Справа №949/60/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2023 року м.Дубровиця
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого - судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання,
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, із проведенням індексації, відповідно до Закону, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною віку 23-х років у разі продовження навчання.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07 жовтня 1998 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них народилися діти: донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На даний час - син ОСОБА_3 досяг повноліття та продовжує навчатися у Західноукраїнському національному університеті за спеціальністю 126 «Інформаційні системи та технології» освітній ступінь бакалавр, на третьому курсі денної форми навчання з 13 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року. Через навчання в університеті син ОСОБА_3 не має можливості влаштуватися на роботу, а тому постійно потребує матеріальної допомоги. Позивач не має можливості самостійно утримувати та забезпечити його усім необхідним. У свою чергу відповідач ухиляється від його утримання, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість. Згоди про надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку між нею та відповідачем не досягнуто.
До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик (а.с.31) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 07 жовтня 1998 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Берестівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що свідчить копія свідоцтва про одруження від 07 жовтня 1998 року (а.с.7).
Від даного шлюбу у сторін народилося троє дітей: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 21 січня 2003 року (а.с.8)), які на даний час досягли повнолітня, а також донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно довідки №1886 від 19 грудня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради, до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 входять в тому числі її син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).
Як вбачається з акту обстеження місця проживання від 19 грудня 2022 року, ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_3 навчається Західноукраїнському національному університеті на державній формі навчання. З 2018 року її чоловік ОСОБА_2 за даною адресою зареєстрований, але фактично не проживає. Участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Діти знаходяться на утриманні позивача (а.с.14).
Згідно довідки 430 від 20 грудня 2022 року, виданої Західноукраїнським національним університетом, ОСОБА_3 є студентом Західноукраїнського національного університету за спеціальністю 126 «Інформаційні системи та технології» освітній ступінь бакалавр, на третьому курсі денної форми навчання з 13 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а.с.12). Вказане підтверджується копією студентського квитка серії НОМЕР_2 від 14 вересня 2020 року (а.с.10).
Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки, це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, так як було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини.
У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-1296цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі №478/2108/16-ц та від 29.01.2018 року у справі №622/373/16-ц)
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Згідно вимог ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Також, суд враховує положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2023 року становить 2684 гривень.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Разом із цим, розмір аліментів визначений законом, як мінімально допустимий, призначений для мінімального матеріального забезпечення дитини, проте батьки повинні забезпечувати належний та достатній рівень життя своєї дитини, а не прожитковий мінімум. Виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір.
Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого статтею 13 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частина 6 статтею 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Будь-яких доказів, що підтверджують неможливість надання матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина у розмірі у більшому розмірі ніж 50 % мінімально визначеного законом, відповідач не надав.
Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що ОСОБА_3 , у зв`язку з навчанням на денній формі в університеті, постійно потребує матеріальної допомоги та немає можливості самостійно працювати та отримувати доходи. При цьому суд враховує, що позивач не має можливості самостійно матеріально забезпечити сина усім необхідним, який знаходиться на її утриманні. Разом із тим, доказів, що відповідач має на утриманні інших неповнолітніх, малолітніх чи повнолітніх дітей, або ж інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку ним не надано і судом цього не встановлено. Відтак суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання сина до досягнення ним віку двадцяти трьох років у разі продовження навчання правомірними.
З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, а також з огляду на положення ст. 199 СК України щодо спільного обов`язку надавати посильну матеріальну допомогу на утримання повнолітніх сина/дочки, які продовжують навчання, обох батьків, враховуючи достовірно встановлені судом докази та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи відповідно до ст.191 СК України з дня пред`явлення позову і до досягнення ним віку двадцяти трьох років у разі продовження навчання, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Отже, з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 1073,60 грн.
На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, керуючись ст. 5 Закону України Про судовий збір ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання - задоволити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку із проведенням індексації, відповідно до Закону, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12 січня 2023 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Заочне рішення може бути переглянуто Дубровицьким районним судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 24 лютого 2004 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомий, паспорт серії НОМЕР_5 , виданий 18 квітня 1997 року Дубровицьким РВ УМВС України в Рівненській області.
Суддя:підпис
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області Оборонова І.В.