Номер провадження: 22-ц/813/5726/23
Справа № 2-74/11
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Лупши В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Департамент міського господарства Одеської міської ради, Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Федчишеної Т.Ю., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст клопотання

До Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2011 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-74/11 за вищевказаним позовом. Ухвалою від 10 лютого 2011 року у даній справі вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації, яке видане 18.02.2010 за № 215607 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, стосовно квартири АДРЕСА_1 , про приватизацію останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане 18.02.2010 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначає, що вищевказане рішення набрало законної сили в червні 2011 року, виконавче провадження на його виконання не відкривалося, рішенням Приморського районного суду від 13.03.2018 у справі № 522/21462/17 позивача ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування указаною квартирою, останній на даний час в ній не проживає та не має права на її приватизацію в силу положень ч. 4 ст. 5 Закону України "Про приватитизацію державного житлового фонду", а тому його інтерес, з метою охорони якого вживалися заходи забезпечення позову, відпав.

Натомість, збереження заходів забезпечення позову перешкоджає ОСОБА_3 реалізувати своє право на приватизацію даної квартири, в якій вона проживає. Також ОСОБА_3 не має можливості оформити право власності на 1/2 указаної квартири у порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2023 року по справі № 2-74/11, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити клопотання про скасування заходів забезпечення позову та скасувати арешт квартири АДРЕСА_1 , який накладено ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2010 р. та від 10.02.2011 року по справі № 2-74/11 .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що у разі, якщо позов задоволено, то вжиті під час розгляду справи заходи забезпечення позову діють виключно дев?яносто днів з дня набрання рішенням про задоволення позову законної сили. Лише виключно у разі відкриття протягом цього строку виконавчого провадження заходи забезпечення позову продовжують діяти до моменту фактичного виконання рішення . Тобто, дія заходів забезпечення позову до повного виконання рішення суду пов?язується виключно з відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання відповідного рішення. Сплив передбаченого ч. 7 ст. 158 ЦПК України 90-денного строку та не відкриття за заявою стягувача (позивача) виконавчого провадження самі по собі є юридичними фактами, з якими пов?язується припинення дії заходів забезпечення позову. 3 цього приводу необхідно зазначити, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2011 р. набрало чинності 20.06.2011 р. Судом було зазначено, що 18.07.2011 р. ОСОБА_1 подано заяву про видачу виконавчого листа на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2011 p. Між тим, судом проігноровано, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2011 р. не відкривалось. У постанові Одеського апеляційного суду від 28.11.2022 р. по справі No2-74/11, якою справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, зверталась увага на необхідність перевірки судом першої інстанції обставин відкриття виконавчих проваджень №52033191 тa №52033281, у якому стягувачем був ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_3 . Згідно відповіді на адвокатський запит від 07.12.2022 р. №71258, яка перебуває у матеріалах справи та була надана Другим Приморським ДВС у м. Одесі, виконавчі провадження №52033191 та №52033281 були відкриті з метою примусового виконання судового рішення по справі №522/17894/13-14. а не по справі №2-74/11. Згодом виконавчі листи було повернуто ОСОБА_1 , а виконавчі провадження відповідно завершено. Більм того, згідно відомостей з АСВП, жодні інші виконавчі провадження за заявою ОСОБА_1 не відкривались про такі обставини повідомляв представник ОСОБА_3 у клопотанні про долучення доказів від 12.01.2023 р. Між тим, судом першої інстанції вищенаведене було проігноровано та не надано оцінку поданим доказам. Отже, з урахуванням наведеного, оскільки виконавче провадження з метою примусового виконання судового рішення по справі № 2-74/11 не відкривалось, підстави для дії вжитих по справі № 2-74/11 заходів забезпечення після спливу передбаченого ч. ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України строку відпали, на що суд не звернув увагу Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи У постанові Верховного Суду від 02.11.2022 р. по справі № 290/1310/21 зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення 3 наведеного можна зробити висновок, що відсутність інтересу позивача у забезпечені позову зумовлює відсутність підстав для збереження заходів забезпечення позову. 3 цього приводу необхідно відзначити, що з аналізу змісту рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2011 р. у даній справі вбачається, що метою пред?явлення ОСОБА_1 позову (заходи забезпечення якого, власне, й вживалися) була його незгода з оскаржуваними приватизаційними документами на квартиру АДРЕСА_2 в частині його невключення до цих приватизаційних документів. ОСОБА_1 вважав, що мав право брати участь в приватизації цієї квартири. Разом з тим, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2018 р. у справі № 522/21462/17, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування зазначеною квартирою з підстав непроживання у цій квартирі на протязі більш ніж трьох років до ухвалення судом цього рішення. На теперішній час місце проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі не зареєстровано й він у ній не проживає. Таким чином, ОСОБА_1 в силу положень ч. 4 ст. 5, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не має права на участь у приватизації квартири АДРЕСА_1 . А, отже, його інтерес, з метою охорони якого вживалися у справі заходи забезпечення позову, наразі вже відпав. Більш того, згідно актового запису № 2093, копію якого було направлено до суду Одеським міським відділом ДРАЦС ПМУМЮ ( м. Одеса), ОСОБА_1 помер. За таких обставин очевидно, що мета застосування заходів забезпечення позову - охорона прав позивача та уникнення неможливості виконання ним рішення суду - також відпала. Суд, з порушенням норм процесуального права, не надав жодної оцінки зазначеним обставинам, а також прийшов до помилкового висновку про те, що втрата ОСОБА_1 права на користування квартирою АДРЕСА_2 не є достатньою підставою для скасування заходів забезпечення позову. Саме оскільки ОСОБА_1 станом на 2011 р. мав право на користування квартирою АДРЕСА_2 , судом і було вжито заходи забезпечення позову, однак наразі таке право у позивача відсутне, а тому, очевидно, що підстава і потреба у забезпечені позову відпала Зазначаючи в ухвалі від 13.03.2023 р. про те, що суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв?язку із скасуванням відповідних заходів забезпечення позову, суд жодним чином не досліджував які права ОСОБА_1 або інших осіб можуть бути взагалі порушені внаслідок скасування заходів забезпечення позову, з урахуванням того, що у 2018 році ОСОБА_1 втратив право на користування даним приміщенням, а отже, втратив право і на приватизацію, і на охорону його прав, з метою чого і було вжито заходи забезпечення позову. Отже, наразі застосовані заходи забезпечення позову направлені на охорону невизначених прав невідомої особи, що є неприпустимим. У постанові Верховного Суду від 09.06.2022 р. по справі № 265/8531/21 наведено висновок, згідно якому заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. У заяві про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_5 повідомляла, що безпідставне збереження заходів забезпечення позову перешкоджає їй реалізувати своє передбачене законом право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 . Так, ОСОБА_3 постійно проживає у вказаній квартирі й має в ній зареєстроване місце свого проживання, що безпосередньо встановлено у даній справі та по справі № 522/21462/17, у якій розглянуто питання про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_2 Відповідно, в силу вже згаданих положень ч. 4 ст. 5, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ОСОБА_3 має право на приватизацію даної квартири. У відповідності до ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майно, що є в комунальній власності. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які піддягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Разом тим, в силу п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації права є наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. Іншими словами, якщо наразі ОСОБА_3 скористається своїм правом на приватизацію квартири АДРЕСА_2 - вона не зможе набути право власності на дану квартиру, оскільки не зможе його зареєструвати через наявність накладеного більш, ніж 10 років тому арешту на неї. Тобто, існування заходів забезпечення позову виключають реалізацію права на приватизацію квартири та подальшу реєстрацію речових прав. Вибуття квартири АДРЕСА_2 з власності ОСОБА_5 не виключає порушення її прав діючими заходами забезпечення позову, оскільки саме такі заходи і перешкоджають їй наразі у приватизації квартири АДРЕСА_2 та «повторному» набутті права власності на таке майно У відповіді Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 01-63/252 від 14.03.2022 р. зазначено, що на квартиру АДРЕСА_2 накладено арешт ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2010 р. та від 10.02.2011 р. та рекомендовано звернутись до суду за захистом прав та інтересів. Суд. проявляючи надмірний формалізм, вважав, що такий доказ не с належним зверненням ОСОБА_3 з відповілною заявою про приватизацію квартири. У адвокатському запиті від 11.02.2022 р. № 2-н/22 представник ОСОБА_6 просив повідомити, чи має можливість КП «Міське агентство з приватизації житла» оформити документи на приватизацію квартири АДРЕСА_2 на ім?я ОСОБА_5 за умови наявності чинного арешту майна, у відповідь на який і було надано лист № 01-63/252 від 14.03.2022 р. Таким чином, висновки суду про не доведення ОСОБА_5 факту звернення до органів приватизації та отримання відмови у приватизації квартири саме у зв?язку з наявністю заходів забезпечення позову не відповідають дійсності. Між тим, з урахуванням того, що виконавче провадження з примусового виконання рішення суду по справі № 2-74/11 за заявою ОСОБА_1 не відкривалось, наразі очевидно сплив встановлений ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України строк, ОСОБА_1 у 2018 році втратив право на користування квартирою N621, а згодом взагалі помер, дія заходів забезпечення позову повинна бути припинена незалежно від факту звернення/не звернення ОСОБА_3 до органів приватизації Верховний Суд у справі № 2/0301/806/11 (постанова від 13.07.2022 року) зазначив, що: «Відповідно до статті | Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання сторони крім представника апелянта не з`явились, що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія дослідивши матеріали справи встановила, що у грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу (надалі УЖКГ та ПЕК), КП Міське агентство з приватизації житла Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в рівних долях, у якій просив зобов`язати орган приватизації УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради внести зміни у власне розпорядження від 18.02.2010 № 215607 шляхом надання квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частинах; визнати недійсним свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1 від 18.02.2010, видане на підставі розпорядження УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради від 18.02.2010 № 215607; зобов`язати орган приватизації УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради видати свідоцтво про право власності на кв. АДРЕСА_1 з урахуванням внесених змін у розпорядження.

Указаній справі присвоєно № 2-14329/10.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2010 в рамках розгляду даної справи задоволено клопотання ОСОБА_1 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті (а. с. 22).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2011 (справа № 2-179/11) задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до УЖКГ та ПЕК, КП Міське агентство з приватизації житла Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру в рівних долях та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті (а. с. 34).

31.05.2011 ОСОБА_1 подав уточнення до позовної заяви, поданої 02.12.2010, у якій відповідачами визначив Департамент міського господарства Одеської міської ради, КП Міське агентство з приватизації житла Одеської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просив скасувати розпорядження органу приватизації, яке видане 18.02.2010 № 215607 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради стосовно квартири АДРЕСА_1 про приватизацію останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане 18.02.2010 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача скасувати це свідоцтво.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2011 року позов ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації житла задоволено, визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації, яке видане 18.02.2010 за № 215607 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, стосовно квартири АДРЕСА_1 , про приватизацію останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане 18.02.2010 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 61-62).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2011 виправлено описку, допущену в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2011, вказано в рішенні суду номер справи як «2-74/11».

18.07.2011 ОСОБА_1 подано заяву про видачу виконавчого листа на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2011 (а. с. 72).

Виходячи з аналізу змісту статі 158 ЦПК України, закінчення 90-денного терміну з дня ухвалення рішення про задоволення позову не тягне за собою автоматичного припинення дії заходів забезпечення позову, а вони продовжують діяти до повного виконання судового рішення.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В силу положень статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із скасуванням відповідних заходів. Суд також зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Як слідує з матеріалів справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2011 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним та скасовано розпорядження органу приватизації, яке видане 18.02.2010 за № 215607 Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, стосовно квартири АДРЕСА_1 , про приватизацію останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане 18.02.2010 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення набрало законної сили 20.06.2011.

Отже, на підставі указаного рішення квартира АДРЕСА_1 вибула із власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Як слідує з посвідчення № 365 Приморської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_3 за рішенням суду було визнано недієздатною, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2016 року, опікуном над недієздатною ОСОБА_3 та над її майном призначено ОСОБА_7 .

Цивільну дієздатність ОСОБА_3 поновлено у 2021 році.

Обґрунтовуючи необхідність скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_3 посилається, зокрема, на те, що збереження заходів забезепечення позову у виді арешту на квартиру АДРЕСА_1 перешкоджає їй у реалізації права на приватицію цієї квартири, проте заявником не доведено належними та допустими доказами її звернення до відповідних органів з приводу приватизації даної квартири та доказів, що їй у такій приватизації відмовлено у зв`язку з наявністю арешту.

При цьому лист Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 01-63/252 від 14.03.2022 не є належним доказом звернення ОСОБА_3 із відповідною заявою про приватизацію квартири, крім того, з указаного листа слідує, що він адресований адвокату Насєдкіну О. І. у відповідь на його адвокатський запит, при цьому доказів, що адвокат звертався в інтересах ОСОБА_3 матеріали справи не містять,.

Також не доведено належними і допустимими доказами те, що наявність арешту перешкоджає і в оформленні ОСОБА_3 її спадкових прав після смерті її матері ОСОБА_2 , оскільки як слідує з листа державного нотаріуса Приморської Державної нотаріальної контори у м. Одеса Садової Т. В. від 15.02.2022 № 144/01-16, спадкову справу № 12Б/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 закрито за відсутністю спадкового майна. ОСОБА_3 до нотаіальної контори не зверталася.

З аналізу даного листа також можна зробити висновок, що спірна квартира, яка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вибула з власності останньої.

Крім того, посилання заявника на наявність судового рішення про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , про скасування арешту на яку просить заявник, не є достатньою підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Отже, клопотання належним чином не мотивоване та необґрунтовано із наданням належних доказів, які права чи інтереси ОСОБА_3 порушені збереженням заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту вжиття заходів забезпечення позову сплинув значний проміжок часу, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, не є достатньою підставою для задоволення клопотання при наявності листа державного нотаріуса Приморської Державної нотаріальної контори у м. Одеса Садової Т. В. від 15.02.2022 № 144/01-16, спадкову справу № 12Б/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 закрито за відсутністю спадкового майна. ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталася.

Таким чином, ураховуючи наведене, та ту обставину що заявником не доведено належними та допустими доказами її звернення до відповідних органів з приводу приватизації даної квартири та доказів, що їй у такій приватизації відмовлено у зв`язку з наявністю арешту, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною апелянта не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Викладені обставини не позбавляють апелянта права на судовий захист при виконанні передбаченого законом права на відповідне звернення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року ,залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко