Справа №: 398/2835/21
провадження №: 2/398/168/23
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючої судді Нероди Л.М.,
за участю секретаря Міщенко С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням-
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачі є власниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.03.2004 року.
Окрім позивачів, в квартирі зареєстровані і відповідачі, які фактично не проживають з 2006 року.
Оскільки відповідачі не проживають в квартирі, то і не сплачують комунальні послуги, то і участі в утриманні житла не приймають.
На даний час позивачам невідомо, де саме проживають відповідачі, реєстрація останніх в квартирі позбавляє позивачів права оформити субсидію.
Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позивачі про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають та просять задовольнити позов.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, правом подати відзив на позовну заяву не скористались.
Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ, ЯКА НЕ ЗАЯВЛЯЄ САМОСТІЙНИХ ВИМОГ
Представник служби у справах дітей Олександрійської міської ради у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засіданні, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Крім того, вказали, що надати висновок щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням не має можливості у зв`язку з тим, що відсутня можливість запросити на засідання комісії позивачів та відповідачів по справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2021 року справу №398/2835/21, провадження №2/398/1570/21 розподілено судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Коліуш Г.В.
Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Коліуш Г.В. від 08 вересня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2021 року №688-р щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27 вересня 2021 року справа №398/2835/21, провадження №2/398/1570/21 розподілена судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області Нероді Л.М.
26.10.2021 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області прийнято до свого провадження вищевказану справу та призначено справу до судового розгляду.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.03.2004 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної(сумісної або часткової) власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Згідно акту від 26.04.2021 року зазначено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в кв. АДРЕСА_2 не проживають з 2006 року.
ОЦІНКА СУДУ
Аналізуючи надані позивачами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача частково, а саме в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оскільки позивачі є власниками квартири, відповідачі, які є членами власників квартири, не проживають в ній без поважних причин понад 15 років, факт не проживання відповідачів у квартирі підтверджується наданими позивачами доказами.
У сукупності вбачається, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 без поважних причин більше п`ятнадцяти років не користується квартирою та відсутні там, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали відповідачам, у квартирі не має, що в свою чергу, свідчить про втрату ними інтересу щодо права на користування цим житлом.
Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем, у будь-якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Стаття 47 Конституції України передбачає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Водночас, ст. 41 Конституції України визначено, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно ст. ст. 379, 380 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема житло-житловий будинок.
Ч. 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.
Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого Протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Таким чином, позов в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Права членів сім`ї власника житла підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідачів.
Крім того, суд зазначає, що неповнолітня дитина відповідачів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іншого, належного їй на праві власності майна не має, а тому визнання її такою, що втратила право користування квартирою, як цього просять позивачі призвело б, до неспівмірного втручання у її право на житло.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання неповнолітньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, крім наведених вище підстав, враховує наступне.
Частиною 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства`передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства`діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Тобто неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.
На підставі викладеного, враховуючи, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, причини її не проживання за місцем реєстрації не залежать від її волі, у зв`язку з чим необхідно дійти висновку про відсутність підстав для визнання її такою, що втратила право користування спірною власністю.
Отже, заявлені вимоги за наведених підстав в частині визнання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.
Оскільки позивачами не ставиться питання про розподіл судових витрат, суд вважає за можливе судові витрати залишити по фактично понесеним.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В решті позовних вимог відмовити.
Судові витрати по справи залишити по фактично понесеним.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.01.2023 року.

Учасники справи:

позивачі

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання та реєстрації - АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання та реєстрації - АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання та реєстрації - АДРЕСА_1 ;

відповідачі

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Олександрійської міської ради, адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, місто Олександрія, пр. Соборний, 59, .

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА