Справа №295/3792/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Лайчук В.В., Заріцького О.Ю., Савчук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу директора БМП «Сприяння» Швидченка Василя Івановича про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Надії Володимирівни у справі за позовом ОСОБА_1 до Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконною і скасувати постанову старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Н.В. від 30.01.2023 року про опис та арешт майна боржника.

В обґрунтування скарги вказано, що 09.02.2023 року заявником отримано рекомендований лист, в якому був оригінал супровідного листа №10016 від 30.01.2023 року та копія постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.01.2023 року.

Не погоджуючись з рішенням апеляційного суду Житомирської області, БМП «Сприяння» подало до Верховного суду касаційну скаргу, а тому на думку скаржника до винесення остаточного рішення у даній справі Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, жодна структура не в праві вчиняти ті чи інші дії.

Крім цього, на думку заявника, Богунським ВДВС Житомирського МУЮ порушено ряд норм Закону України «Про виконавче провадження», а саме: ч. 2 ст. 11, п. 3 ч. 1 ст. 18, ст. 31, ч. 2 ст. 52 Закону.

Ухвалою від 20.02.2023 року відкрито провадження за скаргою, витребувано засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №64141524 (а.с. 17).

На виконання ухвали державним виконавцем надіслано до суду копію зведеного виконавчого провадження №64141524 (а.с. 23-123).

07.04.2023 року начальник Богунського ВДВС у м. Житомирі подала до суду клопотання, яким просила залишити скаргу без розгляду, в обґрунтування клопотання зазначила, що 27.03.2023 року на депозитний рахунок відділу по зведеному виконавчому провадженню №64141524 надійшли кошти у сумі 187 844, 26 грн, в розмірі достатньому для виконання рішень суду. 28.03.2023 року державним виконавцем у відповідності до ст.ст. 46, 47 Закону України «Про виконавче провадження» здійснено розподіл та перерахування стягнених коштів, арешт з усього майна боржника та його рахунків знято, розшук транспортного засобу припинено, винесено постанови про закінчення виконавчого провадження (а.с. 175, 190, 204, 221).

Заявою від 05.10.2023 року головний державний виконавець Войтко Н.В. просила розгляд справи проводити без її участі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також подав заяву про розгляд скарги без його участі.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Також в судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили участь та підписання постанови про опис та арешт майна боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало зведене виконавче провадження №64141524, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 295/3792/16-ц, виданого 17.11.2022 Богунським районним судом м.Житомира, та зокрема про стягнення з Багатопрофільного малого приватного підприємства "Сприяння" на користь ОСОБА_1 105 000,00 грн. завданих збитків, 49 560,00 грн. інфляційних за період з грудня 2014 року по січень 2016 року включно) та 3935,34 грн. - 3% річних за період з 01.12.2014 року по 01.03.2015 року, а всього 158 495,34 грн. та судовоого збору у сумі 1587,95 грн.

Зі змісту виконавчого провадження №64141524 (а.с. 23-123). Державним виконавцем проведено ряд дій щодо виконання виконавчих документів, а саме направлено боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження, отримавши яку, боржник мав можливість в добровільному порядку виконати рішення суду. Державним виконавецем направлено ряд запитів про становлення наявності у боржника майна для проведення виконання, а саме до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області щодо наявності земельних ділянок, до ГУ Держпродспоживслужби в Житомирській області щодо встановлення зареєстрованої техніки, до банківських установ щодо встановлення наявності відкритих розрахункових рахунків та коштів на них тощо.

Державним виконавцем було виявлено майно (кошти), яке належить боржнику БМПП «Сприяння» та знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Маршала Рибалки, 29.

Оскільки, іншого майна та коштів у боржника виявлено не було державним виконавцем Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Н.В., за участі представника стягувача ОСОБА_2 , старшого державного виконавця Юхимчук О.І., у присутності понятих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , було здійснено опис та арешт майна боржника в рамках зведеного виконавчого провадження №64141524 та складено спірну постанову від 30.01.2023 року. Копію такої постанови направлено поштою рекомендованим листом боржнику (а.с. 98-101).

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Так згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені положення закону суд звертає увагу, що при розгляді скарги обов`язок доказування обставин у обґрунтування скарги покладений на особу яка звернулася зі скаргою.

З наведеного вбачається, що державним виконавцем вживались заходи щодо повідомлення ОСОБА_3 про наявність постанови про опис та арешт майна, що підтверджується як самою постановою від 30.01.2023 року, так і супровідним листом від 30.01.2023 року (а.с. 98-101).

Крім цього, посилання скаржника на відсутність у Богунського ВДВС у м. Житомирі права вчиняти будь-які дії до моменту винесення остаточного рішення Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду є нікчемним, оскільки рішення у справі №295/3792/16-ц набрало законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом та було звернуто до виконання, що здійснюється незалежно від оскарження будь-кого зі сторін до суду касаційної інстанції.

Скаржником не доведено незаконності постанови державного виконавця від 30.01.2023 року, а тому суд не вбачає підстав для її скасування.

Щодо посилання ОСОБА_3 на не роз`яснення державним виконавцем йому прав та обов`язків, як боржнику у виконавчому провадженні, суд зазначає наступне.

Дійсно, згідно п. 5 с. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Водночас, ані положення Закону України «Про виконавче провадження», ані положення Інструкції не передбачають порядку роз`яснення права та обов`язків, зокрема, боржнику, не передбачають винесення окремого виконавчого документа виконавцем щодо роз`яснення прав та обов`язків боржника. Відтак, для роз`яснення прав та обов`язків сторони виконавчого провадження, її необхідно викликати до державного виконавця.

Таким чином, вимога скарги щодо визнання дій державного виконавця щодо не роз`яснення боржнику його прав та обов`язків неправомірними є безпідставними.

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили, що 30.01.2023 року були понятими під час опису та арешту майна боржника, на територію БМП «Сприяння» потрапили безперешкодно, ворота були відкритими, після вчинення старшим державним виконавцем необхідних дій та складання постанови, поняті підписали її та покинули територію підприємства.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Продан проти Молдови» Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини (995_004), буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в пункті 1 статті 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Отже, виконання рішення, постановленого судом, мало вважатися невіддільним складником «судового розгляду», передбаченого у статті 6.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що дії старшого державного виконавця Войтко Н.В. направлені на винесення постанови про опис та арешт майна від 30.01.2023 року, у повній мірі відповідають законодавству про примусове виконання рішень, а підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 т. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та недоведеність доводів, наведених у ній, тому суд відмовляє у задоволенні такої скарги.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги директора БМП «Сприяння» Швидченка Василя Івановича про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Надії Володимирівни у справі за позовом ОСОБА_1 до Багатопрофільного малого приватного підприємства «Сприяння» про захист прав споживачів.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 11.10.2023 р.

Суддя Л.М. Чішман