КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ТОВ «Автопаркінг-Сервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог просило стягнути з відповідача 22 740 грн основного боргу за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, 3 616,63 грн інфляційної складової боргу, 3% річних - 904,41 грн, 1 548,30 грн пені, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником машиномісця АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 01.04.2010 між укладено договір про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території № 1-4-40-1/СТ6Б, за умовами якого власник машиномісця передав та зобов`язався сплачувати послуги виконавця по експлуатації та приймати участь у витратах по її утриманню, а виконавець прийняв та зобов`язався забезпечувати експлуатації та обслуговування стоянки та прилеглої території, зберігання транспортного засобу власника на стоянці.

ОСОБА_1 є власником паркомісця НОМЕР_1, рівень 1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 2.2.4 договору власник прийняв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати виконавцю свою частку у витратах по утриманню та експлуатації стоянки на умовах вказаного договору, а виконавець - забезпечити умови експлуатації стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилеглої території в належному технічному та санітарному стані, а також інші послуги.

Згідно додаткової угоди № 1 від 01.06.2020 щомісячна плата за утримання автостоянки складає 450 грн.

З 01 листопада 2018 року відповідач не сплачує витрати за обслуговування машиномісця та не приймає участі у витратах по утриманню підземної автостоянки прилеглої території.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автопаркінг-Сервіс» 22 740 грн основного боргу за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, 3 616,63 грн інфляційної складової боргу, 3% річних - 904,41 грн, 1 548,30 грн пені, 2 270 грн сплаченого судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення по справі, порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не надано належної оцінки запереченням на позовну заяву, наведеним у відзиві, в якому детально була викладена позиція відповідача та додані документи у якості доказів.

Суд не звернув уваги, що умовами п. 7.3 Договору передбачено, що усі зміни і доповнення до Договору дійсні з моменту їх підписання власником та виконавцем.

Суд проігнорував неодноразові відмови від укладення додаткових угод до договору та не досліджені докази, а саме листи від 30.01.2017, 21.06.2019, 31.12.2021, 29.11.2022.

Судом не надано оцінки, що позивачем до позовної заяви долучено проект додаткової угоди до Договору не підписаний відповідачам.

Щодо штрафних санкцій нарахованих позивачем, судом проігноровано, що розрахунок заборгованості є помилковим, оскільки у графі «Індекс інфляції» (червень, липень, серпень 2019, лютий, липень, серпень 2020, серпень, жовтень 2021) містить значення менше 100, це означає, що у відповідному місяці була дефляція, а тому при розрахунку має бути від`ємне значення, а у позивача нараховані штрафні санкції. Документи «розрахунок заборгованості» взагалі підписані головним бухгалтером - особою з незрозумілими повноваженням для підписання документів. Документ «Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання» не містить жодного підпису.

Також судом проігноровано прохання про застосування позовної давності в один рік до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В порядку, передбаченому статті 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 01.04.2010 між ОСОБА_1 (власник) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс» (виконавець) укладено договір про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території № 1-4-40-1/СТ6Б, за умовами якого власник машиномісця передав та зобов`язався сплачувати послуги виконавця по експлуатації та приймати участь у витратах по її утриманню, а виконавець прийняв та зобов`язався забезпечувати експлуатації та обслуговування стоянки та прилеглої території, зберігання транспортного засобу власника на стоянці.

Згідно пункту 1.1 предметом договору є машиномісце АДРЕСА_1.

Згідно пункту 2.2.4 договору власник прийняв на себе зобов`язання своєчасно сплачувати виконавцю свою частку у витратах по утриманню та експлуатації стоянки на умовах вказаного договору, а виконавець - забезпечити умови експлуатації стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилеглої території в належному технічному та санітарному стані, а також інші послуги.

Відповідно до п. 4.1. Договору, власник оплачує надані виконавцем послуги в сумі, що відповідає розміру частки власника у витратах по утриманню й обслуговуванню стоянки.

Вартість наданих послуг включає: водопостачання, електроенергію, телефон, касове обслуговування, охорону, прибирання стоянки і прилеглої території, загальногосподарські витрати, заробітну плату обслуговуючого персоналу, обов`язкові відрахування, збори, платежі і податки, передбачені чинним законодавством. (п. 4.2)

Зміна суми щомісячних платежів власника, здійснюється у випадку зміни вартості комунальних і інших витрат виконавця на утримання і обслуговування стоянки, про зміну розміру частки на утримання стоянки виконавець повідомляє листом не менше ніж за місяць до фактичної зміни. (п. 4.3 Договору).

Згідно додаткової угоди від 01.06.2020, починаючи з 01.06.2020, щомісячна плата за утримання автостоянки складає 450 грн, згідно додаткової угоди від 01.12.2022, починаючи з 01.12.2022, щомісячна плата за утримання автостоянки складає 690 грн.

Відповідно до довідки ТОВ «Автопаркінг-Сервіс» станом на 01.01.2023 заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території становить 22 740 грн основного боргу, 3% річних складають кошти у сумі 904,41 грн, інфляційна складова боргу складає кошти у сумі 3 616,63 грн, нараховано пеню відповідно до пункту 5.3 договору № 1-4-40-1/Ст6Б від 01.04.2010 у сумі 1 548,30 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із ][ обґрунтованості, оскільки відповідач в порушення умов укладеного договору зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих у період з 01.11.2018 р. по 01.01.2023 р. послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території не виконав належним чином, а нарахована позивачем за цей період заборгованість за спожиті послуги у розмірі 22 740 грн, а також 3 616,63 грн інфляційної складової боргу, 3% річних - 904,21 грн, 1 548,30 грн пені підлягають стягненню в примусовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог про стягнення основного боргу та інфляційних втрат.

Вирішуючи питання обґрунтованості доводів апеляційної скарги, колегія виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У частині першій статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 15 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 16 цих же Правил на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

За умовами Додаткової угоди від 01 червня 2020 року щомісячна плата за утримання автостоянки складає 450 грн за обслуговування одного машиномісця.

Як зазначив позивач та не заперечував відповідач, з 01 листопада 2018 року відповідач у повному обсязі не сплачує витрати за обслуговування машиномісця та не бере участі у витратах по утриманню підземної автостоянки та прилеглої території.

Відповідно до розрахунку позивача, розмір основного боргу відповідача за період з 01 листопада 2018 року по 01 листопада 2021 року становить 16 200 грн.

Відповідно до довідки ТОВ «Автопаркінг-Сервіс» станом на 01.01.2023 заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території становить 22 740 грн основного боргу.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача, інфляційна складова боргу становить 3 616,63 грн, розмір 3% річних з простроченої суми становить 904,21 грн, пеня у розмірі 1 548,30 грн.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, що застосування строку позовної давності в один рік до вимог про стягнення штрафних санкцій, відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тобто, за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі облікової ставки Національного Банку України.

Законодавством визначено строк позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України).

Із позовної заяви вбачається, що позивач нарахував пеню за період з 11 листопада 2018 року по 01 листопада 2021 року та в заявах про збільшення позовних вимог на давав розрахунок з 11 листопада 2021 по 06 червня 2022 року та 01 липня 2022 року по 01 січня 2023 року, що суперечить ч. 2 ст. 258 ЦК України якою встановлено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Подаючи відзив на позовну заяву, ОСОБА_1 звертав увагу суду на необхідність застосування позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені, однак суд першої інстанції зазначеним запереченням належної оцінки не надав та не врахував вказані вище положення цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи, що ТОВ «Автопаркінг - Сервіс» звернулося до суду 08 грудня 2021 року, судова колегія вважає, що пеню потрібно стягувати згідно формули подвійної облікової ставки НБУ за період з 08 грудня 2020 року по 08 грудня 2021 року.

Процентна ставка пені: 2 x ставок НБУ розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] х 2 х [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів х [Кількість днів]

Таким чином, розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 2 283,09 грн.

У той же час, як вбачається із тексту позовної заяви та заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.02.2023 року, позивачем заявлено про стягнення з відповідача пені за період з 11 листопада 2018 року по 01 січня 2023 року в загальному розмірі 1548,30 грн, тобто розрахунок розміру пені позивачем зроблено неправильно.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

З урахуванням вищевказаної вимоги цивільно - процесуального законодавства суд апеляційної інстанції не може вийти за межі позовних вимог, у зв`язку із чим, доходить висновку про зміну мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення пені.

Колегія судді відхиляє доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості поданого позивачем розрахунку інфляційних збитків, виходячи з наступного.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляціїє правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця

Розмір інфляційних збитків за період з 01.11.2018 року по 01.01.2023 року з урахуванням індексу інфляції внаслідок порушення грошового зобов`язання на суму 22 740 грн позивачем розраховано - 3 503,68 грн.

Відповідач не спростував правильність поданого позивачем розрахунку та не надав суду власного.

Доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності укладеного між позивачем та відповідачем договору, останній не зобов`язаний сплачувати на користь позивача будь-які кошти, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що позивачем доведено факт надання таких послуг, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку із специфікою їх надання, оскільки всі надані послуги (освітлення паркінгу, охорона, утримання систем водопостачання та його прибирання) здійснюється для власників усіх паркомісць одночасно.

Відповідно до змісту статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями частини 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом першої інстанції установлено та не заперечується відповідачем, що він є власником машиномісця та у спірний період користувався ним. Технічне обслуговування приміщення, де знаходиться машиномісце, проводить позивач, який несе у зв`язку з цим витрати. Позивачем доведено, а матеріалами справи підтверджується, що позивач несе витрати пов`язані з утримання паркінгу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, доказів того, що ТОВ «Автопаркінг-Сервіс» не надавало послуги з управління та утримання паркінгу за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі паркомісця № НОМЕР_1 , власником якого є відповідач, або надає такі послуги у меншому обсязі, відповідач суду не надав, що є її процесуальним обов`язком відповідно до вимог ст.81 ЦПК України.

Також у справі відсутні докази того, що ОСОБА_1 відмовився від послуг, які надає позивач з управління та утримання паркінгу.

Відтак відповідач має обов`язок оплатити вартість отриманих нею послуг.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні щодо його мотивувальної частини в частині стягнення пені та в частині інфляційної складової боргу.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року змінити в частині викладення мотивів задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Автопаркінг-Сервіс» пені, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, викладених у ст. 369 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана