Провадження № 2-др/761/289/23
23 листопада 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді: Савицького О.А.,
при секретарі: Габунії Н.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,
Ухвалою від 26.09.2023 р. залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.
Заявник в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від її представника надійшла письмова заява про розгляду заяви за його відсутності.
Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву за їх відсутності.
Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Згідно з ч.12 ст. 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.
Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Тобто стягнення з позивача компенсації понесених витрат, зокрема витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Таким чином, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, відповідачу необхідно довести саме необґрунтованість дій позивача.
Суд враховує, що ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав.
Водночас обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже відповідачу слід було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача чи третьої особи; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.
Поряд з цим, обґрунтувань жодної із наведених вище обставин заява відповідача не містить, зокрема не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача.
Так, суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу, відомості про які наявні в матеріалах справи, згідно зі звітом про надані послуги, були здійснені відповідачем не внаслідок повторної неявки позивача до суду, що стало підставою для залишення позову без розгляду, а з причин заявлення позову, тобто в зв`язку з використанням позивачем права на звернення до суду.
Отже, саме по собі залишення позову без розгляду з причини повторної неявки в судове засідання з розгляду справи по суті не є необґрунтованими діями позивача, так як з`явитися до суду це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України.
Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема ч.1 ст. 55 Конституції України, п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 4 ЦПК України.
Звертаючись до суду позивач обґрунтував у позовній заяві свої вимоги та виклав обставини, на підставі яких заявив вказані ним позовні вимоги.
Зокрема позивач користувався належними та гарантованими правами на звернення до суду, подана ним заява відповідала ст.ст. 175, 177, 179 ЦПК України, тому такі дії не є необґрунтованими та понесені в зв`язку з ними витрати відповідача на правову допомогу не є такими, що здійснені внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Враховуючи, що заявником не наведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про свідомі недобросовісні дії позивача, що мали б ознаки зловживання процесуальними правами, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених нею витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст. 142 ЦПК України, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення за необґрунтованістю.
Керуючись ст.ст. 141, 142, 246, 259, 263-265, 268, 270, 273, 352-355 ЦПК України, суд
Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.
Суддя: