Справа № 466/1685/21 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/801/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю: ОСОБА_1 , представників ТзОВ «Львівський авіаційний завод» «ЛДАРЗ» - Козака В.Г. та Рамана Р.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся з позовом до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» на даний час Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод» «ЛДАРЗ» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 18 квітня 2016 року на підставі наказу №69-к від 15 квітня 2016 року він був прийнятий на посаду начальника служби безпеки Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний» завод.

В процесі виконання трудових обов`язків неодноразово стикався з фактами корупції з боку посадових осіб на підприємстві і повідомляв про такі до керівництва ДП «ЛДАРЗ», Державний концерн «Укроборомпром» та Національне антикорупційне бюро.

Після таких його заяв, керівництво заводу стали чинити на нього цілеспрямований тиск, постійно проводили службові перевірки, знімати квартальні премії, оголошувати догани.

Наприкінці травня 2019 року керівництво підприємства розпочало процедуру реорганізації служби безпеки ДП «ЛДАРЗ», внаслідок такої реорганізації передбачалося скорочення посади начальника служби безпеки, яку займав позивач.

У підсумку позивача 30 листопада 2020 року попередили про майбутнє звільнення з 01 лютого 2021 року.

Наказом від 28 січня 2021 року №14-к «Про кадрові питання», підписаним в.о. директора ДП «ЛДАРЗ» Р.В. Качмар позивача було звільнено з посади начальника служби безпеки з 01 лютого 2021 року за скороченням чисельності штату.

Даний наказ позивач вважав незаконним, оскільки на Підприємстві не відбулося ні скорочення штату, ані скорочення чисельності працівників, оскільки внаслідок так званої реорганізації був з 01 липня 2019 року створений новий відділ економічної безпеки, а також введені, як мінімум, дві нові посади (заступник директора з безпеки та начальник відділу економічної та інформаційної безпеки), які за своїми функціональними обов`язками ідентичні до посади начальника служби безпеки.

На посаду заступника директора з безпеки було прийнято ОСОБА_4 (колишнього аудитора у Збройних силах), а начальника відділу ОСОБА_5 (колишнього військового прокурора), який до сфери безпеки не мали жодного фахового значення.

При проведенні звільнення роботодавець порушив вимоги ч.2 ст.40, ст.49-2 КзПП, зокрема, йому не було запропоновано всі вільні вакантні посади які були на підприємстві у період з 30 листопада 2020 року по день звільнення включно 01 лютого 2021 року.

Зазначав, що посада фахівця з економічної безпеки у новоствореному відділі економічної безпеки ДП «ЛДАРЗ» була вакантною приблизно півроку до повідомлення позивача про звільнення (30.11.2020р), проте, була заповнена за декілька днів до вказаного повідомлення.

Після його попередження про майбутнє звільнення заступника директора з безпеки ОСОБА_4 було звільнено з посади, а тому дана посада була вакантною, однак, на цю посаду відразу призначено іншу людину.

Також відповідач в односторонньому порядку зменшував йому розмір заробітної плати у період з 01 травня 2020 року по день звільнення 01 лютого 2021 року.

Діями відповідача йому також завдано моральну шкоду.

З урахуванням зазначених обставин позивач просив:

визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Львівський Державний авіаційно-ремонтний завод» №14-к від 28 січня 2021 року «Про кадрові питання» в частині звільнення його з посади начальника служби безпеки ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод»;

поновити його на посаді начальника служби безпеки ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод»;

стягнути з ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 лютого 2021 року по дату ухвалення рішення по справі;

стягнути з ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 травня 2020 року по 01 лютого 2021 року в сумі 120 421 гривень та моральну шкоду в сумі 45000 гривень (т.1 а.с.1-16).

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод» «ЛДАРЗ» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості із заробітної плати та моральної шкоди відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що розірвання трудового договору з ним на підставі ст. 40 КЗпП України, в порушення вимог чинного законодавства, було здійснено без отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Судом першої інстанції не було досліджено, чи дійсно на ДП «ЛДАРЗ» відбулося скорочення чисельності, чи штату працівників, так як відповідачем не було представлено для дослідження повного штатного розпису підприємства, або будь яких інших належних та допустимих доказів, на підставі яких суд міг би зробити висновки про те, чи дійсно на ДП «ЛДАРЗ`відбулося: а) скорочення чисельності, або штату працівників; б) таке скорочення було дійсно обумовлено наявністю змін в організації виробництва і праці.

У матеріалах справи відсутня копія повного Штатного розпису ДП «ЛДАРЗ».

Уся кадрова реорганізація мала штучний характер, метою якої було не дійсне проведення оптимізації та покращення управління підприємством, а лише усунення з підприємства неугодної особи.

Усі наявні у матеріалах справи документи свідчать про те, що під час реорганізації один структурний підрозділ, який він очолював фактично розформували, створивши на заміну інший структурний підрозділ, який фактично отримав нову назву, при цьому положення про новий структурний підрозділ та посадові інструкції навіть не стали переписувати, залишивши ті, які були у служби безпеки та її працівників.

ДК «Укроборомпром» неодноразово відмовляв відповідачу у погодженні таких змін через дублювання функцій і лише 12 серпня 2019 року погодили зміни №11 до організаційної структури ДП «ЛДАРЗ», у відповідності до яких структурний підрозділ служби безпеки підпорядковано заступнику директора з безпеки.

Під час попередження про наступне звільнення з роботи, датоване 30 листопада 2020 року йому було запропоновано 4 вакансії: «інженер», «слюсар механоскладальних робіт», слюсар складальник літальних апаратів», слюсар з ремонту «літальних апаратів». Дані посади не були конкретизовані, що унеможливлювало надати згоду чи відмовитись від запропонованих посад.

Зазначені в Листі найменування запропонованих посад не відповідають найменуванням штатних посад, вказаних у Штатному розписі ДП «ЛДАРЗ».

Не вказані розряди робітничих професій, а посади інженерного складу не містять повної назви згідно Штатного розпису.

Окрім того, не були запропоновані усі вільні на той момент вакансії на підприємстві, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про наявність вакантних посад на ДП «ЛДАРЗ» станом на 30 листопада 2020 року та станом на 28 січня 2020 року.

Лист-повідомлення про майбутнє звільнення від 30 листопада 2020 року не містить його відмови від переводу на вакантну посаду.

Він набув статус викривача корупції на підставі Закону України «Про запобігання корупції», а тому не міг бути звільненим у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, представників ТзОВ «Львівський авіаційний завод» «ЛДАРЗ» - Козака В.Г. та ОСОБА_6 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частко, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2023 року скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на 30 листопада 2020 року і станом на 28 січня 2021 року ОСОБА_1 було запропоновано всі можливі посади для його переведення на іншу роботу в межах підприємства враховуючи його спеціальності та кваліфікації, від яких він відмовився, тому роботодавцем дотримано вимоги законодавства про при звільненні.

З таким висновком суду погодитися не можна із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що на підставі наказу №69 - к від 15 квітня 2016 року ОСОБА_1 18 квітня 2016 року був прийнятий на посаду начальника служби безпеки Державного підприємства «Львівський державний авіаційно - ремонтний завод», що стверджується відповідним записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.23).

Наказом від 28 січня 2021 року №14-к «Про кадрові питання» ОСОБА_1 звільнено з посади начальника служби безпеки (т.н.030093) з роботи 01 лютого 2021 року за скороченням чисельності або штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України (т. а.с.23; 28).

Ще раніше, на підставі вимог наказу ДК «Укроборонпром» №24 від 29 січня 2020 року «Про затвердження Порядку погодження організаційних структур, штатних розписів (змін до них) підприємств-учасників ДК «Укроборонпром» та листа ДК «Укроборонпром» №UOP 6.2-11844 від 23 листопада 2020 року «Щодо погодження організаційної структури підприємства на 2021 рік», відповідно до наказу директора ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» № 129-од від 26 листопада 2020 року «Про введення в дію Змін №23 до Штатного розпису ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод», № 9-од від 26 січня 2021 року «Про введення в дію Змін №6 до Штатного розпису ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» та № 11-од від 29 січня 2021 року «Про внесення змін до наказу директора ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» №9-од від 26 січня 2021 року, які були видані директором ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» на виконання вимог наказу ДК «Укроборонпром» №24 від 29 січня 2020 року «Про затвердження Порядку погодження організаційних структур, штатних розписів (змін до них) підприємств-учасників Державного концерну «Укроборонпром»» та листа ДК «Укроборонпром» № UOP 6.2-11844 від 23 листопада 2020 року «Щодо погодження організаційної структури підприємства на 2021 рік» з 01 лютого 2021 року на ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» скорочено посаду начальника служби безпеки.

Також встановлено, що проект штатного розпису до Державного концерну «Укроборонпром» дійсно подавався декілька разів та повертався без погодження із зауваженнями.

Згідно з наказом директора ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» № 64-од від 24 червня 2019 року «Про введення в дію Змін №8 та Змін № 9 до Організаційно-посадової структури ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» і Змін № 27 та Змін № 30 до Штатного розпису ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» було створено відділ економічної та інформаційної безпеки, посада начальника відділу економічної та інформаційної безпеки була введена ще 01 липня 2019 року.

Посада заступника директора підприємства з безпеки була введена на ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» 01 липня 2019 року, що підтверджується наказом директора ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» № 64-од від 24 червня 2019 року «Про введення в дію Змін №8 та Змін № 9 до Організаційно-посадової структури ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» і Змін № 27 та Змін № 30 до Штатного розпису ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Частиною другою статті 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Згідно з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що директор ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» при скорочені посади начальника служби безпеки діяв відповідно до вимог ч.5 ст.65 Господарського кодексу України та вказане рішення приймалося під контролем Державного концерну «Укроборонпром», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що таке скорочення у відповідача дійсно мало місце.

Однак, відповідач не належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1 , не запропонував йому всіх наявних посад на підприємстві у період з 30 листопада 2020 року і на момент звільнення станом на 28 січня 2021 року з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як видно із записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , такий до служби у Збройних силах працював електрослюсарем на шахті, у подальшому отримав вищу гірничу освіту, продовжував працювати підземним робітником, гірничим майстром, начальником дільниці.

З 1996 року по 2016 рік працював у СБУ на офіцерських посадах (т.1 а.с.21-23).

Згідно листа-попередження про майбутнє звільнення, датований 30 листопада 2020 року (т.1 а.с.92), позивачу запропоновано 4 вакансії: «інженер», «слюсар механоскладальних робіт», слюсар складальник літальних апаратів», слюсар з ремонту «літальних апаратів». Дані посади не були конкретизовані, що унеможливлювало надати згоду чи відмовитись від запропонованих посад.

Зазначені в Листі найменування запропонованих посад не відповідають найменуванням штатних посад, вказаних у Штатному розписі ДП «ЛДАРЗ».

Не вказані розряди робітничих професій, а посади інженерного складу не містять повної назви згідно Штатного розпису.

Окрім того, не були запропоновані усі вільні на той момент вакансії на підприємстві, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про наявність вакантних посад на ДП «ЛДАРЗ» станом на 30 листопада 2020 року та станом на 28 січня 2020 року.

Зокрема, як видно із довідки про наявність вакантних посад на ДП «ЛДАРЗ» станом на 30 листопада 2020 року на Підприємстві було вакантними 122 посади.

Позивачу було запропоновано 1 не конкретизовану посаду «інженер», хоча, згідно цієї ж довідки вакантними, на той час, були 18 посад із назвами «інженер» (т.3 а.с.147-152).

Також відповідачу було запропоновано 3 посади слюсаря при наявності 66 посад виробничих робітників (т.3 а.с.251), також вакантними були 22 посади допоміжних робітників (т.3 а.с.252), як-от: водій, підсобний робітник і.т.і.

В суді апеляційної інстанції представники відповідача не змогли пояснити, чому позивачеві не було запропоновано усі вільні вакантні посади на момент повідомлення його про наступне звільнення.

Не переконливими були їх пояснення про те, що ОСОБА_1 не міг бути підсобним працівником на Підприємстві через відсутність у нього довідки про стан здоров`я та наявність попереднього досвіду роботи.

Аналогічно станом на 28 січня 2021 року на Підприємстві вакантними було 112 посад жодна з яких не була запропонована позивачу (т.3 а.с.153-158).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що готовий був розглядати як інженерні так і робітничі посади, зокрема: посади водія чи підсобного працівника, якби мав перелік таких.

Отже, відповідач не належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1 у період з 30 листопада 2020 року по 28 січня 2021 року, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу №14-к від 28 січня 2021 року його звільнення з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до даних, зазначених у табелях обліку використаного часу за вересень, жовтень 2021 року позивачка працювала два робочі дні у вересні 2021 року, тобто їй здійснювались виплати заробітної плати протягом двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбулося звільнення, з яким, власне, і пов`язана відповідна виплата.

Згідно розрахунку проведеного судом, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 360,93 гривень (листопад 2020р. 7574,23 + грудень 2020р. 8307,02 =15881,25:44) (т.1 а.с.32)

Кількість днів вимушеного прогулу з 02 лютого по 17 серпня 2023 року становить 633 дні.

Звідси, 360,93 х 633 = 228 469 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо розрахунку позивача про визначення його середньоденної заробітної плати в сумі 1062,39 коп., то такий є невірним.

У своїх останніх розрахунках позивач просить брати до уваги фактично відпрацьовані ним повні місяці: квітень і травень 2020 року, однак, правильним буде розрахунок середньої зарплати за два останні місяці що передували його звільненню, і це є листопад, грудень 2020 року.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь недорахованої заробітної плати за період з 01 травня 2020 року по 01 лютого 2021 року в сумі 120421,46 гривень недорахованої заробітної плати, то такі не підлягають до задоволення із наступних підстав.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, згідно наказу відповідача №31-од від 12 квітня 2020 року на ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» з 06 квітня 2020 року на час карантину було оголошено простій з оплатою двох третин тарифної ставки (окладу) відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України, і оплата проводилась згідно даного наказу. Даний наказ є чинним і не скасований.

Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Діями відповідача ТзОВ «Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ» ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду.

Позивач є людиною праздатного віку, втратив суми коштів у зв`язку із звільненням з роботи без законних на це підстав, довший час залишався без роботи.

Тому слід стягнути з відповідача - ТзОВ «Львівський авіаційний завод ЛДАРЗ» на його користь 1000 гривень моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Вимоги позивача про стягнення на його користь 45000 гривень моральної шкоди є очевидно завищеними, належним чином не мотивовані, тому моральна шкода у такому розмірі не може бути стягнута.

Судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволених вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням наведенного апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2023 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» №14-к від 28 січня 2021 року «Про кадрові питання» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби безпеки ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод»;

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника служби безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод» «ЛДАРЗ» з 02 лютого 2021 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод» «ЛДАРЗ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 02 лютого 2021 року по 17 серпня 2023 року в сумі 229 469 гривень.

Сума виплат зазначена без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод» «ЛДАРЗ» на користь ОСОБА_1 1000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод» «ЛДАРЗ» 6924 гривень судових витрат в дохід держави.

В решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 25 серпня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.