Дата документу 08.11.2023 Справа № 334/5795/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/5795/19 Пр. № 22-ц/807/1332/23 Головуючий у 1-й інстанції Турбіна Т.Ф. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного реєстратора Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно Марини Юріївни, треті особи фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-5), який в подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 50-53) та в якому просила скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проведену 02.05.2018 року державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно Мариною Юріївною (номер запису про право власності 25988022, рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 40922896 від 04.05.2018 року) щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставах, викладених в позовній заяві.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що 05 серпня 2015 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_8 з іншої сторони укладено договір міни житла, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 655. За умовами укладеного договору ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 передано у власність ОСОБА_8 квартиру в обмін на 63/100 частину житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 104,1 кв. м, житловою площею 53,8 кв. м, з відповідною частиною побутових та господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,0627га. Земельна ділянка має кадастровий номер :04:017:0355. Відчужувані 63/100 частин житлового будинку належали ОСОБА_8 на праві власності на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2005 року, яке набрало законної сили 12.04.2005 року та ухвали цього ж суду від 25.10.2011 року, яка набрала законної сили 07.11.2011 року у справі № 2-1341/05.

Право власності позивачів на частину вищевказаного будинку зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовлений ТОВ «ЗМБТІ», власником іншої частини даного житлового будинку є ОСОБА_3 , якій належить 37/100 частин будинку.

Рішенням виконкому Запорізької міської ради за даним житловим будинком закріплена площа землекористування у розмірі 600 кв. м.

За даними обстеження земельної ділянки під будинком АДРЕСА_2 станом на 23.10.2007 загальна площа земельної ділянки складає 615 кв. м. Водночас, за даними Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :04:017:0355, площа земельної ділянки складає 0,0627 га.

ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 бажають реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки, на якій розміщено належний їм будинок, не мають можливості, оскільки ОСОБА_3 у наданні такої згоди відмовляє та чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою та припускається порушення меж земельної ділянки, тому дане питання вирішується в судовому порядку.

13.11.2018 ОСОБА_9 стало відомо, що ОСОБА_3 отримала новий технічний паспорт на вищевказаний будинок, яким безпідставно збільшено загальну площу цього будинку та збільшено розмір квадратних метрів у будинку, що належать ОСОБА_3 (без збільшення при цьому її частки у праві власності). Дане збільшення розмірів будинку сталося в наслідок включення у план будинку самочинно прибудованого ОСОБА_3 другого поверху (літ. А1 в новому техпаспорті). Крім того, в даному технічному паспорті взагалі змінено розміри частин будинку, в тому числі й тих, що належать ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 ..

До вищевказаного технічного паспорту також було додано акт від 20.04.2018, складений техніком з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_4 , за яким побудований другий поверх житлової прибудови не є самовільно побудованим, оскільки побудований до 1991 року.

Проте, таке твердження є хибним, оскільки у технічному паспорті, виготовленому ТОВ «ЗМБТІ» 07.12.2011 його немає. Також, про свіжість збудованого другого поверху свідчать й його фотографії, на яких чітко видно, що будівельні матеріали, з яких його побудовано є новими.

ОСОБА_3 відповідні зміни було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно Мариною Юріївною прийнято рішення №40922896 від 04.05.2018 та внесено відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 не були присутні при огляді ФОП ОСОБА_4 належного їм будинку. Так само вони не внесені й у техпаспорт, виготовлений останньою на замовлення ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та державним реєстратором Лагно М.Ю. було порушено вимоги чинного законодавства з регулювання містобудівної діяльності шляхом протиправного узаконення самочинного будівництва, адже жодних дозвільних документів та погоджень ОСОБА_3 немає. ОСОБА_3 таким чином намагається збільшити кількість належних їй квадратних метрів у будинку з метою отримання більшої частки земельної ділянки під будинком. Більш того, внаслідок її дій до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено хибні відомості про житловий будинок та його розміри.

Також позивачка зазначає, що проведення державної реєстрації самочинного будівництва створює реальну небезпеку для умов проживання її родини в спільному з відповідачем ОСОБА_3 будинку, адже таке самочинне будівництво було здійснено без дотримання законодавчих вимог до містобудування, без державного контролю за дотримання державних норм та стандартів під час будівництва та відповідно утворює фізичну загрозу для всіх, хто мешкає в даному будинку.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Турбіну Т.Ф. (т.с. 1 а.с. 42).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 55) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року (т.с. 1 а.с. 190-195) у задоволенні позову позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 202-208) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове про задовлення позову, скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проведену 02.05.2018 року державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно Мариною Юріївною (номер запису про право власності 25988022, рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 40922896 від 04.05.2018 року) щодо об`єкта нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ; судові витрати розподілити згідно з ухваленим рішенням.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 227). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 31 травня 2023 року (т.с. 1 а.с. 231), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 232), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та з урахуванням штату суддів апеляційного суду взагалі і відпустки судді-доповідача у період з 19 червня 2023 року по 19 липня 2023 року включно (а.с. головуючий суддя (суддя-доповідач) знаходилась у щорічній відпустці (т.с. 1 а.с. 241).

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (т.с. 2 а.с. 16-35).

Інші учасники цієї справи своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі не скористались.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 30 серпня 2023 року, не відбувся та був відкладений (т.с. 2 а.с. 37-41) через першу неявку всіх учасників цієї справи, окрім представників позивача ОСОБА_9 та відповідача ОСОБА_3 адвокатів Щасливовго О.Р. та Шулякової М.В., щодо яких немає відомостей про вручення їм судових повісток.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційному суду письмові пояснення у цій справі (т.с. 2 а.с. 63-66).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 48-61), у тому числі в порядку ст. 128 ч. 8 ЦПК України та через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представників - адвокатів: позивача ОСОБА_1 та третіх осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 24, т.с. 2 а.с. 67-68) і відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 (т.с. 2 а.с. 26), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутності представників - адвокатів: позивача ОСОБА_1 та третіх осіб ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 24, т.с. 2 а.с. 67-68) і відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_10 (т.с. 2 а.с. 26),

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішення є: … рішення, постанови…

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст.ст. 4, 5, 12, 13, 77-81, 259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та безпідставності останнього.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із такого.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 12 - 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 05.08.2015 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 укладено договір міни житла, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. (т.с. 1 а.с. 11-12).

Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зобов`язуються передати ОСОБА_8 у власність квартиру в обмін на частину житлового будинку.

У спільну часткову власність ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 надходять 63/100 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 104,1 кв. м, житловою площею 53,8 кв. м з відповідною частиною побутових та господарських будівель та споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,0627 га таким чином: частина - ОСОБА_5 , частини - ОСОБА_7 , частина - ОСОБА_6 . Відчужувані 63/100 частин житлового будинку належать ОСОБА_8 на праві власності на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2005 року, яке набрало законної сили 12.04.2005 року, та ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2011 року. Земельна ділянка має кадастровий номер :04:017:0355.

Державна реєстрація права власності проведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. 05.08.2015 року, присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.с. 1 а.с. 13).

Відомості про об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 104,1 кв. м, житловою площею 53,8 кв. м, згідно із технічною інвентаризацією від 07.12.2011, на земельній ділянці самочинно збудовано сарай літ. Л, вбиральня літ. М.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виготовленого ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.12.2011, із реєстрацією змін 17.02.2016 (без виходу), 37/100 частин житлового будинку належить ОСОБА_3 , 3150/10000 частини - ОСОБА_5 , 1575/10000 частин - ОСОБА_7 , 1575/10000 частин - ОСОБА_6 (т.с. 1 а.с. 14).

За даними технічного паспорту, на земельній ділянці самочинно збудовано сарай літ. Л, вбиральня літ. М.

Згідно з експлікацією приміщень до плану житлового будинку літера А, житловий будинок складається з 2 квартир, загальною площею 104,1 кв. м, житловою площею 53,8 кв. м. Квартира АДРЕСА_4 (що відповідає 63/100 часткам) складається з коридору площею 3,9 кв. м, кімнати площею 7,7 кв. м, кімнати площею 9,8 кв. м, кімнати площею 8,0 кв. м, кухні площею 11,3 кв. м, коридору площею 1,2 кв. м, кімнати площею 11,0 кв. м, коридору площею 8,3 кв. м, кладової площею 14,6 кв. м. Всього по квартирі 1 загальна площа 75,8 кв. м, житлова 36,5 кв. м (т.с. 1 а.с. 15, зворот 16, зворот).

Квартира 2 (що відповідає 37/100 часткам) складається з коридору площею 3,4 кв. м, кладової площею 0,6 кв. м, кухні площею 7,0 кв. м, кімнати площею 7,6 кв. м, кімнати площею 9,7 кв. м. Всього по квартирі АДРЕСА_5 загальна площа 28,3 кв. м, житлова 17,3 кв. м.

Рішенням виконкому Запорізької міської ради за даним житловим будинком закріплена площа землекористування у розмірі 600 кв. м.

За даними обстеження земельної ділянки під будинком АДРЕСА_2 станом на 23.10.2007 загальна площа земельної ділянки складає 615 кв. м.

За даними Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :04:017:0355, площа земельної ділянки складає 0,0627 га.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_7 14.10.2016 року уклала шлюб з ОСОБА_11 . Після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « ОСОБА_12 » (т.с. 1 а.с. 7).

Відповідачка ОСОБА_3 набула право власності на 37/100 частин спірного житлового будинку на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2004 року №2-5427/2004 (т.с. 1 а.с. 25-26).

В реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності ОСОБА_3 на 37/100 часток житлового будинку АДРЕСА_2 зареєстровано 17.12.2004.

На замовлення ОСОБА_3 ФОП ОСОБА_4 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок АДРЕСА_2 станом на 20.04.2018 року (т.с. 1 а.с. 27-28).

За даними технічного обстеження, на земельній ділянці розташовані житловий будинок літ. А, житлові прибудови літ.А1-2, А2, прибудови літ. а, а1, вбиральні літ. Ж, И, сараї літ. Д, Г, б, К, літні кухні літ. Е, Б, погріб під а1 ПД, ворота №7, паркани №6, 1, 7, водопроводи №4, 5, замощення І.

Згідно з експлікацією приміщень до плану житлового будинку літера А, житловий будинок складається з 2 квартир, загальною площею 129,7 кв. м, житловою площею 68,8 кв. м. Квартира АДРЕСА_4 (що відповідає 63/100 часткам) складається з коридору площею 6,3 кв. м, кімнати площею 7,7 кв. м, кімнати площею 9,8 кв. м, кімнати площею 8,0 кв. м, кухні площею 5,5 кв. м, ванни 2,6 кв. м, коридору площею 1,2 кв. м, кімнати площею 11,0 кв. м, Всього по квартирі АДРЕСА_4 загальна площа 52,1 кв. м, житлова 36,5 кв. м. (т.с. 1 а.с. 29).

Квартира 2 (що відповідає 37/100 часткам і належить ОСОБА_3 ) складається з коридору площею 6,6 кв. м, кухні-їдальні 23,3 кв. м, сходи 3,9 кв. м, санвузол 6,0 кв. м, коридор 5,5 кв. м, кімнати площею 13,5 кв. м, кімнати площею 18,8 кв. м. Всього по квартирі АДРЕСА_5 загальна площа 77,6 кв. м, житлова 32,3 кв. м.

Відомості щодо самочинно збудованих об`єктів відсутні, рік будівництва прибудови літ. А1-2 з 1973 по 1991 роки.

На підставі даних матеріалів технічної документації ОСОБА_3 зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідні зміни.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 04.05.2018 року державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно М.Ю. проведено державну реєстрацію права власності на 37/100 частин житлового будинку за ОСОБА_3 , індексний номер 40922896, на підставі рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень №40922896 від 04.05.2018 року (т.с. 1 а.с. 25-26).

Підставою виникнення права власності зазначено рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2004 року №2-5427/2004, технічний паспорт, виданий 20.04.2018 ФОП ОСОБА_4 , акт від 20.04.2018, складений техніком з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 .

Згідно із актом від 20.04.2018, складеним техніком з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 , при обстеженні земельної ділянки виявлено, що на земельній ділянці площею 615 кв. м. ОСОБА_3 належить 37/100 часток домоволодіння, у житловому будинку літ. А належить квартира 2 житловою площею 32,3 кв. м, загальною площею 77,6 кв. м, уся житлова площа будинку складає 68,8 кв. м, загальна 129,7 кв. м. Також зазначено, що другий поверх прибудови літ. А1-2, прибудова літ.а1, сарай літ. К, М, вбиральня літ. М побудовані до 1991 року, а тому згідно наказу Держбуду України від 24.05.2001 №127 не є самовільно побудованими (а.с. 30, зворот).

В суді першої інстанції було залучено спеціаліста ТОВ ЗМБТІ, згідно із поясненнями якого і огляду в судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що остання технічна інвентаризація житлового будинку ТОВ ЗМБТІ проводилась 07.12.2011, на час інвентаризації обстежувалась квартира АДРЕСА_6 ) не обстежувалась. Площа квартири АДРЕСА_5 зазначалась 28,3 кв. м.

Будинок в цілому обстежувався лише у 1973 році, тоді квартира 1 мала площу 50,8 кв. м, квартира 2 27,9 кв. м. Прибудова а1 була одноповерхова. У 1986 році, у 1992 році обстежувалась лише квартира АДРЕСА_7 не допускали техніка. При проведенні інвентаризації наявність у прибудові а1 другого поверху не встановлювалась. 18.11.2004 також проводилась технічна інвентаризація по квартирі АДРЕСА_7 не обстежувалась.

Підстави для внесення до технічного паспорту відомостей по об`єкту, який не оглядався, відсутні, чим обумовлюється відсутність у технічному паспорті, виготовленому ТОВ ЗМБТІ 07.12.2011, актуальних відомостей щодо квартири АДРЕСА_5 і прибудови а1, зокрема.

У зв`язку з прийняттям 28.12.2012 Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіоном) Наказу № 658 про внесення змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всі суб`єкти господарювання, у складі яких працює один або більше відповідальних виконавців окремих видів робіт або послуг, пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію у Мінрегіоні й отримали кваліфікаційний сертифікат, отримали право проведення технічної інвентаризації.

При проведенні ФОП ОСОБА_4 у 2018 році технічної інвентаризації житлового будинку АДРЕСА_2 узгодження результатів з результатами проведеної раніше технічної інвентаризації іншими суб`єктами господарювання у цій сфері, не вимагалося, законом це не передбачено.

Суд першої інстанції правильно критично оцінив надані позивачкою фотографії другого поверху прибудови на підтвердження того, що вона була збудована після 1991 року, оскільки фотографії самі по собі не містять таких відомостей, а для такого висновку щодо періоду будівництва потрібні спеціальні знання.

Суд першої інстанції також правильно відхилив в якості доказу письмову заяву ОСОБА_8 , яка була власником 63/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 05.08.2015, у якій вона вказує що будівництво другого поверху прибудови було здійснено з у період з 2013 року до 2015 року, оскільки клопотання про допит ОСОБА_8 , як свідка, не заявлялося, заява не відповідає вимогам ст. 93 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 у цій справі стверджувала, що будівництво другого поверху прибудови є самочинним, оскільки здійснено без дотримання законодавчих вимог, позивачка дозволу на це будівництво не давала. Відповідно, відповідачкою безпідставно збільшено загальну площу цього будинку та збільшено розмір квадратних метрів у будинку, що їй належать (без збільшення при цьому її частки у праві власності). Дане збільшення розмірів будинку сталося внаслідок включення у план будинку самочинно прибудованого ОСОБА_3 другого поверху (літ. А1 в новому техпаспорті), безпідставно змінено розміри частин будинку, що належать позивачці та іншим співвласникам.

Проте, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 зверталась зі скаргами до Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області щодо самочинного будівництва. Згідно відповіді від 01.02.2019, під час огляду об`єкту відомостей щодо самовільно збудованих об`єктів в технічному паспорті не значиться, виконання будівельних робіт не зафіксовано, підстави для надання правової оцінки законності будівництва об`єктів збудованих до 1992 року відсутні.

У відповіді на адвокатський запит від 18.04.2019 Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області повідомив про відсутність підстав для позапланової перевірки даного об`єкту на підставі звернення ОСОБА_1 , і про відсутність повноважень встановлення відповідності даних технічної документації, навмисного або помилкового їх відображення, визначення часу будівництва.

ОСОБА_1 звернулась до суду і просить скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, проведену 02.05.2018 року державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно М.Ю. щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, в обґрунтування підстав позову позивачка посилалась на те, що проведення державної реєстрації самочинного будівництва створює реальну небезпеку для умов проживання позивачки і її родини, оскільки таке будівництво було здійснено без дотримання законодавчих вимог до містобудування, без державного контролю за дотриманням державних норм і стандартів під час будівництва, утворює фізичну загрозу для всіх мешканців будинку.

Щодо цих доводів позивача суд першої інстанції правильно зазначав, що на підтвердження того, що другий поверх прибудови створює фізичну загрозу для мешканців будинку через невідповідність будівельним нормам і правилам, позивачка доказів не надала.

Доводи того, що проведення державної реєстрації самочинного будівництва створює реальну небезпеку для умов проживання позивачки і її родини, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими, оскільки наявність або відсутність державної реєстрації не виключає існування такого будівництва, з огляду на те, що обраний позивачкою спосіб захисту не є ефективним, оскільки не спрямований на усунення такого порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 1 та 4 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Питання про реєстрацію чи скасування реєстрації регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004№1952-IV (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (далі Порядок).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зазначила, що за статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ст. 331 ЦК України).

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ч. 2 ст. 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом № 1952-IV (пункт 4 ч.1 ст. 3 цього Закону).

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що за повідомленням державного реєстратора Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно М.Ю., 02.05.2018 року до сектору з питань державної реєстрації Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області звернулась ОСОБА_3 із заявою про державну реєстрацію права власності на 37/100 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом із заявою було надано рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про визнання договору купівлі-продажу 37/100 частин зазначеного житлового будинку та визнання за нею права власності, яке зареєстроване в Орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації.

Також заявницею був наданий технічний паспорт на житловий будинок, виданий ФОП ОСОБА_4 20.04.2018.

Так, пунктом 42 Порядку, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

У зв`язку з набранням чинності 01.01.2013 року Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952- IV (зі змінами та доповненнями), з початку 2013 року запроваджено новий підхід до регулювання суспільних відносин у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, який передбачає створення єдиної системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На підставі поданих ОСОБА_3 документів державним реєстратором було проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: права власності на 37/100 частин вищезазначеного житлового будинку, які виникли та зареєстровані до 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на зазначений житловий будинок відкрито 01.07.2015, об`єкту присвоєно реєстраційний номер 01, а відповідно до порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141, відомості про об`єкт нерухомості вносяться при відкритті розділу.

Державним реєстратором Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області Лагно М.Ю. 04.05.2018 року було прийнято рішення про проведення державної реєстрації прав власності (без відкриття розділу) на 37/100 частин житлового будинку та проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.

Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про: 1) нерухоме майно; 2) право власності та суб`єкта (суб`єктів) цього права; 3) інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав; 4) обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень.

У разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

На момент звернення ОСОБА_3 і при проведенні 04.05.2018 року державної реєстрації за нею права власності на 37/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_2 , розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було відкрито, присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В. внесено записи про право власності ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі відповідних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.08.2015.

Ст. 22 Закону №1952-IV містить вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Ст. 24 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. п. 1, 3, 4 ч. 1 зазначеної статті).

Ст. 26 цього Закону визначає, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення.

Позивачка не довела, а суд першої інстанції правильно не встановив порушень державним реєстратором положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, у частині реєстрації права власності на підставі наданих документів. Надані державному реєстратору документи не містили відомостей щодо наявності у складі нерухомого майна новозбудованих об`єктів, або об`єктів, які утворилися в результаті реконструкції.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачка не надала суду першої інстанції беззаперечних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог до ОСОБА_3 , не довела суду першої інстанції обставини щодо самочинного будівництва, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи її позовної заяви у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію сторони позивача у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачами позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування сторони позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач та її представник не надали суду першої інстанції належних та допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі (відповідний висновок відповідної експертизи, постанова відповідного державного органу про притягнення ОСОБА_3 до будь-якої відповідальності за будь-яке порушення будь-яких будівельних норм та правил, самочинне будівництво тощо).

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги сторони позивача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч.2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Не може бути доказом, передбаченим ст. 367 ч. 3 ЦПК України, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України для перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі від 27 липня 2022 року, надана стороною відповідача ОСОБА_3 вперше лише апеляційному суду до її відзиву на апеляційну скаргу позивача у цій справі інформація від 01.11.2022 року про пошкодження житлового будинку АДРЕСА_8 під час ракетного удару внаслідок збройної агресії РФ 09 жовтня 2022 року (т.с. 2 а.с. 28-32).

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Проте, встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі, або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі залишення без задоволення апеляційної скарги позивача у цій справі при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 14.11.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.