Постанова

Іменем України

15 травня 2023 року

м. Київ

справа № 173/1248/21

провадження № 61-3222св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду у складі колегії суддів: Городничої В. С., Лаченкової О. В., Петешенкової М. Ю., від 01 лютого

2023 року.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У липні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області,

ОСОБА_3 про визнання рішення органу місцевого самоврядування індивідуальної дії незаконним та його скасування.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 2009 року вони є власниками сільського садибного будинку, розташованого

на АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 2 970 кв. м. Право власності на зазначений будинок зареєстровано за ними

КП «Верхньодніпровське БТІ» 31 грудня 2009 року, реєстраційний №28541845.

3. Власником сусідньої земельної ділянки, розташованої

на АДРЕСА_1 , є відповідачка ОСОБА_3 .

4. Рішенням Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року №476-16/VІІ їм було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0, 2970 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. 12 червня 2018 року вони уклали договір із ФОП ОСОБА_4 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

5. Посилались на те, що станом на 01 грудня 2018 року було виконано увесь обсяг необхідних робіт щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо зазначеної земельної ділянки, однак, сільський голова без поважних на те причин відмовився від підписання акту погодження земельної ділянки та акту прийому-передачі межових знаків на зберігання.

6. 25 червня 2019 року виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області повідомив їх листом від 24 червня 2019 року № 228 про затвердження акта розмежування земельних ділянок. До листа було долучено акт розмежування земельних ділянок із схемою рекомендованої межі земельних ділянок між зазначеними вище домоволодіннями, згідно з яким площа земельної ділянки на АДРЕСА_1 , на якій розташована їхня садиба, зменшувалась, а площа земельної ділянки на АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , збільшувалась за рахунок частини їхньої земельної ділянки.

7. 08 липня 2019 року у приміщенні виконкому Дмитрівської сільської ради вони отримали рішення Вільногірської міської ради Дніпропетровської області

від 04 червня 2019 року № 778-25/VІІ «Про затвердження розмежування земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та

АДРЕСА_2 » та оскаржили його в судовому порядку

(справа № 173/1744/19).

8. Зазначали, що дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд для передачі в оренду, площею близько 0,0153 га (фактично за рахунок земельної ділянки, якою користувались постійно вони), було надано на підставі рішення Дмитрівської сільради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 22 травня

2018 року, ухваленого після надання їм дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що перебуває у їх фактичному користуванні (рішення Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 12 квітня 2018 року №476-16/VІІ).

9. Рішенням Дмитрівської сільської ради від 25 червня 2020 року

№1128-38/VІІ «Про надання дозволу на передачу в оренду земельної ділянки

гр. ОСОБА_3 » відповідачці надано дозвіл на передачу в оренду з наступним викупом земельної ділянки, площею близько 0,0153 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 із встановленням орендної плати у розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

10. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень позовних вимог, просили суд визнати незаконним та скасувати рішення Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року за №1128-38/VІІ «Про надання дозволу на передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_3 ».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

11. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року у складі судді Ілюшик І. А. позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року № 1128-38/VІІ «Про надання дозволу на передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_3 ». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

12. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуваним рішенням Дмитрівської сільської ради порушено права позивачів на оформлення прав на земельну ділянку під набутим у власність будинком. Встановлено, що позивачі перші отримали дозвіл на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку, яка фактично включає і спірну земельну ділянку площею 0,0153 га, та розробили відповідну технічну документацію. Крім того, оспорюваним рішенням було передано в оренду відповідачці не сформовану земельну ділянку, відомості про яку не були внесені до Державного земельного кадастру, а тому неможливо було визначити нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

13. Постановою Дніпровського апеляційного суду від01 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено.Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

14. Постанова апеляційного суду мотивована помилковістю висновку суду першої інстанції про порушення прав позивачів, які підлягають захисту в судовому порядку. З урахуванням того, що рішенням Дмитрівської сільської ради затверджено акт розмежування спірних земельних ділянок, а відповідно до схеми рекомендованої межі між домоволодіннями сторін площа земельної ділянки під домоволодінням співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не зменшується, що не спростовано позивачами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні належні та допустимі докази на підтвердження порушення прав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи касаційної скарги

15. 25 лютого 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просять скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року і залишити в силі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року.

16. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявники зазначають неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те,

що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків

щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі

№ 713/1817/16-ц та у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року

у справі № 173/1744/19 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

17. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судом апеляційної інстанції не ураховано принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку чи споруди.

18. Заявники зазначають, що межа між спірними земельними ділянками була встановлена ще у 2021 році, при приватизації відповідачкою належної їй земельної ділянки, площею 0,446 га. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6635-18 від 28 травня 2019 року належні відповідачці господарські будівлі літ. Б та літ. Б-1 розташовані безпосередньо на межі між їхніми домоволодіннями, а не на спірній території, площею 0,0153 га.

19. Посилаються на невідповідність висновків, зазначених в акті інвентаризації від 22 серпня 2020 року № 164/0/3-20, оскільки вони не допускали членів комісії на належну їм територію, не надавали відповідних правовстановлюючих документів, у зв`язку із чим жодні заміри чи обстеження земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні, не проводились. Крім того, зазначений акт був скасований постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 08 вересня 2020 року у справі № 173/1744/19.

20. Зауважують також про порушення процедури прийняття та оприлюднення оскаржуваного рішення Дмитрівської сільської ради, що, на їх думку свідчить про вчинення посадовими особами сільської ради кримінального правопорушення, пов`язаного із зловживанням службовим становищем.

21. Зазначають, що рішенням Вільногірської міської ради від 18 лютого

2021 року № 171-07/VIII їм надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої на

АДРЕСА_1 . Натомість з витягу з протоколу пленарного засідання Вільногірської міської ради слідує, що рішення щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 для передачі в оренду земельної ділянки на АДРЕСА_2 не прийнято.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22. Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

23. Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 173/1248/21, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

24. 28 квітня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

25. 28 квітня 2023 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 , у якому, посилаючись на необґрунтованість її доводів, просить відмовити у задоволенні скарги.

26. Зазначає про безпідставність доводів касаційної скарги щодо перебування спірної земельної ділянки площею 0,0153 га у користуванні позивачів. Стверджує, що вона є власником домоволодіння, розташованого

на АДРЕСА_2 з 2000 року, користується спірною земельною ділянкою площею 0,0153 га, на якій побудована ще у 1950 році належна їй будівля (літня кухня літ. Б та літ. Б-1), сплачує податки за фактичне користування нею.

27. Посилається на наявність у матеріалах справи доказів відсутності порушення права позивачів на оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,2970 га, відомості про яку містяться у договорі

купівлі-продажу належного їм домоволодіння. При цьому позивачі не набули право власності на зазначену земельну ділянку, договір купівлі-продажу домоволодіння не містить конфігурації земельної ділянки.

28. Зосереджує увагу на безпідставних доводах касаційної скарги щодо скасування рішення Дмитрівської сільської ради № 778-25/VII, порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення та його оприлюднення, а також на діях позивачів щодо перешкоджання у проведенні інвентаризації земель комунальної власності (акт від 21 серпня 2020 року № 164/0/3-20).

29. Додатково зауважує, що позивачами було отримано нове рішення Вільногірської міської ради щодо надання їм дозволу на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , для оформлення вільної земельної ділянки комунальної власності, а згідно з актом обстеження земельних ділянок, вільною є земельна ділянка за указаною адресою, площею 0,3003 га (без урахування спірної земельної ділянки, площею 0,0153 га).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30. Відповідно до договору купівлі-продажу сільського садибного будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Савельєвою Г. В. 06 листопада 2009 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками сільського садибного будинку, розташованого на АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 2970,00 кв. м (0,2970 га), за фактичним користуванням.

Право власності на зазначений будинок зареєстроване за позивачами

31 грудня 2009 року КП «Верхньодніпровське БТІ», реєстраційний номер: 28541845.

31. Відповідно до договору дарування від 21 листопада 2000 року,

ОСОБА_3 є власником суміжного домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на земельній ділянці

4 605,0 кв. м по фактичному користуванню.

32. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим у 2003 році, ОСОБА_3 передана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,446 га, в межах згідно з планом, без спірної земельної ділянки площею 0,0153 га.

33. У схемі рекомендованої межі між домоволодіннями за адресами:

АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , ділянка площею 0,0153 га виділена окремо.

34. Рішенням Дмитрівської сільської ради від 12 квітня 2018 року

№476-16/VІІ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), площею 0, 2970 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства.

35. Рішенням Дмитрівської сільської ради від 22 травня 2018 року

№562-17/VІІ ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд для передачі в оренду за адресою: АДРЕСА_2 , площею близько

0,0153 га.

36. Рішенням Дмитрівської сільської ради №778-25/VII від 04 червня

2019 року затверджено акт від 22 травня 2019 року розмежування земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .

37. Згідно з протоколом № 23 засідання постійної комісії від 15 червня

2020 року розглядалось питання про надання дозволу на передачу

ОСОБА_3 земельної ділянки в оренду з послідуючим викупом, площею близько 0,0153 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , Вирішено рекомендувати сесії дати дозвіл на передачу земельної ділянки в оренду.

38. Рішенням Дмитрівської сільської ради від 25 червня 2020 року

№1128-38/VІІ ОСОБА_3 надано дозвіл на передачу земельної ділянки в оренду з послідуючим викупом, площею близько 0,0153 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 . Встановлено орендну плату в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

39. Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформованого 26 червня 2020 року, грошова оцінка вказаної вище земельної ділянки складає 11 482,00 грн. Також згідно з розрахунком розміру орендної плати за використання земельної ділянки, яка надається в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3 , орендна плата становить 5 % - 574,10 грн.

40. У 2021 році проведено процедуру реорганізації Дмитрівської сільської ради, у зв`язку із чим з травня 2021 року юридичну особу Дмитрівську сільську раду припинено, правонаступником усіх її прав та обов`язків є Вільногірська міська рада Дніпропетровської області.

41. 20 серпня 2020 року міським головою м. Вільногірська видано розпорядження про створення тимчасової комісії про проведення інвентаризації суміжних земельних ділянок за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 . За результатами роботи комісії складено акт від 21 серпня 2020 року та зроблено висновок щодо розміру земельної ділянки по АДРЕСА_1 , який складає 0,3003 га. Також складена схема рекомендованих меж між домоволодіннями із зазначенням частини земельної ділянки площею 0,0153 га.

42. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, дата державної реєстрації спірної земельної ділянки площею 0,0153 га 06 листопада 2020 року.

43. Рішенням Вільногірської міської ради від 18 лютого 2021 року

№171-07/VІІІ позивачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розташованої по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення особистого селянського господарства.

44. Згідно з витягом з протоколу від 18 лютого 2021 року пленарного засідання 7 чергової сесії Вільногірської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області VІІІ скликання, рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) для передачі в оренду, розташованої на АДРЕСА_2 , на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, не прийнято.

45. Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі

№ 173/1744/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: голова Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області Костюков О. О., ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення від 04 червня 2019 року № 778-25/VІІ «Про затвердження акта розмежування земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 » скасовано рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня

2020 року про задоволення позову, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

46. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

47. Згідно з положеннями пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

48. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

49. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

50. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

51. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

52. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

53. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

54. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

55. У справі, яка переглядається, позивачі стверджували, що оскаржуваним рішенням сільської ради порушені їхні права як землекористувачів спірної земельної ділянки, якими вони стали, набувши право власності на сільський садибний будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 0,2970 га, за фактичним користуванням, та щодо якої рішенням Дмитрівської сільської ради від 12 квітня 2018 року №476-16/VІІ їм надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

56. Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

57. Відповідно до положень підпункту г частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

58. Згідно з абзацом 2 статті 59 Закону України «Про землеустрій», врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у забезпечення фізичним та юридичним особам рівних можливостей набуття у власність або користування, у тому числі на умовах оренди, земельних ділянок і в захисті їхніх прав на землю.

59. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 61, 62, 64 постанови

від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс18) зазначила, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, як у статті 30 ЗК України, який був чинний до 01 січня 2002 року, так і у чинній редакції статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

60. Частинами першою, другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

61. Згідно з частиною першою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

62. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

63. Дозвіл на розробку проекту землеустрою означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, щоб мати змогу у подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду у майбутньому.

64. Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку

(постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі

№ 380/624/16-ц, (провадження № 14-301цс18), від 29 вересня 2020 року у справі

№ 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20).

65. Верховний Суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

66. Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження

№ 14-28цс20), згідно з якими неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо, виходячи з конкретних обставин справи.

67. Отже, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у разі формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проекту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього немає законних перешкод.

68. Встановивши, що позивачі на підставі договору відчуження нерухомості набули право на оформлення права власності/користування на земельну ділянку в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта, зокрема у розмірі 2970 кв. м, по фактичному користуванню, при цьому спірна земельна ділянка належить до комунальної власності та знаходиться між домоволодіннями сторін спору, а її формування за проектом відповідачки та виділ в її платне користування не зменшує площу земельної ділянки за адресою домоволодіння позивачів, оскільки така залишається у розмірі

3003 кв. м, суд апеляційної інстанції дійшов загалом правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із відсутністю порушеного права позивачів, яке підлягає захисту в судовому порядку.

69. Судом апеляційної інстанції було надано належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності та правильно ураховано чинний акт розмежування земельних ділянок від 22 травня 2019 року із схемою рекомендованої межі між домоволодіннями, затверджений рішенням Дмитрівської сільської ради №778-25/VII від 04 червня 2019 року, а також акт проведення інвентаризації суміжних ділянок від 21 серпня 2020 року.

70. Крім того, в контексті врахування приватних інтересів при здійсненні землеустрою заслуговує на увагу також висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6635-18 від 28 травня 2019 року, згідно з яким на межі належних сторонам спору домоволодінь розміщена господарська будівля літ. Б та літ. Б-1, яка належить ОСОБА_3 , для догляду за якою та здійснення її ремонту, у тому числі влаштуванню необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель карнизів на територію суміжної земельної ділянки, необхідна відстань не менше 1,0 м від конструкції.

71. Колегія суддів зауважує, що відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня

2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), для висновків про порушення прав позивача визначенням меж сусідніх земельних ділянок мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності (користуванні) позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

72. Доказів порушення права позивачів та неможливості оформлення, у зв`язку із передачею спірної земельної ділянки в оренду відповідачці, права власності/користування на земельну ділянку в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять. У цьому контексті заслуговує на увагу ухвалення Вільногірською міською радою рішення від 18 лютого 2021 року № 171-07/VIII про надання дозволу позивачам на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто після ухвалення оскаржуваного рішення про передання спірної земельної ділянки відповідачці на правах оренди.

73. За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності.

74. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

75. З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, їх правовою кваліфікацією.

76. Доводи касаційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

77. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

78. Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої судами попередніх інстанцій оцінки наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності.

79. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

80. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

81. Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта

В. В. Шипович