Справа №461/6453/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова, в складі головуючого судді Мироненко Л.Д.

при секретарі судового засідання Гаврилюк В.Т.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсними пунктів кредитного договору, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсними пунктів кредитного договору та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

-визнати недійсними положення кредитного договору № Z62.00600.005503055 від 22.07.2019 року, якими встановлено плату за обслуговування кредиту;

-здійснити зарахування грошових коштів сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості в рахунок погашення тіла кредиту.

В обґрунтування позову покликається на те, що 22.07.2019 року між ним та АТ «Ідея Банк». було укладено договір кредиту та страхування, згідно якого йому було надано кредит у сумі 88541 грн. строком на 48 місяців.

Однак, положеннями вказаного кредитного договору було встановлено плату за обслуговування кредиту. Позивач вважає, що вказані умови договору є недійсними, оскільки такі послуги відповідно до законодавства повинні надаватись безкоштовно.

Рух справи в суді.

Ухвалою суду від 15 серпня 2023 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання для розгляду справи.

Позиція сторін по справі.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якій вказав, що позивач під час укладання вказаного кредитного договору ознайомлювався з його текстом, жодних заперечень не висловив, від отримання кредиту не відмовився, за додатковими роз`яснення положень кредитного договору не звертався, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Окрім того, посилання позивача про нечесну нечесну підприємницьку діяльність відповідача не відповідають дійсності.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Суд встановив, що 22.07.2019 року між АТ «Ідея Банк». та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Z62.00600.005503055, згідно якого останній отримала кредит в розмірі 88541,00 грн., зі сплатою 15 % річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Згідно з п. 1.5. кредитного договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 додатку № 1 як «інші послуги банку».

Пунктом 3.4 вказаного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб AT «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку.

Відповідно до п.9.8.2 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який діяв на момент укладення кредитного договору, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за договором кредиту, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо.

Як вбачається з п.5 додатку № 1 до вказаного кредитного договору, загальна сума плати за «інші послуги банку» за період з 22.08.2019 року по 22.07.2023 року становить 116661.62 грн.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 22.07.2019 року по 05.07.3023 року сплатив платежі по кредиту на загальну суму 167081,66 грн., що підтверджується банківською випискою з 22.07.2019 року по 05.07.2023 року за рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

Мотиви прийняття рішення судом

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто, пунктом 1.5. договором кредиту та страхування № № Z62.00600.005503055 від 22.07.2019 року, банком було встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім того, п.2 додатку № 1 до договору кредиту та страхування № № Z62.00600.005503055 від 22.07.2019 року передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2.8% щомісячно від початкової суми кредиту.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Також Велика Палата Верховного Суду у названій вище постанові вказала, щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів, за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) знов наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ураховуючи наведені вище норми матеріального права, положення укладених між сторонами кредитних договорів в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів є нікчемними

Таким чином позивачем було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись на безоплатній основі, слід констатувати, що положення пункту 1.5 договору кредиту та страхування № Z62.00600.005503055 від 22.07.2019 року та п. 5 додатку № 1 до вказаного кредитного договору, укладеного між позичальником та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 5 вказаної статті зазначається, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно вимогам ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Судом встановлено, що згідно наданої позивачем виписки з 22.07.2019 року по 05.07.2023 року за рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , останнім було здійснені платежі по кредиту на загальну суму 167081,66 грн., частину з яких відповідач безпідставно зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості.

Згідно норм ст.19 Закону України «Про споживче кредитування», у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1)у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

2)у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

3)у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит

Також, підписаним між сторонами кредитним договором передбачено черговість погашення заборгованості (платежів).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що Акціонерному товариству «Ідея Банк» слід здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 за договором кредиту та страхування № Z62.00600.005503055 від 22.07.2019 року, відповідно до ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» та умов договору.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору.

Тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, визначеному станом на день звернення позивача до суду у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним пункту договору кредиту та страхування та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 за договором кредиту та страхування № Z62.00600.005503055 від 22.07.2019 року відповідно до ст.19 Закону України «Про споживче кредитування» та умов договору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Ідея Банк», місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, .

Суддя Л.Д. Мироненко