Справа № 369/3840/23
Провадження № 2/369/3484/23
РІШЕННЯ

Іменем України

17.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретарів судових засідань Житар А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним, у якому просила суд визнати шлюб укладений 26.01.2017 року між мною, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований Районним судом Суннмьоре у м. Олесуни Королівства Норвегії з часу його укладення - недійсним тобто внаслідок його фіктивності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з ОСОБА_4 вона познайомилася наприкінці 2015 року в той час як подорожувала по Норвегії. З самого початку нашого знайомства їхні відносини були дружніми. На протязі року спілкувалися смс повідомленнями, листувалися за допомогою електронної пошти. Саме тоді вона повідомила останнього про те, що бажає отримати громадянства Королівств Норвегії але не знаю як це зробити. Відповідач сказав їй, що спробує допомогти у вирішенні даного питання.

На початку 2017 року вона приїхала до Королівства Норвегії з метою отримати громадянства Норвегії та залишитися проживати на постійній основі. Відповідач запропонував допомогти у вирішенні цього питання. Останній повідомив про те, що його батьки являються громадянами Королівства Норвегії а він чекає на отримання громадянства оскільки на той час у нього було громадянство російської федерації. Як пояснив їй відповідач для того аби вирішити питання з громадянством для нього найкращий варіант був укладення шлюбу з ним після чого, він зможе через деякий час його отримати однак оскільки в Королівстві Норвегії існують чіткі та жорсткі вимоги для претендентів на отримання громадянства весь цей час необхідно буде дійсно проживати разом.

За взаємною згодою було вирішено, що після отримання нею громадянства шлюб між ними буде розірвано. Таким чином на час укладення шлюбу відповідач чітко розумів, що вона не збиралась з ним створювати сім`ю.

Батькам відповідача ми повідомили про те, що вони мають намір одружитися, однак про дійсні наміри та з якою метою цей шлюб укладався вони не повідомляли оскільки сім`я відповідача має мусульманську віру і вони у випадку якщо б дізналися правду згоду на укладення шлюбу не надали.

26.01.2017 року між нею, ОСОБА_1 позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був укладений шлюб який був зареєстрований Районним судом Суннмьоре у м. Олесуни Королівства Норвегії.

В той же час як вона стверджувала, що наміру створення однієї сім`ї з відповідачем у неї не було. Вона вважає, що відповідач до реєстрації шлюбу вважав, що з часом для мене стане реальним і можливо дійсно бажав його укладення, однак як він вже зазначала вище, для нього мета шлюбу полягала зовсім в іншому.

Через деякий час вона почала проживати разом з відповідачем в одному з будинків його батьків який вони почали їм його здавати в оренду. Вона не заперечує той факт, що між нею та відповідачем існували інтимні стосунки. Через деякий час вона завагітніла і ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї народилася дитина син ОСОБА_5 .

Майже півтора роки до лютого 2019 року вона проживала фактично в родині відповідача. За цей час останній отримав громадянство Королівства Норвегії, однак під будь якими приводами відмовлявся навіть розпочати збір документів для того аби громадянство отримала вона. В цей час відповідач зустрічався з іншими жінками, спільне господарство разом з ним вони не вели. Відповідач, то розпочинав займатися бізнесом (відкрив піцерію яка невдовзі збанкрутіла) то намагався влаштуватися на роботу з якої його звільняли. Через деякий час вони фактично існували на те, що останній отримував соціальну допомогу по безробіттю, а вона отримувала дохід, здаючи в оренду будинок в Україні та допомогу на утримання дитини. Час від часу, оскільки жили ми не дуже добре кошти надавали батьки відповідача. Через деякий час я дізналася про те, що відповідач отримував позики від фінансових установ які використовував на власний розсуд та власні потреби.

В лютому 2019 року вона повідомила відповідача про те, що оскільки він не дотримався домовленості, яка існувала між ними щодо отримання нею громадянства вона разом з дитиною повертаюсь до України. Останній відреагував неоднозначно, у мене склалося враження що останній і не збирався виконувати домовленості а тому, разом з нею вилетів до України з метою допомогти перевести речі та сина після чого повернувся до Норвегії. Час від часу від сім`ї відповідача їм надсилали кошти для матеріального утримання дитини. В той же час будь-яких спроб продовжити проживати однією сім`єю ні вона, ні відповідач не робили. Як стало їй відомо, на даний час відповідач проживає з жінкою без реєстрації шлюбу яка народила йому дитину.

Після її повернення до України відповідач приїжджав і намагався погрозами змусити її повернутися до Норвегії, останній вдавався до фізичного насильства, намагався викрасти сина у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до поліції м. Вишневого де зареєстровані декілька кримінальних проваджень. Будь-які його намагання пояснити, що вона не збиралася жити однією сім`ю з ним, сприймаються відповідачем агресивно, постійними погрозами та побиттям.

Позивачка вважає, що шлюб укладений між нею та відповідачем мав фіктивний характер. Вона не мала на меті створення сім`ї з останнім навіть якщо останній і бажав цього. Метою укладення шлюбу для неї було виключно отримання громадянства Норвегії, а тому вважає, що її дії були спрямовані на укладення шлюбу під впливом обману, а тому даний шлюб повинен бути визнаний недійсним.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 березня 2023 року відкрито загальне провадження по справі, призначено підготовче засідання.

Відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 26.01.2017 у Районному суді Суннмьоре у м. Олесунн, Норвегія між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_4 був урочисто укладений і зареєстрований шлюб. Внаслідок укладеного шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище на прізвище чоловіка - ОСОБА_4 , про що свідчать її паспорт та довідки про присвоєння податкового номеру.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Олесунн в Норвегії від вказаного шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5 .

Окрім цього, фактичні обставини укладення шлюбу та створення сім`ї встановлені: 1) рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2022 у справі № 369/6633/22; 2) Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2023 у справі № 369/11492/21; 3) фотофіксацією урочистості реєстрації шлюбу та спільними фотографіями подружнього життя сторін; 4) свідоцтвом про народження дитини та іншими фактичними обставинами.

Як вбачається з довідок про реєстрацію місця проживання відповідача та зняття з реєстрації, останнім спільним місцем проживання подружися ОСОБА_4 була адреса: АДРЕСА_1 , де наразі позивач проживає разом з дитиною. Відповідач був знятий з реєстрації місця проживання за вказаною адресою - 16.06.2021.

Підтвердженням перебування відповідача на законних підставах в Україні з метою возз`єднання з сім`єю, є видача йому тимчасових посвідок на проживання в Україні. Що також вбачається з листа управління ДМС у м. Києві від 24.03.2023.

З цього слідує, що, сторони проживали однією сім`єю як у Норвегії, так і в Україні.

Проживаючи разом подружися були пов`язані спільним побутом, купівлею майна для спільного користування. Подружися разом подорожували, відзначали свята як у двох, так серед друзів та близьких. Сторони разом брали участь у вихованні і догляді за дитиною.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач вказала: «В лютому 2019 року я повідомила відповідача про те, що оскільки він не дотримався домовленості яка існувала між нами щодо отримання мною громадянства я разом з дитиною повертаюсь в Україну.»

Вказане не відповідає дійсності, оскільки справжніми мотивами переїзду позивачки в Україну було її притягнення правоохоронними органами Норвегії до кримінальної відповідальності за крадіжку (параграф 323 пункт перший параграф 321 Кримінального кодексу). Тому, щоб уникнути покарання за вчинене правопорушення та настання інших негативних наслідків було прийняте рішення про її переїзд позивача з Норвегії в Україну.

Стороною позивача не надано доказів про те, що вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2022 у справі №369/6633/22 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано. У судовому порядку вказане рішення не скасоване.

Таким чином, відповідач вважає, що заявлений ОСОБА_1 позов є безпідставним і не обгрунтованим та має очевидно штучний характер.

Позивачка до суду направила заперечення на відзив, у якому просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка та її представник, позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили суд постановити рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на його необґрунтованість.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду пояснили, що вони бачили відповідача ОСОБА_4 на день народженні їхнього сина, але завжди з позивачкою вони разом не проживали, оскільки він приїжджав до ОСОБА_1 рідко.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 26 січня 2017 року у Районному суді Суннмьоре м. Олесунн, Норвегія було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що вказаний шлюб є недійсним, оскільки він був укладений без наміру створення сім`ї, на що слід зазначити наступне.

П. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї. Неможливо укладання шлюб з будь-якими умовами.

Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу суд встановлює всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його тривалість, спільне проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Встановлено, що ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_4 проживали в зареєстрованому шлюбі, як чоловік та дружина та 26.01.2017 року здійснили реєстрацію шлюбу та продовжили проживати разом, вели спільне господарства, що свідчить про волевиявлення сторін створити сім`ю, вказані обставини встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2022 року та в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Таким чином, позивач не довів відсутності у відповідача реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейних союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Сімейного кодексу України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Частиною 2 статті 40 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження підстав для визнання шлюбу недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання шлюбу недійсним - залишити без задоволення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Тетяна ДУБАС