ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5463/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі головуючого судді Колесника О.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 48 836,86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.11.2004 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №1344 pv-10-04, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 52 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,00 (дванадцять) процентів річних.

В подальшому між ними було укладені додаткові угоди які змінювали процент, платіж, період та об`єм повернення коштів - 09.06.2005, 01.02.2006, 07.02.2006, 17.08.2007, 08.11.2010.

14.02.2005 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передає іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому 10.11.2010 між ними був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки в п. 2.

11.02.2015 між ДІУ та АТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір № 17/4 за умовами якого установа надала Банку у кредит грошові кошти в сумі 155 600 000,00 грн, строком з 11.02.2015 по 11.06.2015 включно зі сплатою 15,3 процентів річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання Банком за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015 між установою та банком укладений договір застави майнових прав № 17/4-З від 11.02.2015 за рахунок яких задовольняються усі вимоги ДІУ. Одночасно між ДІУ та Банком 11.02.2015 був укладений Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за кредитним договором № 1344pv-10-04 від 05.11.2004, договором іпотеки р. № 630 від 14.02.2005, договором поруки № 1344/З від 05.11.2004, договором поруки № 1344/1 від 05.11.2004, договором поруки № 1344/2 від 05.11.2004 та договором поруки №1344/3 від 05.11.2009. Банк не повернув кошти ДІУ, що підтверджується актом звіряння розміру заборгованості та ухвалою суду про затвердження мирової угоди. П. 1.2 договору відступлення набрав чинності 17.09.2015 (прийнято постанову про віднесення банку до категорії неплатоспроможних»; ДІУ своїм листом від 17.09.2015 повідомила Банк про набуття всіх прав вимог про які йдеться у п. 1.2 договору відступлення). ОСОБА_1 листом було повідомлено. Банк листом від 23.11.2015 повідомило ДІУ про суму заборгованості станом на 17.09.2015. ОСОБА_1 порушив п. 3.2 кредитного договору, станом на 11.09.2018 нарахована заборгованість на загальну суму 673 608,37 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної іпотечної установи, про припинення правовідносин за договором, припинення договору іпотеки було відмовлено. У задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості було відмовлено.

При цьому, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 не спростував наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованості, не надав свій, та не надав жодних доказів, які б свідчили про повне виконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Отже, основне зобов`язання не припинено, підстав припинення іпотеки судом не встановлено.

Враховуючи, що рішенням суду встановлено, що розмір заборгованості ОСОБА_1 доведений під час розгляду справи та боржником не спростовано, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі 48 836,86 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст.178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Так, відповідачем 24 липня 2023 року подано відзив на позов у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав його безпідставності та необґрунтованості.

Від позивача не надійшло відповіді на відзив та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 05.11.2004 між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №1344 pv-10-04, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 52 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,00 (дванадцять) процентів річних.

В подальшому між ними було укладені додаткові угоди які змінювали процент, платіж, період та об`єм повернення коштів - 09.06.2005, 01.02.2006, 07.02.2006, 17.08.2007, 08.11.2010.

14.02.2005 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець передає іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . В подальшому 10.11.2010 між ними був укладений договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки в п. 2.

11.02.2015 між ДІУ та АТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір № 17/4 за умовами якого установа надала Банку у кредит грошові кошти в сумі 155 600 000,00 грн, строком з 11.02.2015 по 11.06.2015 включно зі сплатою 15,3 процентів річних. В якості забезпечення виконання зобов`язання Банком за кредитним договором № 17/4 від 11.02.2015 між установою та банком укладений договір застави майнових прав № 17/4-З від 11.02.2015 за рахунок яких задовольняються усі вимоги ДІУ. Одночасно між ДІУ та Банком 11.02.2015 був укладений Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, згідно якого Банк передав позивачу всі права вимоги за кредитним договором № 1344pv-10-04 від 05.11.2004, договором іпотеки р. № 630 від 14.02.2005, договором поруки № 1344/З від 05.11.2004, договором поруки № 1344/1 від 05.11.2004, договором поруки № 1344/2 від 05.11.2004 та договором поруки №1344/3 від 05.11.2009. Банк не повернув кошти ДІУ, що підтверджується актом звіряння розміру заборгованості та ухвалою суду про затвердження мирової угоди. П. 1.2 договору відступлення набрав чинності 17.09.2015 (прийнято постанову про віднесення банку до категорії неплатоспроможних»; ДІУ своїм листом від 17.09.2015 повідомила Банк про набуття всіх прав вимог про які йдеться у п. 1.2 договору відступлення). ОСОБА_1 листом було повідомлено. Банк листом від 23.11.2015 повідомило ДІУ про суму заборгованості станом на 17.09.2015. ОСОБА_1 порушив п. 3.2 кредитного договору, станом на 11.09.2018 нарахована заборгованість на загальну суму 673 608,37 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної іпотечної установи, про припинення правовідносин за договором, припинення договору іпотеки було відмовлено. У задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості було відмовлено, в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

При цьому, позивач вказує, що оскільки рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року про відмову в задоволенні позову банку, в зв`язку з пропуском позовної давності, жодним чином не скасовує саму заборгованість відповідача, то банк має право нараховувати три проценти річнихта інфляційні втрати від суми простроченої кредитної заборгованості на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому 12 квітня 2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України». У справі № 3-1522гс16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі № 3-1522гс16 не може бути застосований у справі, що переглядається.

Так, Державна іпотечна установа просить суд стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та 3% річних за період з 01 березня 2020 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 48 836,86 грн. При цьому, оскільки рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення заборгованості, в зв`язку з пропуском позовної давності, то 3% річних та інфляційні втрати у даній справі, нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

Натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Крім того, позивачем заявлено вказані вимоги за період з 01 березня 2020 року по 28 лютого 2023 року. При цьому позивачем не враховано пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За встановлених обставин, з огляду на вказану норму ЦК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

На підставі викладеного та керуючись стст. 141, 274-279, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

СУДДЯ: КОЛЕСНИК О.М.