ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 679/1291/22

Провадження № 22-ц/4820/926/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 лютого 2023 року, суддя Безкровний І.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час навчання,

встановив:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути аліменти на його утримання на період навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 12.09.2022 року він навчається на першому курсі навчально-наукового інституту будівництва та архітектури Національного університету водного господарства та природокористування, на денній формі навчання, термін навчання - до 30.06.2026 року.

Відповідач є його батьком, однак ухиляється від покладеного на нього обов`язку щодо його утримання на період навчання та добровільно не надає йому матеріальної допомоги.

Разом із тим, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки працює у Відокремленому підрозділі «Хмельницька атомна електрична станція» Державного підприємства «Енергоатом», має стабільний та великий заробіток, має у власності двокімнатна квартиру, кімнату (на праві спільної часткової власності), легковий автомобіль та мопед.

Стягнення за виконавчими документами з ОСОБА_2 не здійснюються, непрацездатних батьків він не утримує, однак має неповнолітнього сина від іншого шлюбу.

ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення позивачем двадцяти трьох років.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.02.2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на час навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 13.12.2022 року і до припинення ОСОБА_1 навчання у навчально-науковому інституті будівництва та архітектури Національного університету водного господарства та природокористування, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років. Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позов частково суд вказав, що хоча позивач і навчається на бюджетній основі у навчальному закладі, однак жодних доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із навчанням, суду не надав. В той же час, відрахування із заробітної плати відповідача 1/6 частини його доходів складатиме суму, яка значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом на 01.01.2023 року для працездатних осіб, який складає 2684грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що визначаючи розмір аліментів суд першої інстанції не врахував матеріального становища платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна у власності відповідача, загальна вартість якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, що потребує здійснення витрат з боку відповідача, які при цьому перевищують на даний час і на час здійснення таких витрат його заробіток (дохід).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 послався на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. На думку відповідача, присуджені судом аліменти є достатніми для задоволення потреб позивача.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши докази в справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та з 12.09.2022 року навчається на денній держбюджетній формі навчання у навчально-науковому інституті будівництва та архітектури Національного університету водного господарства та природокористування.

ОСОБА_2 працює на посаді слюсаря з обслуговування устаткування 4 розряду ХЦ ВП «ХАЕС» та згідно з довідкою про доходи №21 від 18.01.2023 року за період із січня 2021 року по листопад 2022 рік отримав дохід у вигляді матеріальної допомоги по догляду за дитиною до шести років у загальному розмірі 44402,61 грн. (за період із січня 2021 року по червень 2022 року), а також у вигляді заробітної плати у загальному розмірі 110505,03 грн. (за період із липня по листопад 2022 року) (а.с. 42, 46).

Також, ОСОБА_2 має у власності наступне нерухоме та рухоме майно: 1) двокімнатну квартиру у Хмельницькій області загальною площею 64,8 кв.м., що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2021 року; 2) кімнату у секції спільного заселення у Хмельницькій області загальною площею 35,2 кв.м. (частка власності 9/25), що належить йому на підставі свідоцтва про право власності від 17.08.2012; 3) автомобіль «Citroen C4 Picasso», 2011 року випуску; 4) мопед «Viper TXM50QT-B», 2007 року випуску (а.с. 7, 43-44).

ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від якого має малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому дружина відповідача на теперішній час не працює (а.с. 34, 35).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, №3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі №6?1296цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі №478/2108/16-ц та від 29.01.2018 року у справі №622/373/16-ц).

Згідно з ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

В силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, позивач з 12.09.2022 року навчається на денній держбюджетній формі навчання у навчально-науковому інституті будівництва та архітектури Національного університету водного господарства та природокористуваннята потребує матеріальної допомоги.

Відповідач має можливість надавати відповідну матеріальну допомогу на навчання сина, оскільки він працевлаштований та, як вбачається зі змісту довідки про доходи, виданої ХЦ ВП «ХАЕС», отримав дохід у вигляді заробітної плати за період із липня по листопад 2022 року у загальному розмірі 110505,03 грн., що становить 22101 грн. на місяць.

Відповідач утворив нову сім`ю з ОСОБА_3 , від якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В той же час, необхідність утримувати малолітню дитину, не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який її потребує у зв`язку з навчанням.

Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі №539/2580/16-ц та від 24.01.2019 року у справі №225/1447/16-ц.

Разом з тим, позивач, звертаючись із позовом до суду, доказів на підтвердження витрат на оплату навчання, проживання за місцем знаходження вищого навчального закладу та придбання необхідних для навчання товарів та послуг, не надав.

За встановлених обставин, з урахуванням вищезазначених вимог СК України, колегія суддів, провівши оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, погоджується з висновком суду першої інстанції, що аліменти, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 слід визначити в розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку, що з урахуванням прожиткового мінімуму в Україні для працездатних осіб, який станом на момент розгляду судом спору становить 2684 грн., а також інших обставин даної справи, відповідатиме вимогам розумності і справедливості та буде необхідним та достатнім для забезпечення навчання і, разом з тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі, як на письмовий доказ, на довідку про вартість проживання позивача у гуртожитку, яка долучена до апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 у позовній заяві не обґрунтовував своїх вимог з посиланням на відповідні обставини, доказів на підтвердження об`єктивної неможливості надати цей документ до суду першої інстанції не зазначив.

Судом першої інстанції правильно надано оцінку наявним у справі доказам, застосовано норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова