Житомирський апеляційний суд
Справа №285/3104/21 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 8 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Григорусь Н.Й., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/3104/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки в натурі, що є у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 липня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. в м. Звягель,

в с т а н о в и в :

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив виділити йому належні 44/300 частин в натурі житлового будинку та господарських будівель, що розташовані по АДРЕСА_1 , що знаходиться у спільній сумісній власності із ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2017 йому на праві особистої власності належить 44/300 часток у житловому будинку АДРЕСА_1 , а решта частина будинку належить відповідачам. Вказує, що відповідачі фактично користуються своїми частками, вселивши туди квартирантів, натомість він не має можливості користуватися своєю часткою. Стверджує, що іншого житла він немає, а тому вимушений винаймати квартиру для проживання. Зазначає, що в добровільному порядку здійснити поділ будинку неможливо, оскільки щодо його поділу відповідачі заперечують. Посилаючись на ст. ст. 364, 370 ЦК України просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 липня 2023 року в задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що проведеною судовою експертизою не враховано, що є три роздільних входи в будинок, крім того стверджує, що експертиза проведена на частину будинку, а не на весь будинок. Також, зазначає, що експертизою не враховано кімнату площею 23 кв.м., яка є в технічному паспорті попереднього зразка та фактично є в наявності. Стверджує, що ОСОБА_6 зробила переобладнання кімнат, замінила технічний паспорт, чим приховала кімнату площею 23 кв.м., приховавши двері. Вказує, що вартість оскаржуваної частини будинку складає 301000,00 грн., що є заниженою та не відповідає реальній вартості будинків окресленого району. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що оскаржувана частина будинку є з окремим входом, окремим санвузлом, коридором, кладовкою та двома кімнатами. Вказує, що площа та розміщення будинку на земельній ділянці дає можливість для розширення шляхом добудови. Враховуючи вищевикладене просить рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що сторони по справі є співвласниками будинку АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2017 ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_7 , а саме 44/300 часток у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок з цегли, житловою площею 100,7 кв.м., загальною площею 142 кв.м. на плані позначений літ. А, А1, а, а1, №1. До будинку відносяться господарські будівлі: сараї Б, В, Д; гараж Г; навіс Ж, Є; колодязь - №2, огорожа - №3.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №105176272 від 27.11.2017 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 44/300 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2000 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є спадкоємцями майна ОСОБА_8 , а саме 35/100 частин житлового будинку, що знаходяться в АДРЕСА_2 . Будинок цегляний, житловою площею 100,7 кв.м. До будинку відносяться господарські будівлі: сараї Б, Д; уборна В, гараж Г, огорожа №3, колодязь №2.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 05.12.2022 вбачається, що ОСОБА_1 належить 44/300 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2017; ОСОБА_2 належить 22/300 частки будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.06.2017; ОСОБА_4 належить 43/100 частки будинку на підставі договору дарування від 09.10.2014.

Предметом розгляду у цій справі є вимоги ОСОБА_1 про виділ належних йому 44/300 частин житлового будинку та господарських будівель, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 356, ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У частині 3 статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За змістом частин 1, 3 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Виділ частки із спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна у розумінні ст. 181 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 11.11.2020 у справі № 361/4047/17 зазначив, що системний аналіз положень ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Поділ (виділ) частки житлового будинку передбачає перебудову існуючого, зазвичай, одноквартирного будинку з метою обладнання двох і більше ізольованих квартир. Варіанти поділу (виділу частки) житлового будинку повинні максимально забезпечувати однакові умови для співвласників із урахуванням їхніх часток. Поділ (виділ) частки житлового будинку вважається можливим якщо за результатами поділу у частинах будинку, що виділяються співвласникам, є можливість влаштувати ізольовані та забезпечені окремими виходами на прилеглу земельну ділянку, як мінімум однокімнатні, житлові квартири, які за своїми показниками (об`ємно-планувальним рішенням, складом приміщень, площею, забезпеченістю інженерним обладнанням тощо) відповідають чинним вимогам нормативних документів.

Поділ житлового будинку (з технічної точки зору) - технічна можливість поділу в натурі житлового будинку у відповідності до часток співвласників (або близьких до цих часток) з облаштуванням у частинах будинку, що виділяються співвласникам, окремих ізольованих як мінімум однокімнатних квартир, у відповідності до вимог нормативних документів.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 495/8889/13-ц, «виділ (поділ) часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідатиме розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин виділ (поділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку в натурі відповідно до часток співвласників.»

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах : від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19, від 08 березня 2023 року у справі № 559/1923/17 , оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, частка якого виділяється, та власнику (власникам), частки яких залишаються, мають бути виділені окремі приміщення, які повинні бути ізольованими від приміщень іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, підведену систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Отже, оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на зазначене майно пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен виділити іншим його співвласникам такі частини житлового будинку та нежитлових будівель, які відповідають розміру та вартості їх часток (або зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася), якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

При цьому слід приймати до уваги, що загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси всіх сторін, а правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Відповідно до висновку експерта №2169/21/592/23-25 від 10 квітня 2023 року за результатами проведення будівельно технічної та оціночно-будівельної експертизи розподіл частини будинку по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних (44/300 та 22/300) часток співвласників відповідно діючих вимог нормативних документів в галузі будівництва на час проведення дослідження неможливий, оскільки виходячи із умови виділення кожному із співвласників окремої квартири для ізольованого користування та заселення однією сім`єю, неможливо виконати вимоги для 44/300 та 22/300 частин будинковолодіння, а саме п.5.17 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення», згідно яких загальна площа однокімнатної квартири повинна бути не менше 28,0 кв.м.

Ринкова вартість 22/100 частин будинку по АДРЕСА_1 , в цінах на момент проведення дослідження становить 302 351,00 грн.

Мінімальна необхідна площа для виділу однокімнатної квартири повинна складатися з приміщень певної площі (житлової і допоміжної), відповідати Державним будівельним нормам України ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинки. Основні положення» та становити площу не менше 28 м2. Мінімальна площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 14 м2, кухні - не менше 5 м2.

Позивач ОСОБА_1 вважає висновок будівельно технічної та оціночно-будівельної експерти №2169/21/592/23-25 від 10 квітня 2023 року неповним та таким, що суперечить матеріалами справи, про що зазначив в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Пунктами 3 та 4 частини 5 статті 12ЦПК України також передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На виконання вимог п.3, п.4 ч.5 ст.12 ЦПК суд апеляційної інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу ОСОБА_1 його права та обов`язки. Зокрема, його право заявити клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи. При цьому, ОСОБА_1 був попереджений про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій.

Однак позивач після виконання апеляційним судом вимог ч.5 ст.12 ЦПК України будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до вказаного висновку експертизи від 10.04.2023 року розподіл частини будинку по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних (44/300 та 22/300) часток співвласників відповідно діючих вимог нормативних документів в галузі будівництва на час проведення дослідження неможливий, а інших належних та допустимих доказів технічної можливості виділу частки будинку в натурі, що належить позивачу, ним не надано, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 листопада 2023 року.

Головуючий

Судді