Справа № 643/7083/23
Провадження № 2/643/2911/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судових засідань Ісоєва К.М., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

АТ КБ «Приватбанк» (позивач) просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) заборгованість за кредитним договором б/н від 09.01.2018 у загальному розмірі 30528,15 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

09.01.2018 між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та інші платежі в розмірі, строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 11.06.2023 року складає 30528,15 грн., з яких: 24882,88 грн. - заборгованість за кредитом; 5645,27 грн. заборгованість за процентами.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 21.08.2023 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позиція учасників справи

Представник позивача надав клопотання, згідно якого просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судовому засіданні 30.10.2023 заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що на даний час у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не має можливості сплачувати кредит. Кредит нею отримувався з метою ведення бізнесу на ринку «Барабашово». Через збройну агресію РФ вона втратила бізнес та залишилась без роботи. На даний час її дохід складається виключно з державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї, розмір якої дорівнює 1141,33 грн. Зазначила, що вказані обставини відповідно до наданої нею довідки відносяться до форс-мажорних та виключають можливість задоволення позову.

Крім того, умовам п. 9 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22.09.2021, укладеної між сторонами, передбачено, що цей договір припиняється після закінчення строку дії цього договору або за настання інших обставин, встановлених вимогами чинного законодавства. Воєнна агресія РФ та запровадження воєнного стану є тими іншими обставинами, у зв`язку з чим договір є припиненим, що також є підставою для відмови в задоволенні позову.

На уточнююче запитання суду відповідач зазначила, що між нею та позивачем був узгоджений розмір процентів за кредитом, які відповідач мала сплачувати позивачу. Таким чином, вона підтверджує факт узгодження нею розміру процентної ставки за кредитом.

У разі задоволення позову, відповідач просила розстрочити виконання рішення суду на 1 рік.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Позивачем відповідно до анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 09.01.2018, анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22.09.2021, Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів, які складають Договір банківського обслуговування (Договір банківського рахунка), відповідачу наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач прийняла на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати процентів та інших платежів згідно умов Договору.

Згідно наданої позивачем довідки, відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна». Остання кредитна картка «Універсальна» видана відповідачу на строк до 02/25.

Відповідно до наданої позивачем довідки, максимальний розмір кредитного ліміту, що був встановлений відповідачу, складав 26000,00 грн.

Як вбачається з паспорту споживчого кредиту від 22.09.2021, для картки «Універсальна» передбачено сплату процентів за користування кредитом поза межами пільгового періоду в розмірі 42 % річних.

Відповідно до наданої позивачем виписки за Договором, відповідач користувалась наданим кредитним лімітом, остання операція нею здійснена 06.10.2022.

Згідно розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, у відповідача станом на 11.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 30528,15 грн., з яких: 24882,88 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5645,27 грн. заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Якщо можливість стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування передбачено умовами кредитного договору, який укладено між сторонами, то є правильним і обґрунтованим висновок суду про наявність підстав для стягнення процентів (плати за користування кредитом) після закінчення строку кредитування (постанова Верховного Суду від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20).

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21), банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості відповідача та виписки з його рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника.

У вказаній постанові Верховним Судом також зазначено, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Розглядаючи справу на підставі отриманих доказів, суд вважає доведеним, що між сторонами укладений договір б/н від 09.01.2018, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому, 22.09.2021, вказаний договір переукладений в новій редакції.

Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї станом на 11.06.2023 утворилась заборгованість в розмірі 30528,15 грн., з яких: 24882,88 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5645,27 грн. заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом.

Оскільки відповідач у судовому засіданні на уточнююче запитання суду підтвердила, що між нею та позивачем був погоджений розмір процентної ставки за кредитом, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за процентами.

Оцінюючи посилання відповідача на п. 9 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22.09.2021 як на підставу для відмови в позові, суд керується таким.

Згідно п. 9 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22.09.2021, укладеної між сторонами, цей договір припиняється після закінчення строку дії цього договору або за настання інших обставин, встановлених вимогами чинного законодавства.

За доводами відповідача, воєнна агресія РФ та запровадження воєнного стану є тими іншими обставинами, які обумовили припинення строку дії кредитного договору та мають наслідком звільнення відповідача від виконання зобов`язань за вказаним договором.

Насамперед суд зазначає, що умовами законодавства України не передбачено таку підстави припинення договору, як введення воєнного стану.

Згідно ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що відповідачем зустрічні вимоги до позивача про розірвання кредитного договору, що матиме наслідком припинення зобов`язань - не заявлялись, про наявність відповідного судового рішення про розірвання кредитного договору, відповідач суд не повідомляв.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для висновку, що зобов`язання відповідача за кредитним договором припинились на підставі п. 9 Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 22.09.2021.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вищезазначені аргументи відповідача та відповідні докази, на які вона посилалась.

Оцінюючи аргументи відповідача щодо настання форс-мажорних обставин у зв`язку із збройною агресією РФ та запровадженням воєнного стану, внаслідок чого відповідач, яка отримувала кредит для ведення бізнесу на ринку «Барабашово», втратила вказаний бізнес, роботу та фактично залишилась без доходів, суд керується таким.

В обґрунтування вказаних доводів відповідач надала суду лист торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, згідно якого військова агресія РФ та введення воєнного стану з 24.02.2022 є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору та іншим зобов`язанням, виконання яких настало і стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, яка має назву «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 у справі № 910/17639/21, надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №910/15264/21. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Насамперед суд зауважує, що виходячи з приписів ст. 617 ЦК України, наявність обставин непереборної сили є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від виконання самого зобов`язання.

Виходячи з найменування та змісту Глави 51 ЦПК України «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» та приписів ст. 625 вказаної Глави «Відповідальність за порушення грошового зобов`язання», зобов`язання зі сплати заборгованості за тілом кредиту та процентами не є мірою (видом) відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Крім того, згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову зазначала, що отримала кредит для ведення бізнесу на ринку «Барабашово». Проте через воєнну агресію РФ та введення воєнного стану вказаний бізнес фактично знищений, у зв`язку з чим вона залишилась без роботи та доходів від бізнесу.

Проте всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України будь-яких доказів на підтвердження факту отримання кредиту з метою здійснення підприємницької діяльності (ведення бізнесу), факту здійснення відповідачем підприємницької діяльності на ринку «Барабашово», а також факту істотного зменшення доходів відповідача внаслідок збройної агресії РФ, суду не надано.

Так, з умов вкладеного між сторонами кредитного договору суд позбавлений можливості встановити, що кредит відповідачу надавався з метою здійснення підприємницької діяльності (ведення бізнесу). Крім того, суд ураховує, що позичальником за кредитним договором є відповідач як фізична особа, а не відповідач як фізична особа-підприємець.

Будь-яких доказів того, що відповідач здійснювала підприємницьку діяльність (займалась бізнесом) на ринку «Барабашово», відповідачем суду не надано.

Також відповідачем не надано суду будь-яких доказів розміру її доходів від здійснення підприємницької діяльності за період до 24.02.2022, а також після 24.02.2022, з дослідження та співставлення яких суд мав би можливість зробити висновок, що доходи відповідача від здійснення підприємницької діяльності суттєво знизились після 24.02.2022 або взагалі відсутні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, шляхом надання суду належних, допустимих та достатніх доказів, що збройна агресія РФ та введення воєнного стану об`єктивно унеможливили виконання нею зобов`язань за кредитним договором, тобто не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між вказаними обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання нею зобов`язань.

Між тим, як неодноразово зазначалось Верховним Судом, наявність вказаного причинно-наслідкового зв`язку підлягає обов`язковому доведенню та встановленню у вказаній категорії справ.

Обов`язок доведення причинно-наслідкового зв`язку, виходячи із засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (ст. 12, 13, 81 ЦПК України), покладається на відповідача.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вищезазначені аргументи відповідача та відповідні докази, на які вона посилалась.

Оцінюючи аргументи відповідача щодо її скрутного фінансового стану та незначних доходів, розмір яких дорівнює 1141,00 грн. на місяць, як підстави для відмови в позові, суд керується таким.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем надано повідомлення про призначення їй субсидії на ЖКП з лютого 2022 по квітень 2022, а також повідомлення про надання на її ім`я державної соціальної допомоги малозабезпеченій сім`ї на період з 01.10.2022 по 31.03.2023, розмір якої з 01.12.2022 дорівнює 1141,33 грн.

Виходячи з положень ст. 617, ч. 1 ст. 625 ЦК України, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Ураховуючи наведене, скрутний матеріальний стан відповідача сам по собі не може бути підставою для звільнення її від зобов`язань щодо повернення тіла кредиту та нарахованих процентів.

Крім того, суд враховує, що провадження у справі відкрито 21.08.2023, справу розглянуто по суті 30.10.2023.

Доказів того, що станом на час відкриття провадження у справі та розгляду справи по суті відповідач продовжувала отримувати субсидію на ЖКП та державну соціальну допомогу малозабезпеченій сім`ї, суду не надано.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вищезазначені аргументи відповідача та відповідні докази, на які вона посилалась.

Таким чином, відповідачем не спростовані доводи позовної заяви, надані позивачем докази, а також розмір заборгованості, завлений стороною позивача. За таких обставин, розглядаючи справу на підставі стандарту доказування «більшої вірогідності», суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентами в розмірі 30528,15 грн.

Ураховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Вирішуючи клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд керується таким.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Ураховуючи доводи відповідача щодо її скрутного матеріального стану та надані нею докази, запровадження воєнного стану, а також завдання справедливого вирішення даної справи на засадах добросовісності, розумності та пропорційності, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та розстрочити виконання даного рішення на максимальний строк, передбачений законодавством України, а саме на 12 місяців.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмір 2684,00 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) заборгованість за кредитним договором в розмірі 30528,15 грн.

Розстрочити виконання рішення суду строком на 12 (дванадцять) місяців, встановивши, що грошові кошти в сумі 30528,15 грн. стягуються з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) в наступні строки та порядку: в перший та наступні 10 (десять) місяців після набрання даним рішенням законної сили стягуються 2544,00 грн., після чого протягом 12 (дванадцятого) місяця з дати набрання рішенням законної сили стягуються грошові кошти в сумі 2544,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. набережна Перемоги, буд. 50, , рах. № НОМЕР_2 , МФО № 305299) понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 2684,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07.11.2023.

Суддя Д.А. Крівцов