Дата документу 03.11.2023 Справа № 335/2588/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2588/23 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1781/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кузнєцов Дмитро Олександрович, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2023 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.11.2021 між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено індивідуальний договір про надання комунальної послуги з постачання теплової енергії № 72210101, що є публічним договором приєднання. На виконання умов договору позивач за період з 01.11.2021 по 30.11.2022 відпустив теплову енергію на загальну суму 94 128,43 грн. у нежитлове приміщення № 72-а першого поверху (Літ. А-5) загальною площею 241,0 кв. м в буд. АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.09.2009 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майн від 17.09.2009 № 23873126, виданим Орендним підприємством Запорізьке бюро технічної інвентаризації, номер запису 1344 в книзі 5.

Відповідач зобов`язання за договором з оплати наданих позивачем послуг не виконав, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 94 128,43 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2022 року у розмірі 94 128 (дев`яносто чотири тисячі сто двад-

цять вісім) гривень 43 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кузнєцов Д.О., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційноїскарги зазначено, що в приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , відсутнє централізоване опалення. По приміщенню проходять лише транзитні труби опалення (стояки). Частина цих труб ізольована, а частина - без ізоляції. У зв`язку з цим, 01.09.2009 р. між ОСОБА_1 та Концерном «Міські теплові мережі» був укладений договір № 201820, за умовами якого теплопостачальна організація зобов`язалась відпускати теплову енергію у вигляді гарячої води споживачу, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.У додатку № 1 до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 201820 від 01.09.2009р. вказані обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу. Тож, між ОСОБА_1 та позивачем інший договір купівлі-продажу теплової енергії не укладався.

Позивач за період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2022 року нарахував по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , виходячи з повного об`єму споживання, але ОСОБА_1 зазначає, що фактично не споживає послуги позивача в тих об`ємах, які ним заявлені. При цьому, ОСОБА_1 вважає, що споживає лише 1,44 гкал/рік, як визначено у договорі № 201820 від 01.09.2009р. Саме за такий об`єм він погоджується заплатити позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Концерну «МТМ» Шикун В. заперечує проти апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, зазначаючи, що повністю надав докази на підтвердження позовних вимог та навів вичерпне правове обґрунтування. Суд правильно виходив із того, що відповідач приєднався до умов нового договору, типова форма якого розроблена на підставі нового ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», фактично отримав послуги з теплопостачання, а тому має сплачувати їх у повному обсязі.

15 вересня 2023р. представником апелянта - адвокатом Кузнєцовим Д.О. подана заява про скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі, яка обґрунтована тим, що відповідачем ОСОБА_1 була погашена сума заборгованості у повному обсязі, у зв`язку з чим на теперішній час відсутній предмет позову.

Вирішуючи це клопотання, колегія дійшла наступних висновків.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не

формального значення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/8782/16-ц роз`яснив, що мається на увазі під відсутністю предмета спору.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Отже, колегія вважає, що задовольнити заяву апелянта про скасування оскаржуваного рішення в цій справі із закриттям провадження у справі не можна, так як це буде порушенням норм процесуального права, оскільки на час пред`явлення позову Концерном «МТМ», на час ухвалення рішення судом першої інстанції та на час подання апеляційної скарги відповідачем, заборгованість існувала, та була погашена апелянтом на стадії апеляційного провадження у справі.

У такому разі апелянт міг відмовитись від апеляційної скарги, але такої процесуальної заяви не подав, тому апеляційна скарга підлягає апеляційному розгляду.

Фактична сплата відповідачем ОСОБА_1 заборгованості за послуги позивача свідчить, наразі, лише про те, що відповідач погодився із вимогами позивача, але з урахуванням наявності апеляційної скарги, колегія переглядає рішення суду в її межах.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо (п. 2.2 Статуту).

Отже, Концерн "Міські теплові мережі" є юридичною особою, яка надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Відповідач є власником нежитлового приміщення № 72-а першого поверху літ. А-5 в буд. АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.09.2009 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Цекєєвою І.О., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майн від 17.09.2009 № 23873126, виданим Орендним підприємством Запорізьке бюро технічної інвентаризації, номер запису 1344 в книзі 5 (а.с. 8-9).

Будинок, в якому розташоване нежитлове приміщення відповідача, обладнаний вузлом комерційного обліку Sharky 775 із заводським номером 51479791, що підтверджується рахунками за надані послуги за договором № 72210101, копії яких додані до позовної заяви (а.с. 10-22). Нежитлове приміщення відповідача вузлом розподільного обліку не оснащене.

З 01.11.2021 Концерном «Міські теплові мережі» з відповідачем укладено типовий індивідуальний договір № 72210101 про надання послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення № 72-а першого поверху літ. А-5 в буд. АДРЕСА_1 .

Нежитлове приміщення відповідача є невід`ємною частиною житлового будинку АДРЕСА_3 . Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку, в якому знаходиться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2021-2022 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

В період з 01 листопада 2021 року по 30 листопада 2022 року позивач надав відповідачу послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 94 128,43 грн.

Позивачем були сформовані рахунки на оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії за договором № 72210101 (а.с. 23-25) за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року, які містять всю інформацію, необхідну для здійснення перевірки нарахувань позивачем, а саме: покази приладу обліку, площу опалювальних приміщень у

будинку, площу приміщення відповідача, тарифи, що діяли в розрахунковому періоді.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч.1 ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обов`язок щодо оплати власниками квартир та споживачами житлово-комунальних послуг закріплений також у статті 162 Житлового кодексу України.

У відповідності до статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), належному громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому законом порядку тарифами.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду

України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі

№ 6-2951цс15, який у подальшому був підтриманий Верховним Судом у чисельних судових рішеннях.

Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Задовольняючи позов, суд вважав його обґрунтованим, а розмір заборгованості доведеним.

Апелянт ОСОБА_1 заперечує укладення договору постачання теплової енергії у 2021 році, оскільки є наявним договір від 01.09.2009р. № 201820, укладений між ОСОБА_1 та Концерном «Міські теплові мережі». Вважає, що цей договір є до теперішнього часу чинним, та саме на його умовах він готовий сплачувати за послуги позивача.

Аргументуючи безпідставність цих стверджень, Концерн «МТМ» посилається на Закон України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який з 1 травня 2019 року в повному обсязі введено в дію, у зв`язку із чим Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» втратив чинність. Тому всі укладені до набуття новим законом чинності втратили свою силу.

З цими аргументами погоджується колегія суддів, оскільки вони є законодавчо обґрунтованими.

Предметом регулювання згідно ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Законом визначено, зокрема, нову кваліфікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємодії, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладення, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку.

Відповідно до статті 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Відповідно до ч. 5. ст. 13 цього Закону, у разі якщо співвласники багато-квартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Колегія погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що він особисто новий договір з позивачем не підписував, але відповідно до вимог закону цей договір є публіч-

ним, до якого споживачі лише приєднуються певним чином.

Так, 02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради та на власному веб-сайті, індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання

гарячої води, що є публічним договором приєднання.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору, цей договір є публічним договором приєд-нання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається, так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Всупереч приписам Закону, співвласники багатоквартирного будинку по

АДРЕСА_1 в місячний термін не визначились з моделлю організації договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту опублікування позивачем відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Не вчинив будь-яких дій і особисто відповідач, але від послуг з теплопостачання не відмовився, тому публічний договір № 72210101 з ним є укладеним з 01.11.2021р.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що абонентський номер споживача НОМЕР_1 - є номером споживача, визначений договором про надання відповідної комунальної послуги, який дає змогу ідентифікувати його виконавцю комунальної послуги або уповноваженій особі (Наказ № 23 від 31 січня 2020р. Міністерства розвитку громад та територій України «Щодо Вимог до формування рахунків на оплату послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення»).

Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання, розташованого на цих мережах, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо). Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях. При цьому, відсутність окремих елементів системи опалення не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення.

Відповідно до визначення, наведеного в Правилах № 830, опалювана площа (об`єм) приміщення загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Відповідно до визначення, наведеного в Методиці № 315, опалюване приміщення приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньо будинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Приміщення відповідача приєднане до внутрішньо будинкової системи житлового будинку, з чого виходить, що порядок обліку та оплати послуг визначається Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг»: розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (тепло лічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках розрахунково.

Житловий будинок АДРЕСА_1 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку.

Відповідно до п. 24 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. № 830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» - розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до «Методики розподілу».

Оскільки, договір від 01.09.2009р. № 201820 втратив чинність у зв`язку з набуттям чинності новим Законом та новим типовим договором, а також враховуючи, що мешканці будинку АДРЕСА_1 окремий договір з Концерном «МТМ» не підписали, то вважається, що кожен із споживачів будинку приєднався до нового договору, тож ОСОБА_1 так само приєднався до цього договору, як співвласник будинку та власник окремого нежитлового приміщення.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо нарахування йому оплати за надані послуги за старим договором, є безпідставними, оскільки останній втратив чинність.

Не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача щодо рахунків, які Концерн «МТМ», як стверджує апелянт, йому не виставляв та надсилав, а тому в нього не виникло обов`язку оплачувати ці послуги.

Так, в силу виконання Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019р. № 830, позивачем формуються рахунки на оплату спожитої послуги та надаються споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Виставлені рахунки відповідачу ОСОБА_1 відповідають вимогам пп. 1, 2, 3, 4, 5,

8 ч. 3 ст. 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, а саме: містять найменування та платіжні реквізити виконавця комунальної послуги; адресну інформацію, найменування або прізвище, ім`я та по батькові споживача, або абонентський номер споживача, визначений договором про надання комунальної послуги, який дає згоду ідентифікувати споживача виконавцю або іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг; період, за який здійснюється нарахування; загальну суму до сплати; поле для внесення споживачем показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії (якщо згідно із законом або договором такі показання знімає споживач); стан розрахунків споживачем за спожиту комунальну послугу, у тому числі заборгованість з оплати послуги (у разі її наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги/субсидії (у разі їх надання/призначення);

Тобто форма та вимоги до рахунків несуть в собі вичерпний перелік для встановлення та розуміння повноти інформації відносно нарахувань за надану послугу.

Пунктом 34 Правил визначено, що рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватись в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (п. 33 Договору № 72219431 від 01.11.2021р.)

Крім того, споживачу надано право отримувати інформацію: як зазначену в рахунках на оплату, так і додаткову без додаткової плати. Тобто законодавець в повній мірі сприяє отриманню споживачем достатньої кількості інформації.

У зв`язку з тим, що законодавець жодним нормативно-правовим актом не визначив, яким саме чином необхідно надати споживачу рахунки на оплату спожитої послуги (особисто, простою, рекомендованою, цінною кореспонденцією чи методом розносу по поштовим скриням/приміщенням споживання), а також за відсутності з боку відповідача конкретизації способу отримання рахунків, позивач кожного місяця надавав рахунки у вигляді розносу до поштової скриньки/приміщення споживача. Та зворотного відповідач під час розгляду справи не довів.

Проте наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку. Такий правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду № 920/1343/21 у спорі про оплату спожитої послуги.

Таким чином, колегія суддів, проаналізувавши вище наведені обставини, погоджується з судом першої інстанції щодо існування заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по листопад 2022 року, яка на момент прийняття рішення судом першої інстанції, була не погашена.

Колегія констатує, що суд не припускався процесуальних порушень при розгляді цієї справи. Спір по суті вирішено правильно, норми законів, якими врегульовані спірні відносин, судом застосовані вірно.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 у цій справі не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, натомість, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови відповідачу у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись 367-369, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кузнєцов Дмитро Олександрович, залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 03 листопада 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова