Справа № 715/1609/23
Провадження № 2/715/366/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Цуркана В.В.

секретар судового засідання Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 липня 2003 року вони з відповідачем у виконавчому комітеті Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, зареєстрували шлюб, актовий запис № 06. Під час спільного проживання вони з відповідачем купили житлові будинки, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 . Вказує. що відповідно до довідки Волоківської сільської ради № 232 від 09.05.2023 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_2 розташований за попередньою адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку зі зміною меж сіл Волока та Грушівка, адреса житлового будинку змінилася на АДРЕСА_2 . Вказує, що за час спільного проживання, відповідачем на підставі рішення 26 сесії 5 скликання № 73-26/05 від 08.04.2005 року Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, отримав в приватну власність земельну ділянку площею 0, 25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме під житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 . Таким чином, вважає, що оскільки їй належить на праві спільної сумісної власності подружжя право на 1/2 ідеальної частки житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 , то до неї також перейшло і право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки розташованої під будинком, площею 0, 25 га, кадастровий номер :01:001:0394. На підставі викладеного, просить суд ухвалити рішення, яким визначити об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 два житлові будинки з господарськими спорудами, які розташовані в АДРЕСА_2 та в АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0394. Визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку, спільного майна подружжя, а саме житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_2 . Визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку, спільного майна подружжя, а саме земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0394, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку, спільного майна подружжя, а саме житлового будинку з господарськими спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 4276,05 грн.

04.07.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого ОСОБА_2 не заперечує, що спірні житлові будинки були придбані ним та колишньою дружиною спільно під час перебування у шлюбі. Однак відповідач зазначає, що житло куплялося для дітей та була домовленість про подальшу передачу їх у власність спільним дітям. Крім цього, вказує, що відповідач не визнає позовну вимогу щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0394, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказана земельна ділянка була приватизована ОСОБА_2 на підставі рішення 26 сесії 5 скликання Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 73-26/05 від 08.04.2005 року. Вказаним рішенням ОСОБА_2 скористався своїм конституційним правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки, а отже позбавлення його права власності на частину спірної земельної ділянки буде порушенням конституційного права відповідача на землю.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак її представник ОСОБА_4 подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю та справу просить розглядати у його з позивачкою відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак його представник ОСОБА_3 подала до суду заяву, згідно якої вказала, що відповідач визнає позовні вимоги частково, просила суд врахувати відзив на позовну заяву та справу розглядати у її з відповідачем відсутності.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Спір між сторонами виник з приводу поділу спільно нажитого майна подружжя, який регулюється нормами Сімейного Кодексу України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано положеннями статті 63 СК України, згідно з якими дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2003 року, при цьому заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 липня 2022 року, яке набрало законної сили 25.08.2022 р., шлюб між сторонами було розірвано.

При цьому, судом також встановлено, що згідно договору купівлі продажу житлового будинку від 03 червня 2004 року, серії ВВЕ № 1911659, зареєстрованого в реєстрі за № 3248, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М., ОСОБА_2 купив у ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3997912 від 30.06.2004 року, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу серії ВВЕ № 1911659 від 03.06.2004 року на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 232 від 09.05.2023 року, виданої Волоківською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за попередньою адресою АДРЕСА_1 , але у зв`язку із зміною меж сіл Волока та Грушівка, адреса житлового будинку змінилася на АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 29 листопада 2006 року, серії ВЕС № 861882, зареєстрованого в реєстрі за № 6689, посвідченого приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Кінащук Н.М., ОСОБА_2 купив у ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12709093 від 30.11.2006 року, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу серії ВЕС № 861882 від 29.11.2006 року на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Правилами статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України).

Сторони не заперечують і судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_2 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який розташований за адресою АДРЕСА_1 були набуті під час шлюбу, а тому вони об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

При цьому позивач, просить визначити за неї право власності на ідеальну частку вищевказаного нерухомого майна, а відповідач не заперечує проти цих позовних вимог, а тому в цій частині вони підлягають до задоволення.

Що стосується земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, адреса об`єкта: с. Волока Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, кадастровий номер :01:001:0394, то слід зазначити наступне.

Так, відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 757160 від 27 квітня 2006 року, ОСОБА_2 на підставі рішення № 73-26/05 від 08.04.2005 року Волоківської сільської ради Глибоцького району, є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована в с. Волока Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0394.

Відповідно до довідки № 234 від 11.05.2023 року, виданої Волоківською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, земельна ділянка на якій розташований житловий будинок в АДРЕСА_3 ) приватизована та належить ОСОБА_2 . При цьому земельна ділянка на якій розташований житловий будинок в АДРЕСА_1 не приватизована.

Згідно звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: с. Волока Чернівецького району Чернівецької області та належить ОСОБА_2 кадастровий номер :01:001:0394 станом на 04.04.2023 року становить 312 760 грн. 00 коп.

Пункт 5 частини 1 статті 57 СК України, яка набула чинності з 13.06.2012 року, встановлює, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею/ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її/його користуванні або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

При цьому необхідно зазначити, що набута одним із подружжя у порядку безоплатної приватизації земельна ділянка підлягала поділу між подружжям в силу ст. 61 СК України за обставин, коли її набуття мало місце із 09 лютого 2011 року - дати набрання законної сили відповідними змінами до ст. 61 СК України.

Однак правовий статус такої земельної ділянки до 09 лютого 2011 року також мав певні особливості.

Виходячи зі ст. 30 ЗК України 1990 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об`єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2710цс15 від 16 грудня 2015 року, № 6-66цс12 від 11 червня 2012 року).

Такі ж норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Отже, на підставі наведених норм закону у кожного із подружжя, що має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Як вбачається з матеріалів справи, під час шлюбу відповідачем у 2006 році на своє ім`я була приватизована земельна ділянка в с. Волока Чернівецького району Чернівецької області, площею 0,2500 га, на якій знаходиться житловий будинок з належними господарськими будівлями і спорудами, належне сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя по ідеальній частці.

Спірна земельна ділянка приватизована відповідачем у встановленому порядку до введення в дію вказаної вище редакції ст. 57 п.5 Сімейного Кодексу України та до періоду дії вказаних положень ст. 61 Сімейного Кодексу України.

Згідно п. 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 Земельного кодексу України, окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

За частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, як випливає зі змісту вказаних правових норм, які діяли на момент приватизації відповідачем спірної земельної ділянки, отримана одним з подружжя в період шлюбу земельна ділянка шляхом приватизації є його особистою приватною власністю, а другий з подружжя, якщо на ній знаходиться будинок, якій є спільною частковою власністю, може вимагати визнання за ним права власності на частину земельної ділянки у разі поділу та виділу частини цього будинку не на загальних підставах, а шляхом визначення його частки у такому майні (земельної ділянки), яка є необхідною для її обслуговування.

Таким чином суд приходить до висновку, що у випадку визнання житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 спільно сумісної власністю подружжя та його поділу, позивач має право на частину земельної ділянки, на який розташований вказаний житловий будинок в тій частці, яка необхідна для його обслуговування.

Разом з тим, позивач просить визнати за собою право власності на ідеальну частку житлового будинку та господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 без поділу конкретних часток у даному нерухомому майні, при цьому загальна площа житлового будинку становить 36.4 кв.м., а сараю 22.6 кв.м., а загальна площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 кадастровий номер :01:001:0394 має загальну площу 0,2500 га.

Таким чином суд вважає, що визнання за позивачем права власності на ідеальної частки земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та кадастровий номер :01:001:0394, загальною площею 0,2500 га, буде суперечити вимогам статей 120 ЗК, 377 ЦК України, оскільки, ідеальна частка земельної ділянки є значно більшою, ніж необхідно для обслуговування частки житлового будинку.

З огляду на ці обставини, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Слід зазначити, що позивач, після поділу нерухомого майна в натурі має право на звернення до суду з позовом, про визнання за неї права власності на частку у вищевказаній земельній ділянці, яка необхідна для обслуговування її частки у житловому будинку та господарських споруд.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_2 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителькою АДРЕСА_2 , право власності на ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_2 до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею - 36,4 кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», колодязь №І загальною вартістю 275 002 (двісті сімдесят п`ять тисяч дві) гривні припинивши право спільно сумісної власності подружжя на вказане майно.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителькою АДРЕСА_2 право, власності на ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входить: житловий будинок літ. «А», загальною площею - 35,4 кв.м., сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа № 1-2 загальною вартістю 267 447 (двісті шістдесят сім тисяч чотириста сорок сім) гривень, припинивши право спільно сумісної власності подружжя на вказане майно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 14.11.2023 року.

СУДДЯ: