Справа № 204/3435/23
Провадження № 2/204/1656/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

15 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря Корягіної Р.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовною ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 (адреса знаходження: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка, в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, яким просила суд збільшити розмір аліментів посилаючись на те, що сторони по справі мають двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 10.09.2012 було стягнуто аліменти з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частина усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з моменту подачі позову і доповноліття дітей. В 2014 відповідач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_10 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей. В ході судового розгляду справи, відповідач подала суду заяву якою вона визнала позовні вимоги і не заперечувала проти їх задоволення у повному обсязі, що призвело до нараховуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі 500 грн., що становить значно менше встановленого законодавцем прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Крім того, позивач вказує, що під час звернення до суду із відповідними вимогами остання понесла витрати на правову допомогу, які також просила стягнути з відповідача.

26.06.2023 на адресу суду представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву в якомуне погоджується з тим, щоб з відповідача стягували збільшений розмір аліментів на утримання його дітей, як просить позивачка. Оскільки здоров`я відповідача на сьогоднішній день не покращилося, він також є інвалідом дитинства III групи, проживає в кімнаті гуртожитку, має кредитні зобов`язання. Відповідач погоджується з обов`язком утримувати своїх дітей, шляхом сплати аліментів у розмірі 1/4% як зазначено у рішенні Вугледарського міського суду Донецької області від 12.03.2014. Представник відповідача вказує, що оскільки жодна обставина у позивача або відповідача щодо зміни стану здоров`я, матеріального становища, чи появи нових утриманців у сторін не настала, тому просила суд відмовити ОСОБА_11 у задоволенні позовних виомог.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на підстави зазначені в відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Серія НОМЕР_1 виданого 13.05.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №69 та та свідоцтва про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 НОМЕР_2 , виданого02.03.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 31, де батьком дітей зазначенийГєковО.С., а матір`ю - ОСОБА_14 (а.с.6-7).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 10.09.2012 з відповідача ОСОБА_8 стягнуто на користь ОСОБА_15 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з моменту подачі позову 30.05.2012 і до досягнення дітьми повноліття (а.с.28-29).

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 12.03.2014 змінено розмір аліментів, які стягувалися з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 на користь дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 рішенням Вугледарського міського суду від 10.09.2012 на частину усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви 10.02.2014 та до досягнення повноліття дітей (а.с. 26-27).

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому суд має виходити з матеріального становища обох сторін.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом». Зазначене відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Аналогічні обставини викладені в п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 81 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно довідкиМСЕК від 05.10.1999 серії12ААА№ 267573 ГєковуО.С. первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності та встановлений діагноз: дисплазія обох тазобедренних суставів (а.с. 54).

Згідно довідки, виданої завідувачем гуртожитку №10 ОСОБА_16 вбачається, що ОСОБА_17 з 10.04.2023 по теперішній час мешкає у кімнаті №32, площеє 13.8 м2 (а.с.50).

Відповідно довідки від 06.06.2023, виданої заступником директора відділення АТ КБ «Приватбанк» Пересада В.Г. вбачається, ОСОБА_18 має кредитні зобов`язання перед банком та станом на 06.06.2023 має заборгованість у розмірі 16 537,73 грн. (а.с.51).

Відповідно до довідки про доходи № 361302 від 05.06.2023, наданої Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області вбачається, що ОСОБА_18 за період з грудня 2022 по травень 2023 отримав пенсію по інвалідності в розмірі 11385,00 грн. (а.с. 52).

З довідки № 168 від 08.06.2023 вбачається, що ОСОБА_18 працює у Приватному акціонерному товаристві «ДТЕК Павлоградвугілля» та отримує постійний дохід, який за період з квітня 2023 травень 2023 за винятком аліментів складає 34086,12 грн. (а.с. 53).

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

При цьому суд враховує, що норми ст. 141 та ст. 180 СК України містять чіткі приписи щодо рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, відповідно до яких мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Отже обов`язок належного утримання дитини покладається на обох батьків: як батька, так і матері, та не може бути перекладений на когось одного виходячи тільки з підстав незначного матеріального забезпечення котрогось із них.

Крім того, суд зазначає, що позивач є особою працездатного віку, тобто, є підстави вважати, що позивач також спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей.

Пред`являючи позов про збільшення розміру аліментів на дітей, позивач не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язаньта зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Із наданих документів, які знаходяться в матеріалах справи вбачається, що здоров`я відповідача на сьогоднішній день не покращилося, він є інвалідом III групи, яка встановлена безстроково, проживає в кімнаті гуртожитку та має кредитні зобов`язання, таким чином твердження позивача стосовно того, що останній має достатній дохід не підтверджуються жодними доказами, які додані до матеріалів справи.

Зважаючи на обставини, викладені в заявах по суті справи та надані докази, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем позовних вимог зважаючи на положення ст. 192 СК України, відтак у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, в разі зміни матеріального стану відповідача, погіршення здоров`я, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, відповідно дост.141ЦПКУкраїни судовий збір із відповідача стягненню не підлягає, а всі судові витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Що стосується вимог відповідача стосовно стягнення з позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3 000 грн., то дана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Верховний Суд у своїй Постанові від 3 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

У свою чергу, будь-яких документів на підтвердження факту надання правової допомоги та понесених позивачем витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 суду надано не було, що унеможливлює встановити, що заявлені витрати були дійсно понесені відповідачем у зв`язку із представництвом його інтересів у суді за даною цивільною справою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів понесення ним витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим заявлені витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Керуючисьст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212, 215, 214, 223, 367 ЦПК України, ст.ст. 2, 7, 15, 18, 180-183, 192 Сімейного кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 );

Представник позивача ОСОБА_4 (адреса знаходження: АДРЕСА_2 );

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,(місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Представник відповідача ОСОБА_19 , (адреса знаходження: АДРЕСА_4 і).

Суддя С.В.Чудопалова