Справа № 214/4346/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 листопада 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І., Гулковського О.С., Гончар Г.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2

за участю відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю представника відповідачів - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення аліментів, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_8 на його користь аліменти на його утримання в розмірі 3000,00 грн., щомісячно та довічно; стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на його утримання у розмірі 3000,00 грн., щомісячно та довічно.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він ОСОБА_1 , є батьком відповідачів по даній справі, ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . Звертає увагу, що в останні роки, його здоров`я стало зазнало непоправимих змін: він двічі пережив ішемічний інсульт, він здобув захворювання у вигляді хронічного пієлонефриту, хронічного простатиту та кісти правої нирки. На своє лікування він витрачає дуже багато коштів, що вбачається з відповідних чеків. Регулярної грошової виплати, яка призначається йому у встановленому державою порядку, тобто пенсії, на покриття його витрат за лікування не вистачає, адже розмір останньої складає 2506, 14 грн. Також треба зазначити, що суттєвими витратами з його бюджету є оплата житлово - комунальних платежів. За таких обставин, він вимушений постійно брати кошти у борг. Так, на сьогодні він заборгував АТ «А-Банк» 4652,00 грн. Таким чином, враховуючи ціни на товари та послуги першої необхідності - продукти харчування, оплата комунальних послуг та лікування, його матеріальне становище є вкрай нужденним. Зазначає, що на жаль відповідачі не визнають його права на їх матеріальну підтримку, самостійно надавати йому грошову допомогу відмовляються, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Вказує, що відповідачі мають змогу йому допомагати, ОСОБА_9 працює приватним підприємцем - надає послуги у сфері продажу промислових товарів, навіть має найманих працівників, тобто її доходи дозволяють підтримувати його матеріально, крім того, його донька має не дешевий транспортний засіб, житлову квартиру та житловий будинок, на експлуатацію та обслуговування яких, відповідно, необхідні немалі грошові кошти. ОСОБА_10 також є приватним підприємцем - має свій інтернег-магазин, що приносить йому достатній дохід, щоб надавати йому фінансову підтримку на лікування. Зауважує, що проживає він один, дружини не має, так як 18 жовтня 2004 року шлюб між ним та ОСОБА_11 був розірваний, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Довгінцівського районного управління юстиції м Кривого Рогу Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №376. Стаття 51 Конституції України визначає, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Приписами ч. І ст. 202 СК України, чітко встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними 1 потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зав`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері» батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, суд враховує будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність: з і січня 2021 року -1769 грн. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів, та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, він є пенсіонером, непрацездатним, маю захворювання та їх наслідки, потребую лікування, а тому маю необхідність у матеріальній допомозі від відповідачів - які є його дітьми.

Відповідачі не погодившись з позовними вимогами позивача, кожен окремо подали відзив на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_3 в обґрунтування відзиву навів наступне. Він, ОСОБА_3 , незгоден з позовними вимогами позивача, які вказано в позові від 02.06.21 року, щодо стягнення аліментів, оскільки це на його думку є таким, що не підтверджено належними доказами, виходячи з наступного. Вказує, що позивач звернувся в Саксаганський районний суд з позовом про стягнення аліментів з нього на його утримання в розмірі 3000, 00 грн. щомісяця та довічно, посилаючись на той факт, що він на його думку потребує тому, що його здоров`я зазнало непоправних змін. З віком у кожної людини є ті чи інші зміни із здоров`ям, це непереборний факт. Чинним законодавством не передбачено, що стягнення має проводитись саме з цієї підстави. Посвідчення інвалідності в матеріалах справи немає, а саме цей документ є одним із параметрів, який дає право на звернення до суду з таким позовом. Обов`язковою умовою для подання вказаної заяви, вважає надання доказів про потребу матеріального утримання та докази у необхідності цього матеріального утримання, чого позивачем зроблено не було, оскільки жоден з доказів ( чеків) не містить доказ того, що цей саме чек є оплаченим з картки позивача, та ці ліки відповідають призначенню лікаря, який надав медичну допомогу. Він не піддає сумніву документ - виписку із медичної картки хворого, але із наданої копії не зрозуміло, на якому із видів лікування знаходився пацієнт (амбулаторія чи стаціонар), та які саме ліки було призначено лікарем та придбано позивачем, тобто не вбачається логічна послідовність та причинно - наслідковий зв`язок між призначенням лікаря та купівлею призначених ним ліків. Вказує, що позивач посилається на той факт, що комунальні платежі для нього є суттєвими витратами, але на законодавчому рівні це питання вирішено отриманням субсидії, позивач не зазначив, чи звертався він за субсидією, чому йому відмовили в наданні, якщо він звертався. Вказує, що з позовної заяви також не зрозуміло, для чого позивач брав кошти в борг в АТ «А- Банк» 13.11.2020 року, якщо він вказує та надає виписку із медичної карти від 05.05.2021 року. Не сумнівається, що будь-яка людина поважного віку має захворювання, його мати також хворіє та вони з сестрою знають про її хвороби. Їх з сестрою батько, позивач по справі, сам припинив спілкування з ними та попередив їх про те, щоб вони йому ніколи більше на очі не попадалися. Вважає, що вони для нього чужі зовсім люди і фактично від них відмовився багато років по тому. Всі ці роки не проявляв жодного інтересу до них, ніколи не бачив його синів, не впізнає їх на вулиці, не знає нічого про їх життя, та ніколи не проявляв до його родини жодного інтересу, сини навіть не знають про його існування, оскільки він фактично відрікся і від них. Вказує, що позивач не надав докази того, що він звертався коли-небудь до будь кого з них з сестрою за допомогою, а вони, як він вказує в позовній заяві йому відмовили. Доказів звернення він і не може надати, бо їх немає. Якщо б позивач звернувся, вони б йому допомогу надали, але це він розірвав стосунки з ними, а не навпаки, і досі не бажає налаштувати з ними контакт, тому що вони йому як його діти не потрібні. Позивач вирішив з ними не спілкуватися, його бажання було жити без них, але на законодавчому рівні, якщо людина потребує допомоги, а рідних в неї нема, вона може звернутися до державної соціальної служби, позивач також не надав доказів звернення, але в позовній заяві зазначає, що має скрутне становище та ніхто ним не опікується. Він, відповідач, дійсно є приватним підприємцем, на цей час у зв`язку із мировою економічною кризою він також не має змоги заробляти стільки, скільки йому хотілося б для нормального існування, він також потребую матеріальної допомоги, він працює, має двох синів на утриманні, а тому сплачувати три тисячі гривень на утримання батька в нього немає змоги, а тому він просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На його думку позивач не довів, що він потребує матеріальної допомоги та не надав докази того, що він її потребує, а сама підстава його похилого віку не є безумовною, для отримання від нього аліментів, тому на підставі викладеного й у відповідності зі ст. 202 СК України, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_4 в обґрунтування відзиву навів наступне. Вона, ОСОБА_12 , незгодна з позовними вимогами позивача, які викладено в позові від 02.06.2021 року, щодо стягнення з неї аліментів на його утримання, тому що, все що позивач зазначив у позовній заяві не відповідає дійсності. Перше на що вона хоче звернути увагу суду, так це на те, що позивач не має з нею жодного контакту, як батько вже понад 18 років. Він сам сказав їм, своїм дітям, що він не бажає їх з братом знати. Таке його бажання виникло ще раніше, тоді коли мати розірвала з ним шлюб, але після розірвання він їм сказав, щоб вони його не турбували і взагалі забули. Вони з братом намагалися найти контакт, але після того як він їм озвучив своє бажання в ультимативній формі, остаточно перестали робити будь які спроби. Підтвердженням цього зазначає той факт, що позивач навіть не знає її прізвища після шлюбу, хоча і був запрошений на весілля. В позовній заяві вказано дошлюбне прізвище, а на цей час її прізвище згідно паспорту - « ОСОБА_13 ». Позивач не впізнає свою онуку тільки тому, що її не знає і ніколи не проявляв ані до неї, а ні до неї ніякого інтересу та бажання спілкуватися. Зазначає, що позивачем вказано, що він звертався за допомогою до неї, але це не є правдою, та не може бути підтверджено належним чином, тому що це не відповідає дійсності, а тому і доказів цього факту в нього нема і бути не може. Вказує, що позивач зазначає, що тратить багато коштів на своє лікування, але вона також витрачає багато коштів на своє лікування та на лікування доньки. Так вона знаходиться на обліку в онкодіспансері м. Кривого Рога у зв`язку із перенесеною операцією, що доводиться випискою із медичної карти стаціонарного хворого на злоякісне утворення, їй було зроблено операцію у зв`язку із цим, і вона тепер зобов`язана проходити кожні півроку обстеження, що вона і робить, згідно доказів які вона надає до відзиву, приймати ліки, але вона і працює для того, щоб їй вистачало на утримання себе та утримання доньки. Також вона утримує доньку, яка продовжує навчання, що доводиться довідкою, яку вона надає до відзиву, в якій вказано, що вона є студенткою Криворізького Державного педагогічного університету. Навчання додаткових фінансових витрат, до речі батько їй такої фінансової підтримки ніколи не надавав, це важливо вона вважає для її доньки. Для того, щоб забезпечувати себе та дитину, змушена також працювати не звертаючи увагу на своє здоров`я, бо вона не її батько, який покинув своїх дітей, вона навпаки хоче щоб її дитина була забезпечена всім необхідним, а тому вона і тяжко працює. Її праця передбачає також великі витрати. Вона, відповідачк, витрачає на оренду приміщення згідно договору оренди щомісяця 8000.00 грн. та на інше приміщення додатково 250,00 грн. та охорону приміщення, що складає 4800.00 грн. Зазначає, що те що позивач вказує, що вона має найманих працівників не відповідає дійсності, доказів зворотного, ним не надано суду. Їй образливо читати, що її батько пише про її статки, оскільки його заслуги в цьому немає, вона також має чотири кредити та змушена їх сплачувати самостійно, не просячи допомоги ні в кого, копії Договорів на кредитне забезпечення надає, тому змушена була працювати з сімнадцяти років, бо мамі самій було дуже тяжко їх з братом утримувати, а батько ніяких спроб надати їм гідне існування не робив. Зазначає, що позивач пише, що вона має не дешевий транспорт, її автівка 2008 року випуску, на цей час вона знаходиться в аварійному стані після пожежі в 2018 році і якби її батько мав хоч трохи інтересу до неї, він би це знав, цей факт може підтвердити його брат. Вказує, що твердження позивача, що вона живе у власному будинку, та він їй належить, також не відповідає дійсності. Цей будинок знаходиться у промисловій зоні і їй належить тільки 1/4 частка будинку, що доводиться долученим до позовної заяви позивачем витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що складає 40,4 кв.м. житлової площі, але це вона не вважає надлишком нерухомого майна. Квартира, про яку вказано в позовній заяві, куплена в шлюбі і в ній мешкає її донька, онука позивача, і вони з її колишнім чоловіком вирішили саме так, що в ній буде мешкати їх донька. Інших об`єктів нерухомості в неї ніяких нема. Щодо її матеріального стану, то вона зазначає, її дохід складає : 279151.00 грн., із них 14280.00 грн. вона сплачує єдиний річний податок, також 8920 пенсійний збір та військовий податок, тобто 255951.00 це є її річний дохід, що дорівнюю в місяць 21330.00 грн. З них, кожного місяця вона сплачує оренду, а це як вона зазначила вище (8000.00+250), в остатку 13079.00 грн, комунальні послуги у середньому в місяць 2000 грн за квартиру і 1500 грн за комунальні послуги за будинок, що в остатку дорівнює 9579.00 грн, витрати на автомобіль щомісяця складають 3000 грн, оскільки вона має потребу в тому, щоб їздити та робити замовлення для свого бізнесу, в залишку 6 579.00, кошти на утримання дитини та кошти на своє лікування, тобто її дохід складає мінімальну заробітну плату на сьогоднішній день. Зазначає, що коли її донька вирішила жити окремо, нею на стандартне забезпечення квартири в якій вона мешкає, було придбано холодильник, телевізор, мікрохвильову піч, на що нею і були взяті також кредити, про які вона зазначала вище і які сплачує самостійно, без допомоги її батька. Вона не заміжня, має на утриманні доньку, яка продовжує навчання, батько дитини майже не приймає участі в її утриманні, тому що ніяких коштів їй не надає, вона сплачує комунальні послуги за будинок та квартиру, сплачує за оренду приміщень, бо це надає змогу їй хоч трохи заробляти, постійно витрачає кошти на медичні обстеження себе та доньки, допомагає, коли є змога матері, яка також пенсійного віку, а тому в неї просто нема трьох тисяч гривень на утримання батька, які він хоче з неї стягнути, а тому, на підставі викладеного й у відповідності зі ст.202 СК України, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 03.04.2023 року позивач позов підтримав в повному обсязі. При цьому зазначив, що він на цей час отримує пенсію 3500, 00 грн., не визнаний непрацездатним. Про оформлення інвалідності не замислювався, так як особа, з якою ним був укладений договір довічного утримання, оплачувала йому лікування, близько 100000,00 грн., це було десь у 2012 році. Батьківських прав він позбавлений не був. Дітей доглядав, інших дітей в нього немає, дружина його жива.

В судовому засіданні 03.04.2023 року відповідачка заперечувала проти задоволення позову. При цьому зазначила, що із батька аліменти деякий час не стягувались, вони не спілкувались, потім стосунки стали кращими. Коли батько жив із ними однією сім`єю, то свої обов`язки він виконував, це був час, коли вона була ще дитиною. Її вихованням займалася мати. Коли вона закінчила навчання, то сама себе забезпечувала. ОСОБА_1 був поганим батьком.

В судовому засіданні 03.04.2023 року представник позивача зазначив, що документів про те, що позивач визнаний непрацездатним немає.

В судовому засіданні 05.09.2023 року позивач позов підтримав в повному обсязі. При цьому зазначив, що він не звертався до ОСОБА_14 , щоб той платив йому більше грошей, до соціальних служб він також не звертався.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що відповідачі є СПД, отримують прибуток. ОСОБА_1 отримує маленьку пенсію. Батько відповідачів свої обов`язки виконував.

Відповідач в судовому засіданні 05.09.2023 року просив відмовити в задоволенні позову, надавати допомогу не має можливості.

Представник відповідачів в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, так як є договір довічного утримання.

В судовому засіданні 13.10.2023 року позивач позов підтримав в повному обсязі. При цьому зазначив, що він є непрацездатним, тому що хворіє та є пенсіонером. Йому не вистачає коштів на харчування, він не може придбати їжу, яка потрібна згідно рекомендацій лікарів. Він розірвав договір довічного утримання, оскільки людина, яка повинна за ним доглядати, не може йому допомагати, за квартиру він сплачує самостійно, ремонт в квартирі під час дії договору, він не робив.

В судовому засіданні 13.10.2023 року відповідачі, кожен окремо, заперечували проти задоволення позову.

В судовому засіданні 26.10.2023 року позивач позов підтримав повністю, на мирову угоду не погодився.

В судовому засіданні 26.10.2023 року відповідачка та представник відповідачів, заперечували проти задоволення позову.

В судове засідання 02.11.2023 року позивач та його представник не з`явились, подали письмові судові дебати, у яких просять провести розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі, просять задовольнити.

В судовому засіданні 02.11.2023 року відповідачка та представник відповідачів, заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судовому засіданні дослідженні наступні письмові докази: пенсійне посвідчення (а.с. 7), довідка про доходи (а.с. 8), виписка із медичної картки (а.с. 9), направлення (а.с. 10), довідка з банка (а.с. 11), свідоцтво про розірвання шлюб (а.с. 12), свідоцтво про народження (а.с. 13,14), чекі (а.с. 15,16,17), відомості з державного реєстру речових прав на не рухоме майно (а.с. 18-20), витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 36,27), роздруківки з інтернет - магазину (а.с. 38-44), податкова декларація (а.с. 68-69), товарні чеки, довідки (а.с. 75-78), квитанція (а.с. 79), виписка з медичної картки (а.с. 80), акт прийняття передачі виконаних робіт (а.с. 81-90), договір оренди (а.с. 91), довідка з навчального закладу (а.с. 93), роздруківки з Новаком (а.с. 94-107), довідка (а.с. 108), додаткова угода до договору (а.с. 109), розрахунок (а.с. 110), розрахунок податку (а.с. 111-112), відомості з державного реєстру речових прав на не рухоме майно (а.с. 125-126), розписка (а.с.140), договір довічного утримання (а.с. 151-152), договір купівлі продажу (а.с. 154-156), договір купівлі-продажу частки нежитлового приміщення (а.с. 158-161), договір купівлі-продажу (а.с. 162-165), договір про розірвання договору довічного утримання (а.с. 197-198), витяг з державного реєстру речових прав на не рухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 199-200).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: пенсійне посвідчення (а.с. 7), довідку про доходи (а.с. 8), виписку із медичної картки (а.с. 9), направлення (а.с. 10), довідку з банка (а.с. 11), чеки (а.с. 15,16,17), так як ці докази стосуються обставин, а саме що позивач є пенсіонером, має хронічні захворювання, має заборгованість перед АТ «А-Банк».

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про розірвання шлюб (а.с. 12), свідоцтво про народження (а.с. 13,14), так як ці докази стосуються обставин, а саме, що позивач перебував у шлюбі, від цього шлюбу має двох дітей.

Суд вважає належними доказами: відомості з державного реєстру речових прав на не рухоме майно (а.с. 18-20), витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 36,27), роздруківки з інтернет - магазину (а.с. 38-44), податкову декларацію (а.с. 68-69), товарні чеки, довідки (а.с. 75-78), квитанцію (а.с. 79), виписку з медичної картки (а.с. 80), акт прийняття передачі виконаних робіт (а.с. 81-90), договір оренди (а.с. 91), довідку з навчального закладу (а.с. 93), роздруківку з Новаком (а.с. 94-107), довідка (а.с. 108), додаткову угоду до договору (а.с. 109), розрахунок (а.с. 110), розрахунок податку (а.с. 111-112), відомості з державного реєстру речових прав на не рухоме майно (а.с. 125-126), розписку (а.с.140), так як ці докази стосуються обставин, а саме що відповідачі працюють, мають дохід, мають на утриманні дітей, мають в своєму користуванні нерухоме майно.

Суд вважає належними доказами: договір довічного утримання (а.с. 151-152), договір про розірвання договору довічного утримання (а.с. 197-198), витяг з державного реєстру речових прав на не рухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 199-200), так як ці докази стосуються обставин, а саме утримання позивача.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні договір про розірвання договору довічного утримання (а.с. 197-198), недопустимим доказом, так як цей доказ одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Так, відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Відповідно до п. 8.1. договору довічного утримання (а.с.151-152), укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 , він може бути розірваний за взаємною згодою сторін, що нотаріально посвідчується. Разом з тим, п. 8.4. вказаного договору передбачено, що у разі протиріччя цього договору імперативним нормам чинних законодавчих актів, сторони керуються чинним законодавством. Оскільки п. 8.1. вказаного договору суперечить вимогам ст. 755 ЦК України, то сторони при розірванні договору повинні керуватися зазначеною нормою, а відтак договір міг бути розірваний лише за рішенням суду. Таким чином, договір про розірвання договору довічного утримання не відповідає вимогам закону.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні інші зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази, які суд визнав належними та допустимими є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останні є повнолітніми, що вбачається зі свідоцтв про народження А.с.13,14).

ОСОБА_1 є пенсіонером, що вбачається (а.с.7).

18.10.2004 року позивач розірвав шлюб зі своєю дружиною ОСОБА_11 , що вбачається зі свідоцтва (а.с.12).

Позивач не має заборгованості по аліментах на користь відповідачів, свої обов`язки відносно дітей виконував.

Відповідно до довідки про доходи, сума пенсії ОСОБА_1 з січня 2021 року по березень 2021 року складає 7518,42 грн., що вбачається з довідки (а.с.8).

Позивач страждає на хворобу серця, хронічний пієлонефрит, хронічний простатит, потребує постійного прийому ліків, несе з цього приводу витрати, що вбачається з виписки (а.с.9), чеків (а.с.16,17).

Відповідачка по справі ОСОБА_4 є приватним підприємцем, її дохід складає: 279151,00 грн., із них 14280,00 грн. вона сплачує єдиний річний податок, також сплачує 8920,00 грн. пенсійного збору та військовий податок, тобто 255951,00 грн. є її річний дохід, що дорівнюю в місяць 21330,00 грн. Відповідачка сплачує оренду, за відліком якої в неї залишається 13079,00 грн., з яких вона сплачує комунальні послуги. Відповідачка має у власності частку будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачка має утриманні доньку. Відповідачка перебуває на обліку в онкодиспансері м. Кривого Рогу, потребує лікування. Зазначені обставини встановлені довідкою (а.с.74), випискою з медичної картки (а.с. 80), актами (а.с. 81-90), договором оренди (а.с. 91), довідкою (а.с. 93), роздруківкою з ОСОБА_15 (а.с. 94-107), довідкою (а.с. 108), розрахунком податку (а.с. 111-112), відомостями з державного реєстру речових прав на не рухоме майно (а.с. 125-126), договором купівлі-продажу (а.с. 158-161).

Відповідач по справі ОСОБА_3 має на утриманні двох синів, є приватним підприємцем, має інтернет - магазин, що встановлено податковою декларацією (а.с.68-69), поясненнями ОСОБА_3 , викладеними у змісті відзиву.

Між позивачем та ОСОБА_14 18.06.2021 року укладено договір довічного утримання (догляду) з відчуженням нерухомого майна (квартири). Згідно цього договору позивач передав у власність ОСОБА_14 квартиру вартістю 75098 грн. 00 коп., а ОСОБА_16 взяв на себе обов`язок утримувати позивача, яке полягає в наступному: сплата позивачу щомісячно 500 грн., у тому числі на медичний догляд; здійсненні за свій рахунок експлуатації та ремонту квартири, сплата комунальних та інших обов`язкових платежів відносно відчужуваного майна; забезпечення належним харчування позивача. Зазначені обставини встановлені договором (а.с. 151-152).

28.09.2022 року договір довічного договір довічного утримання (догляду) з відчуженням нерухомого майна (квартири) між ОСОБА_1 та ОСОБА_14 розірвано без звернення до суду, що встановлено договором (а.с. 197-198).

Взаємини між сторонами регулюються нормами Конституцією україни, ЦК України, СК України.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Як передбачено ст. 3 ЦК України, однією з загальних засад цивільного законодавства є: справедливість та добросовісність.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Як передбачено ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Згідно ст. 204 СК України , дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків ; дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

Відповідно до правил ст. 205 СК України розмір аліментів на батьків визначається судом: а) у твердій грошовій сумі (за наявності нерегулярного заробітку дітей, його мінливості тощо); б) у частці від заробітку (доходу) (за наявності регулярного заробітку (доходу) дітей); в) у твердій грошовій сумі і у частці від заробітку (доходу) (за наявності регулярного заробітку та одержання додаткових не облікованих доходів).

У судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутня заборгованість по сплаті аліментів на користь дітей, відповідачів по справі, від виховання останніх він не ухилявся. Отже у суду відсутні підстави вважати, що відповідачі можуть бути звільнені від обов`язку утримувати позивача.

Обговорюючи питання про те, чи має право позивач на утримання від відповідачів, суд виходить з наступного. Право на утримання від дочки, сина мати та батько мають за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Визначаючись з питанням щодо непрацездатності позивача, суд бере до уваги наступне

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків, слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей не впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Поза увагою не залишаються й додаткові факти, які виступають предметом самостійного судового розгляду. Суду необхідно з`ясувати, чи відбувається вже стягнення коштів з заробітної плати дочки, сина, чи мають вони утриманців, чи немає інших обставин, що заважатимуть стягненню з них аліментів, і т. д. Все це потребує окремого розгляду. Важливо підкреслити, що в законодавстві чітко не встановлений мінімальний розмір аліментів, які належить стягувати з дітей на утримування непрацездатних батьків.

Підсумовуючи вказане вище, можна зробити висновок, що стягнення аліментів з повнолітніх дочки, сина на утримання батьків можливе при доведеності одночасно всіх умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків; непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язаний із їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу, хоча, звичайно, це, як і сімейний стан сторін, суди враховують при визначенні розміру аліментів.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є пенсіонером, а відтак є непрацездатним.

Вирішуючи питання про те, чи потребує позивач матеріальної допомоги, суд враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX установлено, що розмір основних мінімальних соціальних стандартів у 2021 році? зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2021 року - становить 1769 гривень.

Отже, із наданих позивачем відомостей (довідка про доходи № 1381 5834 5932 1388 (а.с.8) про розмір пенсії, вбачається, що розмір пенсії позивача не є нижче прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Твердження позивача про те, що його матеріальне становище є нужденним у зв`язку з, зокрема, необхідністю придбавати ліки, продукти харчування, оплачувати комунальні послуги, спростовуються тією обставиною, що обов`язок нести витрати на харчування, медичну допомогу, сплату комунальних послуг, позивач за своєю волею поклав на ОСОБА_14 , передавши при цьому у власність останнього нерухоме майно вартістю 75098 грн. 00 коп. Тому суд це твердження не бере до уваги.

Також суд враховує, що позивач на момент звернення до суду не зазначав ту обставину, що ним укладений договір довічного утримання та під час розгляду справи вжив певних заходів для його розірвання. Такі дії позивача, на думку суду, є недобросовісними та не відповідають вимогам розумності, так як погіршують його матеріальне становище, та спрямовані на штучне створення підстав для задоволення позову.

Враховуючи розмір пенсії, яку отримує позивач, той факт, що на момент звернення обов`язок з утримання позивача ніс ОСОБА_14 , суд приходить до переконання, що позивач має достатній та задовольняючий його рівень матеріального забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд приходить до переконання, що позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів в підтвердження необхідності отримання матеріальної допомоги з боку відповідачів.

Отже, дослідивши письмові докази, на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст. 13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом, з огляду на вищевикладені доводи, враховуючи надані позивачем суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи зазначені вище норми чинного законодавства України, суд приходить до переконання, що підстав для стягнення аліментів з відповідачів на користь позивача не мається, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.3, 13 ЦК України, ст.ст. 172, 202, 204,205 СК України, ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 82, 95, 141, 258, 259, 263-265,284, 289, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 8 листопада 2023 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов