Справа № 632/1017/22
провадження № 2-о/632/3/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Библіва С.В., за участю секретаря Кузьменко М.В., заявника ОСОБА_1 , його представника адвоката Лютянської Н.С., представника заінтересованої особи Ярової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Первомайському Лозівського району Харківської області справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник просить задовольнити заявлені вимоги посилаючись на таке: народився він ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові і до теперішнього часу він проживає в Україні. Батько записаний в актовому записі про народження за вказівкою матері, тобто за ч.1 с. 135 СК України. На час набуття Україною незалежності у 1991 році він був неповнолітнім, а тому місце його проживання було разом із матір`ю та його вітчимом, які часто змінювали місце реєстрації. Останнє місце реєстрації в Україні є АДРЕСА_1 . Ця реєстрація за ним збереглася і до сьогодні. Паспорта громадянина колишнього СРСР він не отримував, бо за віком ще не мав його отримувати. Після досягнення 16 років за отриманням паспорта громадянина України він так і не звертався. Займався різними підробітками без офіційного укладення трудового договору, бо не мав паспорта. Потім у 2003 році був засуджений до трьох років позбавлення волі, а після відбування покарання знову зайнявся тимчасовими підробітками не маючи паспорта. Мати та вітчим вже померли.

Звернувшись до Шевченківського відділу у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області за отриманням паспорта громадянина України, отримав відмову через брак необхідних документів та вихідних даних, яких він надати не може Вважає, що відповідно до положень ЗУ «Про громадянство України» та Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 він має право на громадянство України, адже постійно проживав станом на 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», та станом на 13.11.1991 року на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України». Оскільки заявник своєчасно не оформив паспорт громадянина України, відповідно не може підтвердити факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13.11.1991 року для його отримання, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі з призначенням до розгляду на 03.11.2022 року, яке відкладено на 24.11.2022 року за клопотанням представника заявника.

11.11.2022 року в результаті повторного розподілу справи після відставки судді Росоха А.В. справу розподілено судді Библіву С.В., який 13.12.2022 року прийняв до свого провадження вказану справу та призначив до судового розгляду на 13.02.2023 року, який був відкладений на 05.04.2023 року через перебування судді у відпустці.

05.04.2023 року розгляд справи відкладено через неявку сторін та задоволення клопотання про виклик та допис свідків на 13.06.2023 року, яке відкладено на 11.09.2023 року через перебування судді у нарадчій кімнаті у колегіальній кримінальній справі, а потім на 02.11.2023 року з тих самих причин.

Заявник та його представник, адвокат Лютянська Н.С. у судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Ярова Т.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви та просила суд звернути увагу на довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , який був зареєстрований в АДРЕСА_1 з 23.09.1991 року, де проживав до 1996 рік, коли вибув з зазначеної адреси без зняття з реєстрації.

Суд, заслухавши сторону заявника, заінтересовану особу, показання свідків, вивчивши заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові народився заявник, ОСОБА_1 (а.с.6). Батько записаний в актовому записі про народження за вказівкою матері, тобто за ч.1 с. 135 СК України, а мати ОСОБА_2 громадянка України, яка померла. На час набуття Україною незалежності у 1991 році він був неповнолітнім, а тому місце його проживання було разом із матір`ю та його вітчимом, які часто змінювали місце реєстрації. Останнє місце їхньої реєстрації в Україні було АДРЕСА_1 . Ця реєстрація збереглася за заявником і до сьогодні (а.с.7). Паспорта громадянина колишнього СРСР заявник не отримував, бо за віком ще не мав його отримувати. Після досягнення 16 років за отриманням паспорта громадянина України він так і не звертався. Займався різними підробітками без офіційного укладення трудового договору, бо не мав паспорта. Потім у 2003 році був засуджений до трьох років позбавлення волі (а.с.8-9), а після відбування покарання знову зайнявся тимчасовими підробітками не маючи паспорта. Звернувшись до Шевченківського відділу у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області за отриманням паспорта громадянина України, отримав відмову через брак необхідних документів та вихідних даних (а.с.10-11), яких він надати не може.

Суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі Краска проти Швейцарії» від 19.04.1993 року яким визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом.

Суд прийняв до уваги пояснення свідків, попереджених про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, які також підтвердили у своїх показаннях, що ОСОБА_3 у 1991 року вже проживав в с. Красне Первомайського району Харківської області. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З вказаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1,2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні. Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вище наведене, суд не може ставити під сумнів факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Харкові, станом на 24серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», та станом на 13.11.1991 року на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України».а саме за адресою: с. Красне Лозівського (колишнього первомайського) району Харківської області, вул. Копцова, гуртожиток.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76-77, 81,247, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився у м. Харкові, станом на 24 серпня 1991року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», та станом на 13.11.1991 року на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України».

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 відсутній.

Заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Римарська, б. 24, .

Повний текст рішення виготовлено 10.11.2023 року.

Суддя:С. В. Библів