Провадження № 2/947/3253/23
07.11.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,
секретар судового засідання - Бродецька Тетяна Вікторівна,
27.06.2023 року через систему "Електронний суд" до суду звернулась адвокат Потапчук Г.В. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 , в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Ухвалою від 09.10.2023 року провадження у справі відкрито.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, адвокат Потапчук Г.В. надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, провести розгляд справи за їх відсутності, не заперечують щодо постановлення заочного рішення по справі.
Законний представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з`явилася, повідомлялася належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалася.
Третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ
В своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 посилається на те, що позивачу на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , де окрім позивача зареєстрований також його син відповідач ОСОБА_3 . На початку 2014 року позивач з сином та дружиною виїхав з квартири АДРЕСА_2 . З цього часу речі в квартирі ОСОБА_3 відсутні. З 27.10.2015 року ОСОБА_3 разом з матір`ю постійно проживає в Швейцарській Конфедерації в м. Цюрих та навчається там у школі. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.11.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Враховуючи те, що син ОСОБА_3 не мешкає в квартирі позивача понад 9 років, проживаючі разом з матір`ю в іншій державі, позивач звертається до суду для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою.
Законний представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з`явилася, повідомлялася належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористалася.
Третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, в якій при прийнятті рішення просить врахувати права та інтереси дитини.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі Договору дарування від 08.12.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Савицькою О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №2-422 /а.с.59-60/.
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 03.07.2013 року складено відповідний актовий запис №5772, що вбачається з свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Батьками вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.29/.
Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №: Б4-120057-ф/л, виданою ОСОБА_1 24.06.2023 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 2 особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.22/.
З листа територіального відділу освіти Київського району Департамента освіти та науки Одеської міської ради від 20.06.2023 року №05-22/ПІ-05 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в закладах загальної середньої освіти Київського району комунальної власності територіальної громади м. Одеси не навчався і не навчається /а.с.8/.
З Довідки щодо місця проживання, виданою Управлінням у справах населення м. Цюрих 10.10.2022 року, вбачається, що ОСОБА_4 , 24.06.2013 року з 27.10.2015 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 /а.с.9-12/.
З Довідки про відвідування школи, виданою Департаментом шкільної освіти та спорт Окружного шкільного комітету Уто м. Цюрих 09.06.2023 року, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27.10.2015 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в цьому навчальному році є учнем 3-Б класу школи Габлер міста Цюрих. Відвідування в цьому навчальному році орієнтовно буде тривати до 13.07.2023 року. ОСОБА_5 відвідує школу Габлер з навчального року 2020/2021 /а.с.13-15/.
Судом досліджено Акт від 22.06.2023 року обстеження на факт не проживання особи за місцем реєстрації, складений Головою правління ОСББ "Корольова 31" ОСОБА_6 в присутності свідків, мешканців будинку АДРЕСА_4 , з якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за даною адресою, але фактично не проживає, починаючи з 2014 року та по теперішній час, особистих речей в квартирі не має /а.с.17/.
IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ
Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Положеннями п.п. 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, визначено, що Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується).
V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є власником квартири за АДРЕСА_2 , в якій на теперішній час крім позивача зареєстрований також його син - відповідач ОСОБА_3 , 2013 року народження, який з 2015 року постійно проживає разом з матір`ю ОСОБА_7 в Швейцарській Конфедерації, м. Цюріх.
З огляду на те, що відповідач ОСОБА_3 не мешкає в спірній квартирі понад 9 років та постійно проживає за кордоном, де разом з матір`ю має постійне місце проживання та навчається у школі, суд приходить до висновку, що у випадку зняття ОСОБА_3 за адресою квартири, що є власністю його батька ОСОБА_3 в м. Одесі права малолітньої дитини порушені не будуть.
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
Оскільки, факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивачів порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 274-279, 280-289, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.160 СК України, суд, -
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Васильків О.В.