Справа № 467/804/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді Кірімової О.М.

за участю секретаря судового засідання Розмеріци О.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Свої вимоги мотивує тим, що 06 квітня 2023 року близько 16 години 35 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завдав їй побоїв. У зв`язку із чим відносно останнього було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.Згідно висновку судово-медичної експертизи від 09.05.2023 року № 128-М у неї виявлено струс головного мозку, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.В результаті злочину, вчиненого ОСОБА_4 , вона витратила кошти на лікування, придбання ліків, бензину на транспорт для поїздки до лікарні на загальну суму 12210,27 грн., що підтверджується відповідними чеками. Крім того, зазначає, що перенесла душевні страждання, тому заподіяну їй моральну шкоду оцінює в 10000 грн.

Правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07.07.2023 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в загальному порядку.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27.09.2023 року справа призначена до судового розгляду для розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що вироком суду відповідача було визнано винним за ч.1 ст. 126 КК України. ОСОБА_4 побив її, вона вимушена була лікуватися, тому наполягає на тому, щоб ОСОБА_4 відшкодував їй кошти, витрачені на лікування та на відшкодування моральної шкоди. Останній наносив удари їй по обличчю та по голові, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження у виді струсу головного мозку та порушення шийного хребта. Тому вона дев`ять днів перебувала на стаціонарному лікуванні в Арбузинській ЦРЛ. З висновком експерта по кримінальному провадженню по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 126 КК України, вона ознайомлена.

В судовому засіданні представник позивача доповнив пояснення позивача, пояснивши, що сума матеріальної шкоди в розмірі 12210,27 грн. складається із коштів, які позивач витратила на придбання ліків та лікування, а розмір моральної шкоди в 10000 грн. визначений тим, що позивач є малозабезпеченою особою, на теперішній час все дорого, тому вона не має коштів на лікування. Крім того, вона отримала стрес, хвилювалася щодо того, чи повернеться вона до нормального життя, відчувала фізичний біль та страждання. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову з наступних підстав. ОСОБА_4 вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.05.2023 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Цивільний позов у кримінальному провадженню позивачем не заявлявся. В частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, то вважає, що такі вимоги не підтверджені доказами щодо призначення лікарем позивачу ліків на її лікування, в медичній картці позивача відсутні дані щодо отримання нею тілесних ушкоджень внаслідок незаконних дій відповідача. Тому позивачем не доведено розмір витрат на лікування. У висновку експерта, який був досліджений під час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , зазначено, що позивачка має численні хронічні захворювання, які не пов`язані із наслідками протиправних дій відповідача. Крім того, ч.1 ст. 126 КК України, за якою засуджено ОСОБА_4 передбачає відповідальність за умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Щодо вимог в частині відшкодування моральної шкоди, вважає, що такі є необґрунтованими, тому просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, вислухавши учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.05.2023 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Вказаним вироком встановлено, що 06 квітня 2023 року о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на завдання побоїв, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, умисно схопив ОСОБА_1 руками за волосся, та потім відштовхнув її від себе, після чого остання упала, внаслідок чого завдав їй фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта № 128-М від 09.05.2023 року, який був досліджений в судовому засіданні та якому судом було надано оцінку під час ухвалення вироку, в наданій медичній карті ОСОБА_1 будь-яких тілесних ушкоджень не описано. Діагноз "Струс головного мозку" клінічно не обґрунтований. ОСОБА_1 хворіє численними хронічними захворюваннями нервової, та ендокринної системи, загострення яких при оцінці важкості ступеня не враховується.

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України - умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Як слідує із зазначеної кримінальної справи, позивач ОСОБА_1 у відповідному кримінальному провадженні є потерпілою.

Цивільний позов у кримінальному провадженні ОСОБА_1 заявлено не було. Вирок набрав законної сили 30.06.2023 року.

Згідно виписки медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 07.04.2023 року, встановлено повний діагноз (основне захворювання, супутнє захворювання та ускладнення):основний - ЗЧМТ. Струс головного мозку (06.04.2023, кримінальна травма) з гіпертензивно-лікворним, еребрастенічним, вестибуло-атактичним синдромами. Травматична цервікокраніалгія з синдромом хребтової артерії. Та супутні хронічні захворювання. Призначено лікування, як видно, за хронічними захворюваннями (а.с. 6).

Згідно комп`ютерної томограми шийного відділу хребта ОСОБА_1 від 10.04.2023 року, висновок якого становить: дегенеративно-дистрофічні зміни шийного відділу хребта, спондильоз, спондилоартроз, артроз атлантоаксіального суглоба. Грижі міжхребцевих дисків С5-С6, С6-С7 (а.с. 7).

Згідно висновку комп`ютерної томограми головного мозку ОСОБА_1 від 10.04.2023 року КГ- картина без видимих патологічних змін головного мозку (а.с. 8).

Відповідно довідки КНП "ЮМБЛ" м. Южноукраїнська № 989 від 06.04.2023 року ОСОБА_1 встановлений діагноз "забій шийного відділу хребта, травма кримінальна, направлено до травматолога. Доказів того, що позивачу 06.04.2023 року призначались ліки, відсутні (а.с. 9).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд вважає доведеним та таким, що не підлягає доказуванню факт вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, яке мало місце 06.04.2023 року, під час якого умисно завдано побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень позивачу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань встановлено статтею 1166 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

При цьому, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Частиною першою статті 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Вирішуючи питання в частині відшкодування позивачу завданої матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у даній частині, оскільки позивачем не було надано жодних документів про проходження нею лікування у медичній установі або призначення відповідного лікування амбулаторно, або лікування було зумовлено саме неправомірними діями ОСОБА_4 . Не надано суду рецептів, довідок або рахунків про їх вартість, які б видали позивачу лікарі.

Як видно із наданих позивачем чеків на загальну суму 12210,12 грн., в більшості з них вказана лише сума без вказівки на медичні препарати (а.с.12), тому суд не бере такі до уваги, оскільки вони не є належними і достатніми доказами в розумінні ст.ст. 77, 79 ЦПК України.

Крім того, в медичних документах позивача не міститься опису тілесних ушкоджень, які вона могла отримати 06.04.2023 року. В її медичних документах звертається увага на її хронічні захворювання.

Таким чином, суд вважає, що для відшкодування матеріальної шкоди позивачем не доведено причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та наслідками, що настали.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 1 та п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я, а також знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.95 року № 4 (із змінами та доповненнями) відшкодування моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загально соціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення у неї негативних психічних станів і процесів, викликаних приниженням її гідності внаслідок цього порушення. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Відповідно до п. 5 вищевказаної постанови, згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на викладене, враховуючи факт встановлення протиправних винних дій ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про доведеність позивачем наявності моральної шкоди, що виразилася у її душевному хвилюванні та стражданнях, причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та наслідками.

А тому суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди і при визначенні її розміру враховує наступне.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, яка в силу частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, стану здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин у справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг і тривалість моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок вчинення злочину, фінансове становище, суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача.

Також, враховуючи засади співмірності та справедливості та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові №4 від 31.03.95 року Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)", суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4000 гривень моральної шкоди.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 13, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-366 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова