Справа № 569/6851/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса по Рівненському районному нотаріальному округу Скромної Юлії Анатоліївни, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до приватного нотаріуса по Рівненському районному нотаріальному округу Скромної Юлії Анатоліївни про визнання дій протиправними, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом звернулась ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 19 липня 2023 року залучено ОСОБА_2 в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача по даній цивільній справі.

В судовому засіданні представник позивача розмір заявлених позовних вимог збільшив та остаточно просив суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати протиправними дії приватного нотаріуса Скромної Юлії Анатоліївни щодо невидачі ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 свідоцтва про право на спадщину; скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №131/02-31 від 16 грудня 2022 року видану приватним нотаріусом Скромною Юлією Анатоліївною; зобов`язати приватного нотаріуса Скромну Юлію Анатоліївну видати ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 свідоцтво про право на спадщину за законом; стягнути на користь ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 за рахунок відповідача судові витрати у виді судового збору у сумі 1073,60 грн.

В судове засідання 08 листопада 2023 року відповідач приватний нотаріус по Рівненському районному нотаріальному округу Скромна Ю.А. не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно поданого письмового відзиву на позов просила суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 суду пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 матір третьої особи по справі ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді частки у праві власності на житловий будинок і присадибну ділянку, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , яке вона фактично прийняла, однак не оформила після смерті ОСОБА_4 , який і заповів їй зазначене вище майно. Спадщину після смерті матері ОСОБА_3 прийняв її син ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, шляхом звернення до приватного нотаріуса Скромної Ю.А., якою було надано витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №7109923 від 06 січня 2023 року, номер спадкової справи 70121490. А в подальшому нотаріус повідомила про наявність даної цивільної справи у суді.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач по справі народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Тучин Гощанського району Ровенської області.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 5 квітня 1960 року Тучинської сільською радою Ровенської області з якого вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Тучин Гощанського району Ровенської області, про що зроблено відповідний запис за №26. Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З дослідженого в судовому засіданні витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 21 березня 2019 року вбачається, що 18 листопада 1979 року виконкомом Тучинської сільської ради Гощанського району Рівненської області було складено актовий запис №44 про шлюб. Відомості про чоловіка: прізвище до державної реєстрації шлюбу: Продай; прізвище після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_6 ; власне ім`я, по батькові: ОСОБА_7 . Відомості про дружину: прізвище до державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_8 ; прізвище після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_6 ; власне ім`я, по батькові: ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки ОСОБА_4 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть (повторне) серії НОМЕР_3 виданим 27 жовтня 2022 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) з якого вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Бармаки Рівненського району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №26.

31 жовтня 2022 року позивач по справі звернулась з заявою до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Скромної Ю.А. про прийняття спадщини за законом (номер заяви 134) після смерті батька ОСОБА_4 .

З дослідженої в судовому засіданні постанови приватного нотаріуса по Рівненському районному нотаріальному округу Скромної Ю.А. від 16 грудня 2022 року індекс 131/02-31 вбачається наступне: «Я, ОСОБА_10 , приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області, розглянувши документи, надіслані ОСОБА_1 , для оформлення спадщини після смерті її батька, вважаю, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав: ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько заявника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який постійно проживав та був зареєстрований на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

09 березня 2022 року до мене, приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області, Скромної Ю.А. надійшла заява ОСОБА_11 про прийняття спадщини за №25.

Після отримання вказаної вище заяви були здійснені всі відповідні перевірки у Спадковому реєстрі України та відкрита спадкова справа №8/2022 після смерті ОСОБА_4 . Наявність відкритої спадкової справи виявлено не було, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09 березня 2022 року №68692467. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09 березня 2022 року №67692469, наявний зареєстрований заповіт від імені померлого, посвідчений Скромною Ю.А., приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області 15 червня 2016 року за реєстровим №914.

Вищезгаданий заповіт складений на все майно померлого на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

31 жовтня 2022 року до мене, приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скромної Ю.А., надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом за №134.

15 грудня 2022 року за індексним №100/02-14 до мене, приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скромної Ю.А., поштовим відправленням надійшла заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва спадкоємцем, який прийняв спадщину.

В даній заяві ОСОБА_1 просить видати їй свідоцтво на право на спадщину за заповітом. Крім того, заявник стверджує той факт, що необхідні документи були нею подані разом із заявою про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 в своїй заяві про видачу свідоцтва не вказала на яке саме майно має намір отримати свідоцтво (нерухоме майно чи рухоме майно). При цьому, заявником не було подано документів, які б посвідчували право власності померлого на нерухоме чи рухоме майно.

Крім того, в поданій заяві ОСОБА_1 стверджує, що є законною спадкоємицею першої черги і відповідно до частини 1 статті 1241 Цивільного кодексу України має право на обов`язкову частку у спадщині, як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, оскільки на день смерті спадкодавця досягла встановленого законом віку. Проте жодних документів, що підтверджують цей факт, заявником не надано.

Відповідно до ст.1270 та ст.1272 Цивільного кодексу України та п.3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для прийняття спадщини чи відмові від прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому роз`яснено, що відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (із відповідними змінами, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року №209, 19 квітня 2022 року №480, та від 24 червня 2022 року №719) перебіг строк для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше, ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Заява ОСОБА_1 про видачу свідоцтва спадкоємцем, який прийняв спадщину, датована 12 грудня 2022 року.

Згідно із вимогами статей 68,69 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє склад спадкового майна. Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину регламентується Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зокрема главою 10 розділу ІІ. Так, підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно без видачі документа, що посвідчує таке право.

В частині 1 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п.3 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва того, які залишаються у справах нотаріуса. Відомості про зареєстроване право власності за померлою на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Також, необхідно звернути увагу на те, що права на обов`язкову частку у спадщині, що передбачене статтею 1241 Цивільного кодексу України є особистим, персоніфікованим, не залежить від згоди інших спадкоємців. Право на обов`язкову частку у спадщині передбачається саме, як право, а не обов`язок на її прийняття. Якщо ОСОБА_1 мала намір скористатися саме цим правом, то у своїй заяві про видачу свідоцтва варто було б просити видати Свідоцтво про право на обов`язкову частку у спадщині, а не видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Враховуючи всі вище наведені факти, в тому числі відсутність документів, які потрібні для вчинення нотаріальної дії; той факт, що на момент подання заяви про видачу свідоцтва не вийшов строк для прийняття спадщини; а також те, що ОСОБА_1 не подано пенсійне посвідчення та ін., нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії (п.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат».).

Враховуючи всі вищенаведені обставини та керуючись ст.49 Закону України «Про нотаріат», п.1 глави 13-14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, постановляю: 1. Відмовити громадянці ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 2.Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. 3. Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії розглядаються за правилами позовного провадження. Позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції за місцезнаходженням приватного нотаріуса. Строк оскарження постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії встановлюється у три роки відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України.».

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності. Нотаріуси можуть проводити медіацію у порядку, визначеному законом, за умови проходження ними базової підготовки медіатора.

Документи, оформлені державними і приватними нотаріусами, мають однакову юридичну силу.

У сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України.

Посвідчення заповітів і довіреностей, прирівняних до нотаріальних, може провадитись особами, вказаними у статті 40 цього Закону.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв`язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, його територіальних органів при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Відповідно до частин 2,3 ст.42 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії.

Строк, на який відкладається вчинення нотаріальної дії в цих випадках, не може перевищувати одного місяця.

Статтею 49 закону України «Про нотаріат» передбачено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій, зокрема: нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників.

Внесення до Єдиного реєстру боржників державного або комунального підприємства не є підставою для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства.

Внесення до Єдиного реєстру боржників державного підприємства не є підставою для відмови у посвідченні договору купівлі-продажу, укладеного у процедурі припинення державного підприємства, відповідно до Закону України "Про особливості припинення державних підприємств за рішенням Фонду державного майна України";

9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Як наголошувалось Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2 можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу.

Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Главою 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до підпункту 4.1 цієї глави, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Згідно підпункту 4.12 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Підпунктом 4.14 цієї глави передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Як було зазначено вище, відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат» неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Отже, Законом України «Про нотаріат» передбачено обов`язок нотаріуса сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, і право нотаріуса витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Неподання таких відомостей нотаріусу є однією з підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Отже, статтею 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, також забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальних дій.

Аналіз наведених норм закону свідчить, що нотаріус зобов`язаний мотивувати свої дії, направлені на відмову у вчиненні нотаріальної дії. При цьому, нотаріусу заборонено лише безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі №473/1878/19.

Оскаржувана позивачем постанова нотаріуса вмотивована наступним: ОСОБА_1 в своїй заяві про видачу свідоцтва не вказала на яке саме майно має намір отримати свідоцтво (рухоме чи нерухоме), при цьому заявником не було подано документів, які б посвідчували право власності померлого на нерухоме чи рухоме майно; ОСОБА_1 не подала документів, що на день подання заяви про прийняття спадщини вона є повнолітньою особою, яка на день смерті спадкодавця досягла встановленого законом віку. Крім того, якщо ОСОБА_1 мала намір скористатися правом на обов`язкову частки у спадщині, то у своїй заяві про видачу свідоцтва варто було б просити видати свідоцтвом про право на обов`язкову частку у спадщині, а не видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

При цьому, в оскаржуваній постанові нотаріусом не зазначено, які саме документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії не подані, чи які документи з поданих ним, не приймаються нотаріусом, які документи слід подати.

Крім того, у даному випадку, нотаріус, у відповідності до вимог ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат» мала право відкласти або зупинити вчинення нотаріальної дії та надати позивачу по справі можливість подати необхідні для вчинення нотаріальної дії процесуальні документи. Однак, нотаріус відразу винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії приватного нотаріуса Скромної Ю.А. щодо невидачі позивачу свідоцтва про право на спадщину та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №131/02-31 від 16 грудня 2022 року видану приватним нотаріусом Скромною Ю.А. знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки захистити своє порушене право іншим чином позивач не може.

З приводу вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Так, Конституцією України закріплені принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 (абзац перший пункту 2 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі №754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі №161/9939/17 (провадження №61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріуса або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Закону України «Про нотаріат» належать до компетенції нотаріуса, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію нерухомого майна, що також підтверджується правовою позицією викладеною у Постанові об`єднаної палати КЦС ВС у справі №473/1878/19 від 01.03.2021 року.

Виходячи із вищевикладеного, суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, беручи до уваги позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354

ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса по Рівненському районному нотаріальному округу Скромної Юлії Анатоліївни, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом задоволити частково.

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Скромної Юлії Анатоліївни щодо невидачі ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 свідоцтва про право на спадщину.

Скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №131/02-31 від 16 грудня 2022 року видану приватним нотаріусом Скромною Юлією Анатоліївною.

В решті позовних вимог позивачу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1

Відповідач: приватний нотаріус по Рівненському районному нотаріальному округу Скромна Юлія Анатоліївна, м.Рівне, проспект Миру, 9

Третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов