У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2023 Справа №607/6880/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя.

В порушення ст. 177 ЦПК України, позивачем з вимоги немайнового характеру, не було додано доказів сплати судового збору в сумі 12 483, 37 гривень, виходячи з ціни позову майнового характеру 1 249 337 гривень.

Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя залишено без руху.

01.05.2023 року до суду надійшло повторне клопотання про звільнення від сплати судового збору з додатково приєднана ними письмовими доказами: копією витягу з трудової книжки позивачки, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також уже наявної копії відомостей Державного реєстру платників податків станом на 11.04.2023 року.

Щодо чергового заявленого клопотання про звільнення від сплати судового збору, Суд наголошує таке.

У своїй практиці Європейський суд зазначає, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Згідно з ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд, з врахуванням майнового стану сторони, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за певних умов, визначених в п. 1, 2 та 3. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відтак диспозиція ч.1 ст. 8 ЗУ "Про судовий збір" вимагає від суду безумовне врахування майнового стану заявника.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Позивачка просила звільнити його від сплати судового збору, й до клопотання первісно приєднала відомості з Державного реєстру платників податків станом на 11.04.2023 року, згідно яких за період 1квартал 2019 року - 4 квартал 2022 року позивачка отримала дохід 30 358, 34 гривень, та те, що Тернопільським центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги її визнано такою, котра має право на безоплатну допомогу.

Поряд з цим, з наданих позивачкою додатків до позовної заяви, та первісного клопотання про звільнення від сплати судового збору неможливо встановити чи дійсно у ОСОБА_1 існує скрутне майнове становище за відсутності інших достатніх, за стандартом доказування «поза розумним сумнівом», доказів - доходів за попередні роки, копії трудової книжки, відповідно до якої вона офіційно не працює, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про відсутність у них будь-якого нерухомого майна, інформації з сервісного центру МВС про наявність/відсутність транспортних засобів, наявність банківських вкладів, цінних паперів, тощо.

Та обставина, що Тернопільським центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 визнано такою, котра має право на безоплатну допомогу, не може бути безумовною підставою звільнення від сплати судового збору, оскільки законодавчо встановлено формальний підхід для визначення центрами правової підстави отримання особою права на безплатну правову допомогу за майновим критерієм - шляхом з`ясування чи офіційний середньомісячний дохід особи не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення.

Між тим центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги не зясовується дійсне майнове становище - наявності у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища, тощо.

З огляду на надані позивачкою докази, змістом яких вбачаються незначні суми соціальних виплат на імя позивачки за період 1квартал 2019 року - 4 квартал 2022 року, відсутність в її власності нерухомого майна, поряд з тим за відсутності біль повної інформації, котра може свідчити про дійсне майнове становище позивачки (інформації про отримувані доходи за попередні роки, повної копії трудової книжки, відповідно до якої вона офіційно не працює, довідки відділу обслуговування громадян щодо нарахування пенсії (в разі перебування на обліку в органах ПФУ), інформації з сервісного центру МВС про наявність/відсутність транспортних засобів, тощо), в суду відсутні підстави звільняти позивачку від обов`язку сплати судового збору в повному обсязі.

Однак, враховуючи надані ОСОБА_1 докази, Суд вважає наявними підстави до зменшення позивачці визначеного розміру судового збору за вимогу майнового характеру до 2 (двох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 року, тобто до 5368 гривень.

В силу вимог ч. 1 ст. 185 ЦПК України, позов підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення виявленого недоліку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Зменшити ОСОБА_3 суму судового збору з вимоги майнового характеру до 2 (двох) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто до 5368 гривень.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку невиконання зазначених в ухвалі вимог позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернена.

СуддяВ. М. Братасюк