Провадження № 22-ц/4808/1349/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 жовтня 2023 року, постановлену в складі судді Бабій О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стрипа Ігор Степанович, до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, яка принижує честь і гідність та підриває ділову репутацію фізичної особи, та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стрипа І.С., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, яка принижує честь і гідність та підриває ділову репутацію фізичної особи, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 жовтня 2023 року вказану справу передано з Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області до Сторожинецького районного суду Чернівецької області.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд іншому суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа повинна розглядатися за місцем реєстрації відповідача. Однак позивач у позовній заяві навела обставини, при яких були порушені її немайнові права та нанесена моральна шкода, а також обґрунтовувала, що при відсутності відомостей про місце реєстрації відповідача позов відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України може пред`являтися за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування. Їй та представнику відоме останнє місце перебування відповідача ОСОБА_2 та місцезнаходження його майна - велосипеда. Відповідно до скріншотів, які є додатками до позовної заяви майно (велосипед) у відповідача викрали з-під дверей квартири, в якій він проживає в АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується і тим фактом, що ОСОБА_2 звернувся із заявою про скоєння кримінального правопорушення (крадіжки) до працівників Івано-Франківського районного управління поліції ГУ НП в Івано-Франківській області. По його заяві були внесені відомості за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування кримінального провадження здійснюється слідчим СВ Івано-Франківського РУП як органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується відповіддю слідчого на адвокатський запит.

Також в якості додаткового доказу про останнє відоме місце перебування (проживання) відповідача та знаходження його майна в м. Івано-Франківську представником позивача за адвокатським запитом від 17.10.2023 року отримано з Івано-Франківського РУП витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження №0001193, де підтверджується останнє місце знаходження майна ОСОБА_2 АДРЕСА_2 . Хоча квартира у витягу вказана №18 замість №28, як пояснила в усному порядку слідча це механічна помилка. Під час слідчих дій з відповідачем було встановлено його місце перебування квартира АДРЕСА_3 .

Таким чином всі фактичні обставини, вказують дана справа відноситься до юрисдикції Івано-Франківського міського суду.

Суд неповно встановив обставини, які мають значення для справи і можуть призвести до неправильного її вирішення (адже в умовах війни в Україні важко забезпечити повноцінну участь сторін та 8 свідків в судовому засіданні Сторожинецького районного суду Чернівецької області, який знаходиться більш як за 200 км від їх фактичного проживання).

З огляду на викладене просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 жовтня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що на день звернення із позовом до суду відповідач був зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_4 . Інших відомостей судом не отримано. Тому справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, у зв`язку із чим її необхідно передати на розгляд Сторожинецького районному суду Чернівецької області.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

У пунктах 1, 2 та 36 Постанови №3 Пленуму «Про деякі питання визначення юрисдикції та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частин шостої, восьмої, дев`ятої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру. Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Отже, із частини першої статті 27 та статті 187 ЦПК України слід зробити висновок, що для визначення підсудності справи значення має тільки зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, а не її фактичне місце проживання.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд в ухвалі від 11 лютого 2021 року у справі №520/5797/18.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З позовної заяви встановлено, що ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Стрипа Ігор Степанович, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації, яка принижує честь і гідність та підриває ділову репутацію фізичної особи, та відшкодування моральної шкоди. У позовній заяві зазначено адресу проживання відповідача: АДРЕСА_5 .

Вищевказаний позов подано до суду за місцем проживання відповідача тобто до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області. Однак на підтвердження актуальності адреси місця проживання відповідача, вказаної у позовній заяві, жодного доказу не надано.

Разом з тим, суд першої інстанції, виконуючи вимоги частини шостої та восьмої статті 187 ЦПК України, отримав інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру, із якої встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України справа не підсудна цьому суду, а тому із дотриманням положень ч. 9 ст. 187 та ст. 31 ЦПК України постановив ухвалу про передачу справи на розгляд Сторожинецького районного суду Чернівецької області, до територіальної юрисдикції якого вона належить.

Доводи апеляційної скарги про те, що при відсутності відомостей про місце реєстрації відповідача позивачу відоме останнє місце перебування відповідача ОСОБА_2 та місцезнаходження його майна велосипеда, є безпідставними. Частиною 9 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Однак, враховуючи, що судом першої інстанції встановлено зареєстроване місце реєстрації відповідача на території Чернівецької області, немає підстав для визначення підсудності на підставі вказаної норми.

А посилання апелянта на те, що матеріалами справи підтверджується фактичне місце перебування відповідача в м. Івано-Франківську, не має у даному випадку правого значення, оскільки для визначення підсудності справи має значення саме зареєстроване, а не фактичне місце проживання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 жовтня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 15 листопада 2023 року.