Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Білак І.І., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Овсепян К.А., представника відвідача Калинич О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Овсепян Кристина Адіківна, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 02.11.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.11.2023 року.

ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Овсепян Кристина Адіківна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2023 у вказаній справі відкрито провадження, постановлено, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позов мотивовано тим, що 01 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис №582.

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (переклад зі словацької мови на українську) № НОМЕР_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (переклад зі словацької мови на українську) № НОМЕР_2 .

Позивач зазначає,що з 2010 року подружжя фактично переїхало проживати до м. Михайлівці (Словацька Республіка), де і проживають на даний час. Однак, з переїздом до іншої країни відносини між подружжям погіршилися, а згодом втратили почуття взагалі один до одного, як чоловік та дружина, що і призвело до бажання розірвати даний шлюб, оскільки такий став існувати формально.

Як на підставу звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, адвокат вказує на те що на даний час шлюбні відносини між подружжям припинені, оскільки у сторін по справі різні погляди на сімейні відносини та виховання дітей, внаслідок чого виникають непорозуміння та сварки, що призвело до втрати любові та поваги один до одного. Шлюб фактично перестав існувати, має формальний характер, подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Крім того сторони по справі на даний час шукають окреме житло, оскільки мають бажання проживати окремо один від одного.

У позовній заяві містяться посилання на ч.2 ст. 3, ч.1 ст. 21, ч.ч.3,4, ст. 56, ч.2 ст. 112 СК України, ч.1 ст. 16, 21 ЦК України, ст. 51 Конституції України.

Позивач просить суд:

шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис №282 - розірвати.

стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (Адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 РНОКПП: НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

11.09.2023 р., від представника відповідача по справі ОСОБА_2 , адвоката Калинич О.І., до суду надійшов відзив.

Так, адвокат вказує на те, що її довіритель про розірвання шлюбу заперечує, оскільки з позивачкою він одружений вже 18 років, від їх шлюбу народилося двоє дітей. Жодних підстав для розірвання шлюбу він не бачить, ба більше вважає таку поведінку та бажання дружини розірвати їх дружню родину суперечить і її дійсній волі та суперечить не тільки її інтересам, а й інтересам їх дітей. Крім того, зазначає, разом виїхали за кордон працювати до Словаччини, все це робилося з метою створення комфортних умов для їх сім`ї. Станом на сьогодні, позивач з відповідачем проживає дружньо, ведуть спільне господарство, (копія додається довідки про склад сім?ї та договір про компенсацію предоплат за послуги, пов`язані з використанням квартири), їздять на відпочинок, так в серпні 2023 року їздили разом на море, копії путівок додаються.

У відзиві вказано на те, що чоловік, вважає, що така поведінка його дружини є дуже дивною і найголовніше те, що нікому незрозумілим є її подача заяви на розірвання шлюбу. Жодних підстав для цього він їй не давав та між ними не обговорювалося.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. 111, ч.2 ст. 112 СК України, ст. ст. 31, 128 Цивільного процесуального кодексу України, представник відповідача просить суд: відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивачка та її представник просили суд, розірвати шлюб. Позивач зазначила, що спору щодо місця проживання дітей немає. При цьому позивач вказала на те, що вони із відповідачем не підтримують шлюбних відносин, хоча і проживають за одною адресою. Фактично не проживають як чоловік та дружина вже кілька років, проживають як сусіди. Вона не має наміру примирятися із чоловіком, переконана, що примирення не можливе. Стосовно перебування у відпустці, просить врахувати, що кожен сплачував за себе, тому вважає такі твердження відповідача необґрунтованими як підставу для надання строку на примирення. Подальше перебування її у шлюбі суперечить її інтересам.

Представник відповідача, вказав на те, відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, що сторони по справі проживають разом, фактично підтримують сімейні відносини. Просила надати сторонам по справі час для примирення. Зазначила, що у подружжя є діти, та що відповідач має бажання зберегти сім?ю.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 01 жовтня 2005 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що було зроблено актовий запис №582, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 21.06.2023 серії НОМЕР_5 , виданого повторно, оригінал міститься в матеріалах справи.

Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (переклад зі словацької мови на українську) №3580/2011 копія міститься в матеріалах справи, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (переклад зі словацької мови на українську) №135/2017, копія міститься в матеріалах справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом

Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідач скористався своїм правом на подання заяви про примирення (27.09.2023), однак ухвалою суду від 02.11.2023, у задоволенні заяви про надання строку для примирення відповідачу відмовлено.

Позивач категорично заперечила проти необхідності надання сторонам часу на примирення, зазначила що примирення між ними не можливе.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Судом встановлено, що позивач категорично заперечила проти надання часу для примирення, заперечила також проти доводів представника відповідача, що вони із відповідачем підтримують сімейні відносини. Зазначила, що на даний час вони із дітьми дійсно проживають за одною адресою, однак спільного господарства із відповідачем не ведуть, не підтримують подружніх відносин тривалий час.

Позивач зазначила, що примушування її до примирення є неприпустимим, бажання перебувати із відповідачем у шлюбі вона не має. Позивач переконана, що збереження шлюбу є не можливим, та буде суперечити її інтересам.

Суд встановив, що шлюб між сторонами на даний час носить формальний характер, збереження шлюбу суперечать інтересам насамперед позивача, суд дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявності підстав для його розірвання, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України).

Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які були встановлені в судовому засіданні та категоричну позицію позивача щодо продовження спільного проживання однією сім`єю, покладення обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, не є законним та обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 55, 56 СК України.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Вирішуючи даний спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, враховуючи фактичні тривалі взаємовідносин між сторонами.

Позивачем позовних вимог майнового характеру не заявлено. Вимог щодо визначення місця проживання дітей позовна заява не містить.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволені повністю, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір у сумі 1073, 60 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 56, 110, 112,160 Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 200, 223, 258, 265, 280-281, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Овсепян Кристина Адіківна, до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб укладений 01.10.2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про що 01.10.2005 складено відповідний актовий запис за №582 - розірвати.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) сплачений нею судовий збір, в розмірі 1073,60 грн.

Копію рішення направити учасникам справи для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош