ.1-4 пл. 5,2 кв.м.; кухня літ.1-5 пл. 26,6 кв.м.; паливна літ.1-6 пл. 13,3 кв.м.; кладова літ.1-7 пл.7,5 кв.м.; сан.вузол літ.1-8 пл.7,5 кв.м., загальною площею 85,4 кв.м., ОСОБА_1 - приміщення другого поверху: частину коридор літ.1-9 пл. 7,9 кв.м.; кімната літ.1-10 пл. 26,2 кв.м.; коридор літ.1-11 пл. 4,0 кв.м.; кімната літ.1-12 пл. 22,4 кв.м.; кімната літ.1-13 пл. 7,6 кв.м.; кімната літ.1-14 пл. 12,9 кв.м.; сан.вузол літ.1-15 пл.7,5 кв.м., загальною площею 88,5кв.м.

Обом співвласникам в спільне користування залишено приміщення: першого поверху - коридор літ.1-1 пл. 9,4 кв.м.; другого поверху - частину коридор літ.1-9 пл. 9,4 кв.м., загальною площею 18,8кв.м. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду в частині встановлення порядку користування будинковолодінням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, питання про виділення в натурі часток чи встановлення порядку користування частками сторонами при зверненні з позовами не ставилось. Вказує, що місцевий суд всупереч запереченням представника ОСОБА_1 щодо зміни ОСОБА_2 позовних вимог на стадії судового розгляду визнав доказом висновок експерта №74/3. Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги висновок судового експерта СП «Західно-український експертно-консультаційний центр» Ощипко О.О. №223, виконаний відповідно до ухвали місцевого суду від 02.12.2019. Також судом не аргументовано взяття до уваги висновку експерта Самулевич В.М. №74/3 від 30.12.2021, який на думку апелянта, не може бути належним доказом у справі. Вказує, що клопотання про проведення додаткової експертизи не заявлялось, а подано з порушенням строків, передбачених ч.3 ст. 189 ЦПК України. Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано висловлену представником ОСОБА_1 недовіру експерту Самулевич В.М. Вважає, що ОСОБА_1 позбавлена права доступу та користування системами електро, газо та водопостачання, а кошти для перепланування відсутні в обох сторін.

Просить оскаржуване рішення в частині встановлення порядку користування сторонами житловим будинком та стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасувати.

В поданому відзиві ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив, просив у задоволенні скарги відмовити з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що в межах розгляду даної справи було проведено судову експертизу. Однак, у висновку судової інженерно-технічної експертизи №23 від 27.04-27.05.2020 експертом не було враховано, що у будинку є горище. Запропоновані експертом варіанти розподілу будинку не дають доступу обом сторонам до горища. Крім того, згідно запропонованих варіантів розподілу будинку потрібно провести його капітальне перепланування з втручанням в несучі та огороджувальні конструкції будинку. Вважає, що запропоновані експертом варіанти поділу будинку не вирішать спору між сторонами. У зв`язку з цим представник ОСОБА_2 звернувся до експерта Самулевич В.М. про проведення будівельно-технічної експертизи для подання до суду. Запропонований експертом варіант встановлення порядку користування житловим будинком зберігає рівність часток сторін і можливість доступу до горища, не передбачає втручань в несучі конструкції та не передбачає отримання дозволу на виконання робіт та здачі в експлуатацію. Вважає вказаний висновок експерта належним та допустимим доказом у справі. Вказує, що його представником не порушено строків подання доказів, оскільки підготовче провадження в справі закрито ухвалою суду від 10 вересня 2021 року. Однак вказане клопотання подано представником апелянта до першого судового засідання, розгляд якого відкладався з причин, визнаних судом поважними. Оскільки поділити в натурі спірний житловий будинок без його фактичної перебудови неможливо, то, на думку апелянта, встановлення порядку користування ним не порушить прав сторін на ідеальні частки у будинку та вирішить спір повністю.

Представник ОСОБА_1 адвокат Чопей М.М. у судовому засіданні доводи апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав, просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги заперечили з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду в частині визнання спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за сторонами права власності на вказане будинковолодіння по 1/2 частці не оскаржується, а тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, з урахуванням поданої ОСОБА_2 уточненої позовної заяви, суд першої інстанції дійшов до висновку, що з метою забезпечення принципу процесуальної економії та вирішення даного спору в повному обсязі, забезпечивши законні права та інтереси кожної зі сторін, окрім визнання спірного будинковолодіння спільною власністю подружжя та визнання за сторонами по 1/2 його частці, слід також встановити порядок користування вказаним нерухомим майном.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що сторони з 04 вересня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04 червня 2019 року (т.1 а.с. 7).

За час перебування у шлюбі сторонами зведено та здано в експлуатацію житловий будинок в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 (прізвище змінено на « ОСОБА_7 » згідно свідоцтва про зміну прізвища від 14.07.2014 (т.1 а.с. 39) зареєстрував право власності на вказаний вище житловий будинок згідно з копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 липня 2014 року № НОМЕР_1 (т.1 а.с. 41, 42).

Як вбачається з висновку судової інженерно-технічної експертизи №223 від 27 квітня - 27 травня 2020 року ринкова вартість спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами станом на час проведення експертизи становить 1 555 323 грн. Експертом запропоновано два варіанти реального поділу будинковолодіння на дві ізольовані частини у співвідношенні часток співвласників 2/3 до 1/3 та два варіанти поділу зі співвідношенням часток по 1/2 або близьких до ідеальних (т.1 а.с. 111-173).

Встановлено, що всі запропоновані експертом варіанти передбачають знесення несучих конструкцій, капітальне перепланування будинку, вироблення відповідної дозвільної документації. Жоден із запропонованих експертом варіантів не задовольнив сторін по справі, оскільки вважають проведення реального поділу житлового будинку надто дороговартісним. Крім того, при проведені експертизи експертом не враховано порядку користування сторонами горищем.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 21 січня 2022 року звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про долучення доказів та уточнення позовних вимог.

З поданого клопотання вбачається, що представник ОСОБА_2 адвокат Юркевич Х.М. звернулася до судового експерта Самулевича В.М. про проведення будівельно-технічної експертизи.

Згідно висновку експерта від 30 грудня 2021 року № 74/з здійснити розподіл спірного житлового будинку по 1/2 частині між сторонами з врахуванням можливості забезпечення рівнозначного доступу на горище житлового будинку для спільного користування без втручання в несучі (самонесучі) та огороджувальні елементи житлового будинку неможливо. Експертом запропоновано варіант встановлення порядку користування сторонами вказаним житловим будинком з врахуванням забезпечення рівнозначного доступу на горище для спільного користування через існуючий прохід приміщень першого та другого поверхів (т.2 а.с. 5-20).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною п`ятою статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частинами першою - другою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У частині першій, пунктах 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з частинами другою, сьомою статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню, суд залежно від таких обставин встановлює строк подання додаткових доказів. Також у частині четвертій статті 77 ЦПК України зазначено, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до пункту 2 частини другої, частини третьої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів зауважує, що виключно до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з частинами першою, другою статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Вбачається, що ухвалою від 20 серпня 2019 року місцевий суд відкрив загальне позовне провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку (т.1 а.с. 23).

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив про поділ будинку, що є спільною власністю позивача та відповідача за адресою: АДРЕСА_1 із закріпленням частки в розмірі 2/3 вказаного будинку за позивачем та 1/3 частки будинку за відповідачем, стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по даній справі (т.1 а.с. 30-33).

Ухвалою суду першої інстанції від 02 грудня 2019 року прийнято до спільного розгляду первісний та зустрічний позови.

Ухвалою від 10 вересня 2021 року Коломийський міськрайонний суд закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

До закінчення підготовчого засідання ОСОБА_2 чи його представники позовні вимоги не уточнювали, заяв про зміну предмета чи підстав позову не подавали.

Встановлено, що 21 січня 2022 року ОСОБА_2 подав клопотання про доручення доказів та уточнення позовних вимог, в якому просив долучити до матеріалів висновок експерта №74/з та викласти позовні вимоги в новій редакції: визнати спільною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по 1/2 частці та встановити порядок користування житловим будинком між сторонами відповідно до висновку експерта № 74/з від 30 грудня 2021 року, а саме: виділити ОСОБА_2 в користування приміщення першого поверху: вітальня літ.1-2 пл. 16,0 кв.м.; кімната літ.1-3 пл.9,3 кв.м.; коридор літ.1-4 пл. 5,2 кв.м.; кухня літ.1-5 пл. 26,6 кв.м.; паливна літ.1-6 пл. 13,3 кв.м.; кладова літ.1-7 пл.7,5 кв.м.; сан.вузол літ.1-8 пл.7,5 кв.м., загальною площею 85,4 кв.м., ОСОБА_1 - приміщення другого поверху: частину коридор літ.1-9 пл. 7,9 кв.м.; кімната літ.1-10 пл. 26,2 кв.м.; коридор літ.1-11 пл. 4,0 кв.м.; кімната літ.1-12 пл. 22,4 кв.м.; кімната літ.1-13 пл. 7,6 кв.м.; кімната літ.1-14 пл. 12,9 кв.м.; сан.вузол літ.1-15 пл.7,5 кв.м., загальною площею 88,5кв.м. Обом співвласникам в спільне користування залишити приміщення: першого поверху - коридор літ.1-1 пл. 9,4 кв.м.; другого поверху - частину коридор літ.1-9 пл. 9,4 кв.м., загальною площею 18,8кв.м. (т.2 а.с. 1-3).

14 червня 2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Юркевич Х.М. подала суду клопотання, в якому просила пункт 3 уточнених позовних вимог доповнити та викласти у такій редакції: обом співвласникам в спільне користування залишити приміщення: першого поверху - коридор літ.1-1 пл. 9,4 кв.м.; другого поверху - частину коридор літ.1-9 пл. 9,4 кв.м., загальною площею 18,8кв.м., сарай (літ. Б), убиральня (літ. В) та колодязь (літ. N1) залишаються у спільному користуванні обох співвласників, система опалення, котли, газовий та електричний лічильники є спільною власністю співвласників (т.2 а.с. 45-46).

Зі змісту протоколів судових засідань та з матеріалів справи не встановлено, що суд першої інстанції постановляв ухвалу за наслідками вирішення питання про прийняття до розгляду уточненої позовної заяви ОСОБА_2 . Натомість згідно змісту оскаржуваного судового рішення, суд фактично прийняв вказану заяву ОСОБА_2 та розглянув справу з урахуванням поданої ним уточненої позовної заяви.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

У постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19, від 25 травня 2022 року у справі № 753/1908/15-ц (провадження № 61-5815св21) та від 12 жовтня 2022 року у справі № 723/1233/17 (провадження № 61-8418св22) вказано, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц (провадження № 61-19440св21) зазначено, що зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2022 року у справі № 757/31785/19-ц (провадження № 61-275св22) вказано, що за правилами статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином з аналізу поданої ОСОБА_2 уточненої позовної заяви у співвідношенні до первинно поданої позовної заяви вбачається, що позивач за зустрічним позовом фактично заявив нові вимоги (про встановлення порядку користування житловим будинком), чим змінив предмет позову, при цьому ця заява подана 21 січня 2022 року з порушенням встановленого ч. 3 ст. 49 ЦПК України строку, тобто після закінчення підготовчого засідання (ухвала Коломийського міськрайонного суду від 10 вересня 2021 року), відтак вказану заяву слід було залишити без розгляду з огляду на положення статті 126 ЦПК України.

Проте на вказане суд першої інстанції уваги не звернув та допустив порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не повинен приймати до свого розгляду заяви, що подані учасниками справи з порушенням встановлених законом строків та порядку їх подачі, а також приймати до свого розгляду заяви, право на подачу яких не передбачено цивільним процесуальним законом.

При цьому, позивач не позбавлений можливості у встановленому законом порядку звернутися до суду із позовними вимогами про встановлення порядку користування житловим будинком.

Зважаючи на те, що за наслідками апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразилися у безпідставному прийнятті до розгляду місцевим судом уточненої позовної заяви та ухвалення за наслідками її вирішення оскаржуваного рішення, в результаті чого судом до свого розгляду фактично прийнято нові позовні вимоги, які не були заявлені у позовній заяві, апеляційний суд на підставі частини першої статті 376 ЦПК України приходить до висновку про скасування рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 травня 2023 року в частині встановлення порядку користування житловим будинком між сторонами та залишення уточненої позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду.

Що стосується вимоги апеляційної скарги про скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 7008,2 грн недоплаченого судового збору, то такі колегія суддів відхиляє.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Вартість спірного будинковолодіння становить 1 555 323 грн, за кожною зі сторін визнано право власності на 1/2 частку вказаного будинковолодіння. Рішення суду апелянтом в цій частині не оскаржується, відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з обох сторін недоплаченого судового збору за майнову вимогу у розмірі по 7008,2 грн.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1610,40 грн витрат по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чопей Михайло Михайлович, задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 травня 2023 року в частині встановлення порядку користування житловим будинком між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до висновку експерта № 74/з від 30 грудня 2021 року скасувати.

Уточнену позовну заяву ОСОБА_2 від 21 січня 2022 року про встановлення порядку користування будинковолодінням залишити без розгляду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 1610,40 грн - у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Є.Є. Мальцева

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.