Справа № 274/1386/23 Провадження № 2/0274/719/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
11.10.23 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд),
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
доБердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області,
прозняття обтяження нерухомого майна,
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Будинок належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 26.11.1998 р. У вересні 2021 р. ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з проханням посвідчити договір дарування зазначеного будинку, проте постановою нотаріуса від 20.09.2021 р. їй було відмовлено у вчинені цієї нотаріальної дії, оскільки будинок перебуває під оспорюваним обтяженням, останнє перешкоджає ОСОБА_1 розпорядитись належним їй будинком. На звернення ОСОБА_1 про зняття оспорюваного обтяження Бердичівська державна нотаріальна контора Житомирської області повідомила, що правові підстави для зняття нею цього обтяження відсутні, а тому право власності ОСОБА_1 підлягає захисту у судовому порядку.
Бердичівська державна нотаріальна контора Житомирської області своєї позиції щодо позову в порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила.
Судом з`ясовано, що між ОСОБА_5 , непрацездатною за віком, та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання від 21.03.1992 р., який посвідчено старшим держаним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Данилейко М.Т., за умовами якого ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_3 цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими та побутовими спорудами (а. с. 17, а. інв. с. 42).
На підставі статті 54 Закону УРСР "Про державний нотаріат" старшим держаним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Данилейко М.Т. у зв`язку з посвідченням договору довічного утримання від 21.03.1992 р. накладено заборону відчуження цілого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 до припинення договору довічного утримання, що підтверджується відповідним написом (забороною) на договорі.
Білоус ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , успадкувала його дружина ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.01.1997 р. (а. інв. с. 48).
Також у свідоцтві про право на спадщину за законом від 20.01.1997 р. зазначено, що будинок належав ОСОБА_8 на підставі договору довічного утримання від 21.03.1992 р.
З наведено випливає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 є однією і тією ж особою, яка є стороною договору довічного утримання від 21.03.1992 р. та до дня смерті на підставі цього договору була власником цілого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу від 26.11.1998 р., за умовами якого перша продала, а другий купив цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 43 44, а. інв. с. 53 54).
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , успадкувала його дружина ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.09.2021 р. (а. с. 8).
На підставі цього свідоцтва про право на спадщину право власності на цілий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстрована за ОСОБА_1 20.09.2021 р., що підтверджується витягом від 20.09.2021 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 10).
Як зазначено у договорі довічного утримання від 21.03.1992 р. на момент його укладення ОСОБА_5 була непрацездатною за віком, тобто є підстави вважати, що на даний час, тобто більше, ніж через тридцять один рік після укладення вказаного договору, ОСОБА_5 померла.
Ця обставина непрямо підтверджується зазначеними вище обставинами щодо купівлі-продажу цілого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки б за життя ОСОБА_5 укладення договору купівлі-продажу цього будинку суперечило б законодавству України: відчуження будинку набувачем за життя відчужувача не допускається (частина перша статті 427 Цивільного кодексу Української РСР, який був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу від 26.11.1998 р.).
Тобто на даний час у наявності обтяження у виді заборони відчуження цілого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою захисту прав та інтересів ОСОБА_5 немає потреби.
Крім того, таке обтяження перешкоджає ОСОБА_1 , яка є власником цілого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , реалізовувати правомочності власника будинку, зокрема подарувати його, останнє підтверджується постановою від 20.09.2021 р. приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Пашинскього О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_9 у посвідченні договору дарування цього будинку на ім`я ОСОБА_10 (а. с. 12).
Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Разом з тим, умови для зняття заборони нотаріусом у позасудовому порядку, передбачені статтею 74 Закону України "Про нотаріат", відсутні.
Інші позасудові механізми зняття/припинення оспорюваної заборони також відсутні.
Однак така заборона може бути припинена на підставі судового рішення про припинення обтяження речового права на нерухоме майно, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень": державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом припинення заборони, яка стосується предмета спору.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут