КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/1781/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шульги Андрія В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року у складі судді Білоцької Л.В.,

у цивільній справі за позовом виконувача обов`язків керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області до Бучанської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними розпорядження, державних актів на земельні ділянки та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року Києво-Святошинська місцева прокуратура Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації звернулася у суд із позовом, у якому просила:

визнати недійсними: розпорядження Макарівської районної державної адміністрації: за №2506 від 02.07.2008 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам України для ведення особистого селянського господарства в межах Липівської сільської ради»; розпорядження №4037 від 29.10.2008 «Про передачу у власність земельних ділянок, функціональне використання яких змінюється, 8-ми громадянам України на території Липівської сільської ради»; за № 317 від 17.06.2016 «Про зміну в цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_2 на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області»; за № 318 від 17.06.2016 «Про зміну цільового призначення земельної ділянки із земель для ведення особистого селянського господарства на землі для ведення індивідуального садівництва гр. ОСОБА_1 на території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області».

скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0135, площею 0,5619 га, що зареєстрована за ОСОБА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0136, площею 0,3138 га, що зареєстрована за ОСОБА_5 ; земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0051, площею 0,9 га, що зареєстрована за ОСОБА_1 ; земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0048, площею 1,000 га, що зареєстрована за ОСОБА_2 ; земельної ділянки площею 0,1243 га із кадастровим номером 32278300:05:004:0049, що зареєстрована за ОСОБА_1 ; земельної ділянки площею 1,0000 га із кадастровим номером 32278300:05:004:0047, що зареєстрована за ОСОБА_3 ; земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером 32278300:05:002:0055, що зареєстрована за ОСОБА_4 ; земельної ділянки площею 0.9000 га із кадастровим номером 32278300:03:002:0052, що зареєстрована за ОСОБА_4 ; земельної ділянки площею 0,9000 га із кадастровим номером 32278300:03:002:0051, що зареєстрована за ОСОБА_1 ; земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером 32278300:05:002:0054, що зареєстрована за ОСОБА_1 .

Усунути перешкоди у здійсненні Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області ( до заміни орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Київська обласна державна адміністрація) права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду:

-площею 1,000 га з кадастровим номером :05:004:0048;

-площею 1,000 га з кадастровим номером :05:004:0137;

-площею 0,9000 га з кадастровим номером :03:002:0051;

-площею 0,1000 га з кадастровим номером :05:002:0054;

-площею 0,5619 га з кадастровим номером :05:004:0135;

-площею 0,900 га з кадастровим номером :03:002:0052;

-площею 0,100 газ кадастровим номером :05:002:0055;

-площею 0,3138 га з кадастровим номером :05:004:0136, шляхом їх витребування (повернення) на користь держави в особі Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області ( до заміни орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Київська обласна державна адміністрація) із незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Позов обґрунтовано тим, що Києво-Святошинською місцевою прокуратурою Київської області в порядку, визначеному ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», під час опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру, встановлено підстави для представництва інтересів держави та виявлені порушення вимог земельного законодавства під час виділення земельних ділянок в адміністративних межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області.

Розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 2506 від 02.07.2008 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність п`яти земельних ділянок загальною площею 5,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області. На підставі розпорядження № 2506 від 02.07.2008 року:

ОСОБА_3 отримала державний акт серії ЯЖ № 203680 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0047, загальною площею 1,0000 га;

ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯЖ № 203679 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0048, загальною площею 1,0000 га;

ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЖ № 203678 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0049, площею 0,1243 га та державний акт серії ЯЖ № 203676 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0053, площею 0,8757 га;

ОСОБА_7 отримала державний акт серії ЯЖ № 203677 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0051, загальною площею 1,0000 га;

ОСОБА_6 отримала державний акт серії ЯЖ № 203675 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0052, загальною площею 1,0000 га.

В подальшому ОСОБА_3 змінила кадастровий номер земельної ділянки :05:004:0047 загальною площею 1,0000 га на новий кадастровий номер :05:004:0137.

ОСОБА_2 на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 317 від 17.06.2016 року змінила цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0048, загальною площею 1,0000 га - для ведення індивідуального садівництва.

ОСОБА_7 на підставі договору дарування № 6108 від 19.08.2008 року відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0051, загальною площею 1,0000 га, на користь ОСОБА_1 . В подальшому із вказаної земельної ділянки утворено наступні земельні ділянки:

- земельну ділянку з кадастровим номером :03:002:0051 загальною площею 0,9000 га для ведення особистого селянського господарства, державний акт серії ЯЗ № 449736;

- земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0054 загальною площею 0,1000 га для ведення садівництва.

На підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 318 від 17.06.2016 ОСОБА_1 змінив цільове призначення земельної ділянки :03:002:0051 - для індивідуального садівництва.

Також, на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 4037 від 29.10.2008 ОСОБА_1 змінив цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0054 загальною площею 0,1000 га - для ведення садівництва.

ОСОБА_6 на підставі договору міни земельних ділянок № 5596 від 06.08.2008 передала право власності на земельну ділянку :05:002:0052 загальною площею 1,0000 га на користь ОСОБА_4

ОСОБА_4 здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0052 загальною площею 1,0000 га, в результаті чого утворено:

- земельну ділянку за кадастровим номером :03:002:0052 площею 0,900 га для ведення особистого селянського господарства, державний акт серії ЯЗ №449737;

- земельну ділянку за кадастровим номером :05:002:0055 площею 0,100 га для ведення садівництва, державний акт серії ЯЗ №449730.

Внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0053, площею 0,8757 га, яка належить ОСОБА_1 утворилися:

- земельна ділянка з кадастровим номером :05:004:0135 площею 0,5619 га для ведення особистого селянського господарства, яка згідно інформаційної довідки 198161069 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується за ОСОБА_1 ;

- земельна ділянка з кадастровим номером :05:004:0136 площею 0,3138 га для ведення особистого селянського господарства, яка згідно інформаційної довідки 198728296 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обліковується за ОСОБА_5 .

Водночас, зазначене вище розпорядження Макарівської районної державної адміністрації № 2506 від 02.07.2008 року, а також видані в подальшому на його підставі державні акти про право власності на земельні ділянки не відповідає вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з чим повинно бути визнане судом недійсним з наступних підстав.

Так, відповідно до листа ПП «Яран і К» № 477 від 03.06.2020 року, установлено, що земельні ділянки із кадастровими номерами :05:004:0049, :03:002:0051, :05:002:0054, :05:004:0135 на момент прийняття вищевказаного оспорюваного розпорядження Макарівської РДА та станом на даний час, частково накладаються у прибережно-захисну смугу річки Почепин, а земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0052 частково накладається не лише у прибережно-захисну смугу річки Почепин, але й на землі водного фонду. Зазначена інформація підтверджується схемами накладення спірних земельних ділянок на землі водного фонду, виготовленими ПП «Яран і К».

Позивач вважає, що розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 02.07.2008 № 2506, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок власником яких є ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області та видані на його підставі державні акти на право власності на земельні ділянки суперечать вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 58, 59, 60, 61 Земельного кодексу України, ст. ст. 86, 88, 89 Водного кодексу України, у зв`язку з чим підлягає визнанню недійсним та скасуванню судом в порядку, передбаченому ст. ст. 21, 152, 155 Земельного кодексу України.

Зважаючи на те, що спірні землі до моменту передачі їх у власність відповідачам, відносились до земель водного фонду, Макарівська районна державна адміністрація не мала права ними розпорядитись. Таким чином, спірні землі вибули із власності держави поза волею останньої, оскільки уповноважений державою орган відповідного рішення не приймав.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року позов задоволено частково.

Скасовано державну реєстрацію права власності земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0135, площею 0,5619 га, що зареєстрована за ОСОБА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0136, площею 0,3138 га, що зареєстрована за ОСОБА_5 ; земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0051, площею 0,9 га, що зареєстрована за ОСОБА_1 ; земельної ділянки з кадастровим номером :05:004:0048, площею 1,000 га, що зареєстрована за ОСОБА_2 ; земельної ділянки із кадастровим номером 32278300:05:004:0049, площею 0,1243 га що зареєстрована за ОСОБА_1 ; земельної ділянки площею 1,0000 га із кадастровим номером 32278300:05:004:0047, що зареєстрована за ОСОБА_3 ; земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером 32278300:05:002:0055, що зареєстрована за ОСОБА_4 ; земельної ділянки площею 0.9000 га із кадастровим номером 32278300:03:002:0052, що зареєстрована за ОСОБА_4 ; земельної ділянки площею 0,9000 га із кадастровим номером 32278300:03:002:0051, що зареєстрована за ОСОБА_1 ; земельної ділянки площею 0,1000 га із кадастровим номером 32278300:05:002:0054, що зареєстрована за ОСОБА_1 .

Усунуто перешкоди у здійсненні Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області ( до заміни орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Київська обласна державна адміністрація) права користування та розпорядження земельними ділянками водного фонду:

-площею 1,000 га з кадастровим номером :05:004:0048;

-площею 1,000 га з кадастровим номером :05:004:0137;

-площею 0,9000 га з кадастровим номером :03:002:0051;

-площею 0,1000 га з кадастровим номером :05:002:0054;

-площею 0,5619 га з кадастровим номером :05:004:0135;

-площею 0,900 га з кадастровим номером :03:002:0052;

-площею 0,100 га з кадастровим номером :05:002:0055;

-площею 0,3138 га з кадастровим номером :05:004:0136, шляхом їх витребування (повернення) на користь держави в особі Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області ( до заміни орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Київська обласна державна адміністрація) із незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь прокуратури Київської області судовий збір в розмірі 6 081 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Шульга А.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на незаконність та необгрунтованість оскаржуваного рішення та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновки суду щодо того, що спірні земельні ділянки нібито належать до земель водного фонду суд зробив виключно із аналізу листа ПП «Яран і К» за вих. №477 від 03 червня 2020 року та доданих до нього картографічних матеріалів.

Між тим, даний лист не містить жодних підтверджень того, що вказав суд у рішенні, остільки взагалі не містить інформації щодо земельних ділянок станом на 2008 рік та не відповідає ознакам належності, допустимості та достовірності доказів.

Зазначає, що даний документ не відображає межі земельних ділянок та не підтверджує факт знаходження даних ділянок в межах прибережної захисної смуги саме на момент їх відведення (2008 рік). Позивачем не надано до суду жодних підтверджень того, що підприємство яке видало вказаний лист має відповідну компетенцію та може видавати такі висновки. Даний документ не містить жодних посилань на картографічні матеріали або інші офіційні дані на підставі яких такі висновки зроблені.

Вказує, що суд першої інстанції жодним чином не оцінив і не врахував доказу подано відповідача на спростування поданого позивачем листа ПП «Яран і К».

Зазначає, що посилання позивача на сучасні дані Публічної кадастрової карти України не можуть слугувати підставою для задоволення позивних вимог, адже вони не відображають ситуації, яка існувала на час виділення земельних ділянок. Висновок спеціаліста про виконані проектно-вишукувальні роботи, що був підготовлений інженером-геодезистом ОСОБА_8 підтверджує, що ширина русла річки Почепин у 2008 році становила максимум 6 метрів у найширшій частині, а на даний час вона становить близько 129,9 метрів у найширшій частині. Тобто після виділення земельних ділянок у приватну власність відповідачів відбулося значне розширення річки і відповідно перенесення її берегової лінії в сторону спірних земельних ділянок.

Вказує, що позовна заява була подана прокуратурою із пропуском строків позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року без змін.

Вказує, що згідно інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основний вид діяльності ПП «Яран і К» - діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, а отже картографічні матеріали виконані ПП «Яран і К» є належним доказом накладення спірних земельних ділянок на прибережну захисну смугу р. Почепин.

Зазначає, що представником відповідачів, не надано жодного доказу, який би спростував факт накладання земельних ділянок відповідачів на землі водного фонду.

Крім того, спеціаліст ОСОБА_8 не був залучений судом, його висновок не є самостійним джерелом доказів та не може підмінювати висновок експерта, а тому має бути оцінений судом критично.

Представники Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, Бучанської районної державної адміністрації Київської області, а також відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , направивши свого представника - адвоката Шульгу А.В., у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися в установленому законом порядку (а.с. 32, 35-36 т.4), будь-яких клопотань до апеляційного суду не направляли, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Шульгу А.В., який підтримав апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_1 , представника прокуратури Лук`янчука А.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Установлено, що рішення суду в апеляційному порядку оскаржене відповідачем ОСОБА_1 в особі адвоката Шульги А.В. Інші учасники справи рішення районного суду не оскаржували, заяв про приєднання до поданої по справі апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу не подавали. Відповідно до справи, в установленому порядку не уповноважували ОСОБА_1 на подачу апеляційної скарги в їх інтересах.

Отже, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 рішення суду не оскаржили, тобто фактично погодились з ним, а ОСОБА_1 , діючи через представника, в апеляційній скарзі не навів доводів, яким чином судове рішення в цій частині позовних вимог порушує його права та інтереси.

За таких обставин апеляційним судом рішення суду першої інстанції перевіряється лише в частині вимог, заявлених до ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення в частині, яка переглядається апеляційним судом, не відповідає.

Задовольняючи позов в частині скасування державної реєстрації права власності земельних ділянок з кадастровими номерами :05:004:0135, площею 0,5619 га, :03:002:0051, площею 0,9000 га, 32278300:05:004:0049, площею 0,1243 га, земельної ділянки 32278300:03:002:0051, площею 0,9000 га земельної ділянки 32278300:05:002:0054 площею 0,1000 га , що зареєстровані за ОСОБА_1 , та усунувши перешкоди у здійсненні Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами :03:002:0051; :05:002:0054, :05:004:0135 шляхом їх витребування (повернення) на користь держави в особі Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області із незаконного володіння ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що Макарівська районна державна адміністрація Київської обл. не мала права ними розпоряджатися, остільки спірні земельні ділянки відносилися до земель водного фонду.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 88 ВК України в редакції станом на 14.03.2008 встановлено, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).

Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

Крім того, за положеннями ч. 4 ст. 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються ст.ст. 50, 54 Закону України «Про землеустрій».

Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.

Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги, не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення.

Вказаний висновок відображений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц(провадження № 14-452цс18) (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) (пункт 53), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) (пункт 63.2).

Як видно з матеріалів справи, розпорядженням голови Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 2506 від 02.07.2008 року в тому числі й ОСОБА_1 та нині померлій ОСОБА_7 затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність, серед інших, двох земельних ділянок загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в межах Липівської сільської ради Макарівського району Київської області.

На підставі указаного розпорядження, ОСОБА_1 отримав державний акт серії ЯЖ № 203678 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0049, площею 0,1243 га та державний акт серії ЯЖ № 203676 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0053, площею 0,8757 га;

ОСОБА_7 отримала державний акт серії ЯЖ № 203677 на земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0051, загальною площею 1,0000 га та на підставі договору дарування № 6108 від 19.08.2008 відчужила зазначену земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .

У подальшому із вказаної земельної ділянки відповідачем було утворено земельні ділянки: з кадастровим номером :03:002:0051 загальною площею 0,9000 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0054 загальною площею 0,1000 га для ведення садівництва.

Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а.с. 39 т.2).

На підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 318 від 17.06.2016 ОСОБА_1 змінив цільове призначення земельної ділянки :03:002:0051 - для індивідуального садівництва.

Також, на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області № 4037 від 29.10.2008 року ОСОБА_1 змінив цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0054 загальною площею 0,1000 га - для ведення садівництва.

Внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0053, площею 0,8757 га, яка належить ОСОБА_1 утворилися:

- земельна ділянка з кадастровим номером :05:004:0135 площею 0,5619 га для ведення особистого селянського господарства, яка згідно інформаційної довідки 198161069 належить ОСОБА_1 ;

- земельна ділянка з кадастровим номером :05:004:0136 площею 0,3138 га для ведення особистого селянського господарства, відчужена ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 08.07.2015 на користь іншої особи (а.с.46-67 т.1).

Відповідно до справи, визнаючи доведеним незаконність розпорядження Макарівської районної державної адміністрації, № 2506 від 02.07.2008 в частині передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка згодом свою земельну ділянку подарувала на користь відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, як вчиненого з перевищенням повноважень, вважаючи їх такими, що відносяться до земель водного фонду районний суд поклав у основу рішення долучений до справи лист приватного підприємства «Яран і К» № 477 від 03.06.2020 (а.с. 31-36 т. 1).

Так, районний суд у судовому рішенні зазначив, що відповідно до листа приватного підприємства «Яран і К» № 477 від 03.06.2020 з долученими до нього схеми накладення указаних земельних ділянок на землі водного фонду, встановлено, що земельні ділянки, зокрема із кадастровими номерами :03:002:0051; :05:002:0054, :05:004:0049, :05:004:0135 на момент прийняття вищевказаного оспорюваного розпорядження Макарівської РДА та станом на даний час частково накладаються на прибережно-захисну смугу річки Почепин.

Разом з тим, висновки, викладені районним судом у рішенні, не відповідають змісту вказаного листа, остільки у ньому приватним підприємством «Яран і К» указано, що висновки про накладення зазначених земельних ділянок на землі водного фонду зроблено лише станом на 2019-2020 роки.Отже, відповідно до змісту оскаржуваного рішення, висновки суду про доведеність факту належності зареєстрованих за ОСОБА_1 та зазначених у листі земельних ділянок до земель водного фонду станом на дату прийняття органом влади у 2008 році розпорядження щодо передачі їх у власність, належними доказами не підтверджено.

Окрім цього, підлягає врахуванню і та обставина, що інформація, яка міститься у листі приватного підприємства, не ґрунтується на офіційних даних Державного земельного кадастру та не містить посилань на картографічні матеріали або інші офіційні дані, на підставі яких такі висновки зроблено.

На спростування висновку, викладеного у листі приватного підприємства «Яран і К», визнаному судом належним доказом, представником скаржника до справи долучено відповідь на лист №87 від 25.11.2020 ФОП ОСОБА_9 , у якому зазначено, що лист приватним підприємством «Яран і К» було підготовлено виключно на основі даних Публічної кадастрової карти України станом на 03.06.2020 (а.с. 13 т.2).

Також у матеріалах справи міститься висновок спеціаліста про виконані проектно-вишукувальні роботи зміни конфігурації берегової лінії річки Почепин в межах села Липівка Макарівського району Київської обл., складений ФОП « ОСОБА_8 », дотичний до земельних ділянок, зокрема, з кадастровими номерами :03:002:0051; :05:002:0054, :05:004:0049, :05:004:0135, у якому зазначено, що з дати відведення земельних ділянок у власність (2007р) по теперішній час, змінилась в частині місцезнаходження берегової лінії і ширини русла річки Почепин внаслідок господарської діяльності. З посиланням на топографо-геодезичну інформацію, яка міститься у копіях проекта землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, розробленого ТОВ «Науково-виробнича фірма «Універсал Агро у 2007 році, ширина русла річки Почепин в найширшій її частині складає 6,0 метра. Згідно складеної «Схема розташування берегової лінії річки Почепин Липівська сільська рада Макарівського району» даних Публічної кадастрової карти України (2021р.), картматеріалів компанії «Яран і К», вих. № 477 від 03.06.2020, відбулася зміна в загальній зміні ширини руслі річки Почепин в найширшій його частині від 6 до 129.9 метра, в частині згаданих вищезазначених земельних ділянок відбулася зміна місцеположення берегової лінії річки Почепин в найбільшій її частині на 29,4 метра в сторону земельних ділянок (а.с.180-187 т.2).

Разом з тим, суд першої інстанції на долучений до справи лист ФОП ОСОБА_9 та складений ним висновок уваги не звернув, належної оцінки у судовому рішенні не дав, в той час як викладена у них інформація має істотне значення для встановлення дійсних обставин справи та правильного вирішення спору.

Зазначене указує на те, що дослідження стану земельних ділянок на час їх виділення у власність ОСОБА_1 не здійснювалося, що свідчить про передчасність висновків суду про незаконність розпорядження № 2506 в оскаржуваній частині з наступним скасуванням державної реєстрації права власності земельних ділянок з кадастровими номерами :05:004:0135, площею 0,5619 га, :03:002:0051, площею 0,9000 га, 32278300:05:004:0049, площею 0,1243 га, земельної ділянки 32278300:03:002:0051, площею 0,9000 га земельної ділянки 32278300:05:002:0054 площею 0,1000 га, що зареєстровані за ОСОБА_1 , та усунувши перешкоди у здійсненні Макарівською селищною радою Бучанського району Київської області права користування та розпорядження земельними ділянками з кадастровими номерами :03:002:0051; :05:002:0054, :05:004:0135 шляхом їх витребування у ОСОБА_1 на користь держави.

Під час апеляційного провадження позивачем до справи долучено лист Національного центру управління та випробувань космічних засобів від 20.11.2023 № 391-04-04.03-2023 до якого додано ретроспективні супутникові знімки у межах розташування спірних земельних ділянок із зазначенням їх індифікуючих ознак (меж) та взаємного розташування відносно водного об`єкту річки Почепин і ділянок суші, починаючи з 11.06.2010 по 21.03.2022 (а.с. 42-51 т.4).

Разом з тим, указані супутникові знімки по справі правового значення не мають, остільки у них відображена інформація щодо розташування земельних ділянок, набутих ОСОБА_1 по відношенню до водного об`єкту - річки Почепин, починаючи з 11.06.2010, в той час як оспорюване розпорядження органу влади в частині передачі їх у власність відповідачу було прийнято 02.07.2008.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.04.1993 у справі "Краска проти Швейцарії" вказано, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").

Відповідно до справи, районним судом відмовлено у позові про визнання недійсними розпоряджень, зміни їх цільового призначення та державних актів на указані земельні ділянки з посиланням на неправильно обраний позивачем спосіб захисту.

Отже за таких обставин, коли належними та допустимими доказами не доведено, що спірні земельні ділянки, набуті ОСОБА_1 у власність у відповідності до розпорядження Макарівської районною державної адміністрації Київської обл. № 2506 від 02.07.2008 на час прийняття органом влади такого рішення накладалися на землі водного фонду, прибережної захисної смуги, колегія суддів визнає поспішними, необґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до часткового задоволення позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації права власності земельних ділянок з кадастровими номерами :05:004:0135, площею 0,5619 га, :03:002:0051, площею 0,9000 га, 32278300:05:004:0049, площею 0,1243 га, земельної ділянки 32278300:03:002:0051, площею 0,9000 га земельної ділянки 32278300:05:002:0054 площею 0,1000 га, що зареєстровані за ОСОБА_1 , та витребування у ОСОБА_1 земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:0051; :05:002:0054, :05:004:0135 на користь держави.

Відповідно до пункту 1, 2, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справі, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи що районним судом рішення суду в частині заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог постановлено з неповним з`ясуванням дійсних обставин справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування судового рішення в частині позовних вимог до ОСОБА_1 й ухвалення по справі в цій частині нового судового рішення про відмову в їх задоволенні.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, передбаченого положеннями ст.ст.256, 257 ЦК України, згідно яких позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, то колегія суддів таких підстав не вбачає, остільки за наслідками ухвалення нового судового рішення суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 по суті спору, в той час як правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду на викладене, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Шульги Андрія В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 травня 2023 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 січня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: