Справа № 442/6170/22 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1730/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
Провадження № 22-ц/811/1510/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта адвоката Думич Н.Б.,представника позивача адвоката Вошик В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2023 року та на додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення заборгованості за договорами поворотної фінансової допомоги з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги в сумі 1 862 991,82 грн., що включає в собі: суму позики в розмірі 1 035 750 грн.; інфляційні втрати в розмірі 341 291,33 грн., 3% річних в розмірі 59466,09 грн. та суму пені з урахуванням подвійної ставки НБУ в розмірі 426 484,4 грн.

В обґрунтування позову, покликався на те, що між ним, ОСОБА_1 та Державним підприємством «Дрогобицьке лісове господарство», було укладено Договори поворотної фінансової допомоги. У відповідності до пункту 1,2 цих правочинів: цей договір є укладений з моменту передачі грошей від позикодавця, що підтверджується видачею відповідного письмового документу (квитанція, розписка, тощо).

- Договір № 17 від 27 червня 2019 р. на суму 390 000,00 (триста дев`яносто тисяч) грн., кошти внесені 27 червня 2019 р. двома траншами по 195 000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) грн.

- Договір № 23 від 27 грудня 2019 р. на суму 346 500,00 (триста сорок шість тисяч п`ятсот) грн., кошти внесені 27 грудня 2019 р. року одним траншем, 347 750,00 (триста сорок сім тисяч сімсот п`ятдесят) грн.

- Договір № 24 від 14 січня 2020 р. на суму 298 000,00 (двісті дев`яносто вісім тисяч) грн., кошти внесені 27 грудня 2019 р. року одним траншем, 298 000,00 (двісті дев`яносто вісім тисяч) грн.

Пунктами 2.2 та 2.3 встановлено, що позика надається строком на 1 (один) рік та Позичальник має право повернути позику достроково.

На момент звернення до суду Позичальник, Державне підприємство «Дрогобицьке лісове господарство», , не виконало умови Договорів, що дає йому право вимагати стягнення неповернутої поворотної безпроцентної фінансової допомоги з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних та пені.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2023 року позов задоволено частково .

Стягнуто з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство», на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги в сумі 1 205 612,94 ( один мільйон двісті п`ять тисяч шістсот дванадцять гривень 94 копійки), що включає в собі:

- суму позики 1 035 750 грн.;

- суму інфляційних втрат 128 427,75 грн.;

- сума 3% річних 41 435,19 грн.;

Стягнуто з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» в користь ОСОБА_1 12405 грн. сплаченого судового збору.

Додатковим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року доповнено рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2023 року абзацом такого змісту: Стягнути з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» в користь ОСОБА_1 15500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржило ДП «Дрогобицьке лісове господарство», подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням суду, оскільки вважає, що при його прийнятті судом першої інстанції порушено вимоги ст.51, ч.1 ст. 141 ЦПК України, неповно і неправильно встановлено обставини справи та зроблено висновки, які не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що висновок суду про те що передані позивачем відповідачу грошові кошти в розмірі 1035750 грн. є поворотною фінансовою допомогою, сплаченою позивачем на підставі 3 договорів поворотної фінансової допомоги є неправильним, оскільки в документах, на підставі яких позивач сплачував вищевказані кошти не вказано, що такі кошти вносяться саме на підставі вищевказаних договорів.

Вказує, що судом першої інстанції неправильно стягнуто судовий збір. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов було задоволено частково, суд мав би стягнути з відповідача 64,70% від 12 405 грн., що становить 8 026 грн.

Також не погоджується з додатковим рішенням суду та вважає, що таке винесене з порушенням ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Суд поклав на відповідача 100% витрат позивача на правничу допомогу безпідставно не взявши до уваги тієї обставини, що позовні вимоги було задоволено частково.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Думич Н.Б., представника позивача адвоката Вошик В.Б., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки між сторонами було укладено договір поворотної фінансової допомоги, позичальник суми позики не повернув, тому позов в частині стягнення суми позики в розмірі 1 035 750 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі. Також суд вважав, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 426 484,40 грн. пені і позивачем у своєму позові не вказано конкретні правові підстави для стягнення такої суми пені, яка розраховувалась в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки не вказано ні конкретної умови договору, ні конкретного законодавчого акта, які б передбачали право позивача на отримання від відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення зобов`язання по поверненню позики. Окрім цього, суд прийшов до висновку, що не підлягає до стягнення сума інфляційних втрат та 3% річних нарахованих позивачем після 24.02.2022 року. Задовольнивши позовні вимоги частково суд прийшов до висновку про стягнення з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» в користь ОСОБА_1 12405 грн. сплаченого судового збору.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Дрогобицьке лісове господарство», було укладено Договори поворотної фінансової допомоги. У відповідності до пункту 1,2 цих правочинів: цей договір є укладений з моменту передачі грошей від позикодавця, що підтверджується видачею відповідного письмового документу (квитанція, розписка, тощо).

- Договір № 17 від 27 червня 2019 р. на суму 390 000,00 (триста дев`яносто тисяч) грн., кошти внесені 27 червня 2019 р. двома траншами по 195 000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) грн.

- Договір № 23 від 27 грудня 2019 р. на суму 346 500,00 (триста сорок шість тисяч п`ятсот) грн., кошти внесені 27 грудня 2019 р. року одним траншем. 347 750,00 (триста сорок сім тисяч сімсот п`ятдесят) грн.

- Договір № 24 від 14 січня 2020 р. на суму 298 000,00 (двісті дев`яносто вісім тисяч) грн., кошти внесені 27 грудня 2019 р. року одним траншем, 298 000,00 (двісті дев`яносто вісім тисяч) грн.

Пунктами 2.2 та 2.3 встановлено, що позика надається строком на 1 (один) рік та Позичальник має право повернути позику достроково.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

П.п. 14.1.257 п.14.1. ст.14 ПК України встановлено, що поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

В постанові Верховного Суду від 28.08.2019 року у справі №140/125/17 зазначено, що правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики.

Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Такий висновок відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками. Гроші є речами визначеними родовими ознаками, оскільки є замінними.

Апелянт зазначає, що висновок суду про те що передані позивачем відповідачу грошові кошти в розмірі 1035750 грн. є поворотною фінансовою допомогою, сплаченою позивачем на підставі 3 договорів поворотної фінансової допомоги є неправильним, оскільки в документах, на підставі яких позивач сплачував вищевказані кошти не вказано, що такі кошти вносяться саме на підставі вищевказаних договорів.

Такі доводи спростовуються виписками по особовим рахункам, які були витребувані з АТ АКБ «Львів» на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31.10.2022.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідачем не було повернуто суму позики, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення суми позики в розмірі 1 035 750 грн.

Рішення суду в частині відмови в стягненні пені в розмірі 426 484,40 грн. апелянтом не оскаржується, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

В частині стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, 15 березня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 2 Закону, «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) штраф (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Варто зазначити, що вказаними змінами обов`язок виконання кредитних зобов`язань не зникає. Звільняється боржник лише від відповідальності за їх прострочення, тобто від сплати штрафу та/або пені, а також 3% річних та індексу інфляції.

З огляду на вищевказане, відповідач як позичальник за договорами поворотної фінансової допомоги № 17 від 27.06.2019р., № 23 від 27.12.2019р., № 24 від 14.01.2020р., укладеними з позивачем, звільнений від сплати, передбачених ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат та пені за порушення свого грошового зобов`язання в період з 24.02.2022р. і до завершення 30-денного строку з дня припинення чи скасування воєнного стану.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розподілу судового збору та витрат на правову допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 було задоволено частково на суму 1205 612, 94 грн., що становить 64,70% від ціни позову (1862 992, 82 грн.) тому з ДП «Дрогобицьке лісове господарство» підлягало до стягнення 64,70% а не 100% судових витрат.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку що рішення суду слід змінити в частині визначення розміру судових витрат зменшивши розмір судового збору з 12 405 грн. до 8 026 грн. та витрати на правову допомогу змінити зменшивши з 15500 грн. до 10 028 грн. 50 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» - задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 квітня 2023 року в частині стягнення з Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» в користь ОСОБА_1 судового бору змінити зменшивши з 12 405 грн. до 8 026 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 01 травня 2023 року в частині визначення суми витрат на правову допомогу змінити зменшивши з 15500 грн. до 10 028 грн. 50 коп.

В решті додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.