Справа № 758/2364/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Губенко О. М.,

представника позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - Кар`єва А.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання та навчання дітей, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання та навчання дітей.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 05.04.2023 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї.

У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/6921/22 від 02.11.2022 шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 розірвано.

Вказано, що на даний час ОСОБА_6 с студентом University of Europe for Applied Sciences GmbH у м. Гамбург, Німеччина, що підтверджується договором, укладеним між університетом та Позивачем від 03.11.2022, відповідно до умов якого оплата за навчання складає 18 000 Євро, термін навчання - 3 роки.

Відповідно до наданої довідки від університету позивачем уже було фактично сплачено за навчання ОСОБА_6 3820 Євро.

Також, для всебічного розвитку молодшого сина сторін ОСОБА_7 , укладено договір публічної оферти у сфері позашкільної освіти в формат онлайн курсів з ФОГ ОСОБА_9 , розмір оплати за який складає 1495,00 грн щомісячно, термін навчання - 2 роки, вартість навчання за весь період складає 35 880,00 грн. Позивачем сплачено за вищевказані курси 6163,00 грн.

Разом з тим, молодший син ОСОБА_7 відвідує курси з вивчення польської мови відповідно до умов договору, укладеного з Afternoon School 12.10.2022, термін навчання з 12.10.2022 до березня 2023 року, вартість навчання складає 1170 злотих, що в еквіваленті на дату розрахунку складає 8587,80 грн, суму яких було сплачено позивачем.

02.11.2022 року укладено договір №: 01 з ТОВ "Центр освіти "Оптіма" з метою отримання освітніх послуг: а саме: дистанційне навчання учнів 5-11/12 класах ОСОБА_7 , відповідно до державного стандарту загальнообов`язкової середньої освіти, вартість навчання у 2022-2023 навчальному роках складає 11200,00 грн. Позивачем фактично сплачено за навчання молодшого сина 6400,00 грн.

Враховуючи викладене, для забезпечення належного рівня життя дітей, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який ОСОБА_4 одна забезпечити не може, з урахуванням уточнень, просила суд:

1) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 100 дол. США, в гривневому еквіваленті на дату розрахунку, починаючи з 01.03.2023 до досягнення дитиною повноліття, а саме до 08. 11. 2023;

2) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 100 дол. США, в гривневому еквіваленті на дату розрахунку, починаючи з 01.03.2023 до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

3) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на навчання дитини ОСОБА_6 у розмірі 9 000 євро в гривневому еквіваленті на дату розрахунку;

4) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 понесені за навчання та додаткові курси дитини ОСОБА_7 у розмірі 27 883,90 грн, що включають: 5600,00 грн - навчання в ТОВ "Центр освіти "Оптіма" з метою отримання освітніх послуг, а саме дистанційне навчання учнів 5-11/12 класах; 17940,00 грн - навчання у сфері позашкільної освіти в форматі онлайн курсів з ФОП ОСОБА_9 ; 4293,90 грн 90 - вивчення польської мови у Afternoon School;

5) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 суму понесених витрат на послуги перекладача у розмірі 4075,00 грн;

6) стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 суму понесених витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 7312,00 грн.

Ухвалою суду від 06.06.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

23.06.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача адвокат Кар`єв А.А. просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування відзиву вказано, що ОСОБА_8 на даний час не має стабільного доходу, хоча і є фізичною особою-підприємцем, однак з 2021 року внаслідок карантинних обмежень та воєнного стану в України доходів не має.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що за відповідачем зареєстроване рухоме чи нерухоме майно.

Щодо аліментів на навчання зазначив, що з ним не погоджувалися заклади, в яких навчаються їх спільні діти. Крім цього, вказав, що в місці проживання позивача з дітьми достатнього безкоштовних курсів для дітей і дорослих для вивчення польської мови.

Згідно наказу № 18/02-02 від 01.08.2023 «Про відрахування зі штату Подільського районного суду м. Києва судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області Лещенко О.В.», на підставі розпорядження керівника апарату Подільського районного суду м. Києва від 02.08.2023, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, відповідно до якого головуючим суддею у справі обрано суддю Головчака М.М.

Ухвалою суду від 03.08.2023 справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 позовні вимоги з врахування уточнення підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8 та його представник Кар`єв А.А. у судовому засідання просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_4 з 05.04.2005 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі № 758/6921/22 від 02.11.2022.

У шлюбі у сторін народилися діти: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У ст. 524 ЦКУ вказано, що зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно до ст. 533 ЦКУ грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом валюти на день платежу. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить законодавству України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначено, що «гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті».

Враховуючи, що відповідач заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дійти в твердій грошовій сумі у розмірі 100 доларів США, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, врахувавши майновий стан відповідача, його доходи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення аліментів з відповідача на її користь аліментів на утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000,00 грн, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дітей, так і платника аліментів.

Щодо стягнення додаткових витрат на навчання дітей.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на навчання дітей, представник позивача у позовній заяві посилався на статтю 199 СК України, відповідно до якої якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Разом з цим, суд зазначає, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на день звернення до суду з даним позов та на день розгляду справи не досягли повноліття, а тому посилання на статтю 199 СК України є помилковим.

Щодо стягнення додаткових витрат за навчання та додаткові кирси.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно (частина друга статті 185 СК України).

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.

Так, Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16 (провадження № 61-34801св18) погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат, оскільки витрати на відвідування дитиною приватного дитячого садка не викликані особливими обставинами.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16 (провадження № 61-4862св18) зазначено, що дитина навчається в приватній школі за бажанням матері, що не є крайньою необхідністю чи особливими обставинами в розумінні положень статті 185 СК України. Також позивачка не довела, що придбання музичного інструменту спрямовано на розвиток здібностей дитини (наприклад, навчання в музичній школі, досягнення в музиці) і не є способом забезпечення дозвілля. З наведених підстав Верховний Суд вважав правильними висновки апеляційного суду про часткове задоволення позовних вимог про стягнення додаткових витрат у розмірі 2 250, 00 грн витрат на навчання дитини в школі за 2016-2017 навчальний рік та стягнення цієї суми один раз на рік до завершення дитиною навчання в школі, а саме до 01 вересня 2027 року, а також про стягнення суми у розмірі 1 000, 00 грн витрат на придбання музичного інструменту.

Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2019 року у справі № 344/5315/18 (провадження № 61-6722св19) погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачка не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо. Також позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватній школі-садочку «Перша ластівка» при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина у приватній школі, в якій останній навчався у 2016-2018 навчальних роках, а також того, що дитині був рекомендований заклад «Оздоровчий СПА-Комплекс Трембіта» в лікувальних цілях, викликаних її станом здоров`я. Цей заклад для відпочинку і загального оздоровлення дитини вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

У постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 638/13860/16-ц (провадження № 61-16115св19) зазначено, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовної вимоги про стягнення додаткових витрат, оскільки навчання дитини у вищому навчальному закладі для здобуття відповідної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат згідно зі статтею 185 СК України. Також донька сторін досягла повноліття, тому немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 185 СК України.

У постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19) Верховний Суд врахував, що позивачка посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини за кордоном за напрямом «Інформаційні технології, розробка веб- та мобільних застосунків» нею сплачено кошти за навчання, дорогу до Канади та інформаційні витрати. Проте, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Верховний Суд звернув увагу на те, що позивачка не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Навчальний заклад New Brunswik Communiti College, Moncton, Canadа вибрано позивачкою на власний розсуд, без погодження з відповідачем.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачка не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять.

Під час судового розгляду судом встановлено, що рішення про навчання спільних дітей сторін за кордоном у вказаних закладах освіти було прийнято їх матір`ю одноособово, без врахування думки батька.

ОСОБА_4 не надала доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання синів за кордоном, не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дітей за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітніх закладів, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 не довела ту обставину, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання дітей у вказаному нею розмірі. Так, у матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності у відповідача доходів, рухомого чи нерухомого майна, грошових коштів.

Разом з цим, до відзиву на позовну заяву відповідачем долучено відомості з Пенсійного фонду України від 02.06.2023, з яких, зокрема, вбачається, що за 2019 рік ОСОБА_10 отримано всього 50 076,00 грн, за 2020 рік - 43 615,00 грн, за 2021 рік - 0,00 грн.

Враховуючи викладене, вимоги позову про стягнення додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягають тому, що заявлені витрати не можна віднести до додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти російської федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійсненим ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У позовній заяві позивач просила суд стягнути на її користь витрати на правничу (правовоу) допомогу у розмірі 7 312,00 грн, яка сплачена нею адвокату як гонорар відповідно до договору № 08022023 від 08.02.2023.

Відповідно до ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас відповідно до правової позиції Верховного Суду, наведеної у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, враховуючи той факт, що заявлені фактичні витрати позивача на професійну правничу допомогу є занадто високими та не співмірними, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 3 0000, 00 грн, який відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 137, 141, 174, 175, 179, 187, 206, 258, 263, 265, 268, 352 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання та навчання дітей - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп., починаючи з 06 березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп., починаючи з 06 березня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

???Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 суму понесених витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 3 000 грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя М. М. Головчак