Справа № 523/9318/23
Провадження №4-с/523/61/23
У Х В А Л А

"06" листопада 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 міста Одеси, цивільну справу № 523/9318/23 за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Значек В.В., Суворовський відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 , про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості з аліментів, визнання протиправними дій про накладення арешту, зобов`язання здійснити дії щодо припинення арешту,

В С Т А Н О В И В:

02.06.2023 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в порядку ст.447 ЦПК України, із урахуванням усунення недоліків визначених ухвалою суду від 05.06.2023 року, заінтересована особа: Головний державний виконавець Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Значек В.В., стягувач: ОСОБА_2 , про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості з аліментів, визнання протиправними дій про накладення арешту, зобов`язання здійснити дії щодо припинення арешту, якою просить:

- поновити строку звернення до суду із скаргою;

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Значек В.В. стосовно нездійснення перерахунку розміру заборгованості, на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 25.03.2023 року;

- зобов`язати головного державного виконавця Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Значек В.В. здійснити перерахунок розміру заборгованості з аліментів у виконавчому провадженні №66621419;

- визнати протиправними дії державного виконавця Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Іскра С.І. про накладення арешту на кошти боржника, відповідно до постанови від 08 вересня 2022 року в частині банківських рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ;

-на підставі ч.3 ст. 450 ЦПК України зобов`язати головного державного виконавця Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Значек В.В. здійснити дії щодо припинення арешту коштів, які розміщені на банківських рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 .

Заявою від 20.09.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Бессараба П.А. уточнив предмет скарги, зазначив про описку в прохальній частині скарги, та просив рахувати вірну дату заяви про перерахунок заборгованості від 20.03.2023 року, а не від 25.03.2023 року.

В обґрунтування скарги, ОСОБА_1 зазначає наступне: на виконанні Першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 66621419 про стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу, виданого Суворовським районним судом м. Одеси. Станом на 31.01.2023 року, відповідно до отриманого розрахунку, сума заборгованості становила 42 095, 44 грн. Однак, ОСОБА_1 з таким розрахунком не погоджується, з тих підстав що ним щомісячно перераховуються грошові кошти на виконання рішення суду. Крім того, стягувач обізнана про те, що грошові перекази перераховувались, що зокрема вона підтверджувала у приватних повідомленнях. З огляду на це, він звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою для здійснення перерахунку наявного розміру заборгованості. Однак, відправлена ним заява про здійснення перерахунку залишилась без реагування. Крім того, державним виконавцем вчинено дії з арешту грошових коштів боржника. При цьому, останнім не було враховано, що банківські рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 фактично не належать боржнику, а використовуються його дітьми, і саме на них боржником перераховуються аліменти за судовим наказом. Тому, накладений арешт є протиправним, та свідчить про недотримання вимог ст. 19 Конституції України, ст.ст. 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження». Одночасно, боржник просив суд поновити строки звернення до суду зі скаргою. В обґрунтування поновлення строків звернення до суду із скаргою зазначив, що постанова про арешт коштів боржника на його адресу не надходила, через що він фактично і не міг бути обізнаним стосовно накладення арешту. Заяву про проведення перерахунку заборгованості поштою він відправив 19.03.2023 року, однак відповіді так і не отримав, внаслідок чого не мав можливості ознайомитись із результатами розгляду заяви. Також, у зв`язку із реорганізацією відділу виконавче провадження з квітня 2023 року по травень 2023 року передавалося від одного виконавця до іншого.

Ухвалою судді від 05 червня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою судді від 21 червня 2023 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, витребувано з Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження №66621419 з примусового виконання судового наказу №523/9469/21, виданого 30.07.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 29.06.2023 року залучено до участі у справі за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головний державний виконавець Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Значек В.В., стягувач: ОСОБА_2 , про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості з аліментів, визнання протиправних дій про накладення арешту, зобов`язання здійснити дії щодо припинення арешт, в якості заінтересованої особи Суворовський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

29.06.2023 року на адресу суду надійшли заперечення на скаргу від головного державного виконавця Значек В., яким він просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 . В обґрунтування заперечень зазначив, що на виконанні відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 66621419, відкрите 27.08.2021 року на виконання судового наказу по справі № 523/9469/21 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Після оголошення військового стану в країні, боржник звернувся до відділу, повідомив що його звільнили, та що він буде сплачувати аліменти дітям напряму, на що йому роз`яснили, що згідно рішення суду він має сплачувати аліменти або на рахунок відділу, або на рахунок стягувача з зазначенням призначення платежу, та відповідно надати підтвердження оплати до відділу. 12.08.2022 року боржником було надано копії квитанції про сплату аліментів, однак ці квитанції не були враховані, оскільки кошти не були сплачені на рахунок стягувача або виконавчої служби. Станом на 01.09.2022 року заборгованість по аліментам склала 20 517,04 грн., перевищила суму відповідних платежів за чотири місяці, тому державним виконавцем боржника було внесено до Єдиного реєстру боржників та встановлені відповідні обмеження. 08.09.2022 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до банківських установ. 22.12.2022, 23.01.2022, 15.02.2023 боржником було надано копії квитанцій про сплату аліментів на карткові рахунки дітей, відкриті боржником через свій мобільний додаток, що знову ж таки суперечило рішенню суду. Доказів того, що наведені кошти отримувались стягувачем, боржник не надав. 08.02.2022 року боржник особисто під підпис отримав розрахунок заборгованості по аліментам та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, йому знову було роз`яснено порядок виконання рішення суду. Станом на 01.02.2023 року заборгованість по аліментам склала 42095, 44 грн. 12.02.2023 року скаржником було спрямовано звернення на всі електронні адреси ПМУ Міністерства юстиції, на яке скаржник отримав роз`яснення щодо порядку виконання рішення суду. 08.05.2023 року набули чинності зміни до ЗУ «Про виконавче провадження» внесені ЗУ «Про внесення змін до деяких Законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень органів під час дії воєнного стану» від 11.04.2023 року в частині арештів рахунків боржника та відповідно банки заблокували рахунки боржника на підставі постанови про арешт коштів від 08.09.2022. Тобто, боржник знаючи про відкрите виконавче провадження, свідомо ухиляється від його виконання, ігноруючи вимоги закону та рішення суду, а саме знаючи що слід сплачувати аліменти на рахунок стягувача або відповідного відділу державної виконавчої служби, свідомо з 2022 року сплачував кошти на карткові рахунки дітей, відкриті через свій мобільний додаток «Монобанк.

19.09.2023 року до суду надійшли додаткові заперечення на скаргу, згідно яких державний виконавець Значек В. просив також врахувати, що ОСОБА_1 пропустив строки звернення до суду із скаргою. На заяву від 20.03.2023 року, яка надійшла до відділу 04.04.2023 року, заявнику була надана відповідь 27.04.2023 року за вих. №25957 простою кореспонденцією. Зобов`язання державного виконавця відділу щодо здійснення перерахунку безпідставне, оскільки така вимога суперечить рішенню суду, що перебуває на виконанні, та вимогам ст. 195 Сімейного кодексу України, ч.4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішення суду. Визнання протиправними дій в частині накладення арешту на рахунки боржника згідно постанови від 08.09.2022 є неправомірними, оскільки такий арешт передбачений вимогами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та пропущений строк оскарження арешту. Боржник ознайомлювався з матеріалами виконавчого провадження 08.02.2023 року, а тому строк оскарження сплив 18.02.2023 року. Вимога про зобов`язання державного виконавця вчинити дії щодо припинення арешту коштів на відповідних банківських рахунках не відповідає діючому законодавству України.

У судове засідання заявник боржник ОСОБА_1 з`явився, надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі, також додав, що початково аліменти перераховувались з його заробітної плати, однак він був звільнений з попередньої роботи, одразу після початку воєнних дій. У зв`язку із цим, він відкрив дві картки в АТ «Універсал Банк» та віддав своїм дітям, на які і здійснював щомісяця перерахунок грошових коштів. Тому, ніякої заборгованості з аліментних платежів він не має. На заяву про здійснення перерахунку заборгованості від 20.03.2023 року він відповіді так і не отримав. Про наявність арешту грошових коштів на картках, згідно постанови від 0809.2022 року, він дізнався у січні 2023 року. У подальшому, подав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Державний виконавець Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Значек В.В., з`явившись до судового засідання, зазначив про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строків звернення до суду, просив відмовити у задоволенні скарги. У судове засідання 06.11.2023 року не з`явився, заявою просив здійснювати подальший розгляд справи у його відсутність.

Представник Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Собяніна О.В., з`явившись до судового засідання, зазначила про необґрунтованість скарги, пропуск ОСОБА_1 строків звернення до суду, просила відмовити у задоволенні скарги. Також зазначила, що зв`язувалась зі стягувачем ОСОБА_2 , яка зазначила про те, що ніякі грошові кошти, в рахунок сплати аліментів, за період заборгованості, від ОСОБА_1 вона не отримувала, як і карток. У судове засідання 06.11.2023 року не з`явилась.

Стягувач ОСОБА_2 , з`явившись до судового засідання, зазначила що за ОСОБА_1 рахується заборгованість, яку він повинен сплатити, ніяких карток про які зазначає ОСОБА_1 вона не отримувала, грошові кошти з карток також не знімала. Чи передавав ОСОБА_1 картки діям, вона не бачила. Представник ОСОБА_2 адвокат Трусов А.С. у судовому засіданні зазначив, що у встановлений законодавством порядок сплати аліментів, на рахунок стягувача, який наявний у державного виконавця. Іншого порядку законодавством не встановлено. У судове засідання 06.11.2023 року не з`явилась.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення.

Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, в дати явки сторін до судового засідання, фіксування судових засідань не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в дати не явки сторін.

Статтями 124, 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у ЦПК України, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, частинами першою, другою статті 18 ЦПК України та частинами другою, четвертою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відтак, забезпечення виконання судових рішень покладається, у тому числі, на суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

На важливість належного виконання судових рішень неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, за позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України (абзац 15 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 пункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статті 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, статті 129-1, частиною другою якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Конституційний Суд України, взявши до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні висновки щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення розглядаються за правилами Розділу VІІ ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною 2 статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У даному випадку, боржник ОСОБА_1 просить суд визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення перерахунку розміру заборгованості, зобов`язати здійснити перерахунок, визнати протиправними дії про накладення арешту та зобов`язати здійснити дії щодо припинення арешту коштів.

Щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця стосовно нездійснення перерахунку розміру заборгованості, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом установлено, що у провадженні Суворовського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ м. Одеси перебуває виконавче провадження № 66621419, відкрите 27.08.2021 року на виконання судового наказу по справі № 523/9469/21 за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Матеріали справи містять розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, станом на 31.01.2023 року, зроблений державним виконавцем Тріфоновим О.Ю., згідно якого сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 становить 42 095, 44 грн.

Копію наведеного розрахунку заборгованості ОСОБА_4 отримав 08.02.2023 року, що підтверджується його підписом на розрахунку. Ці обставини не заперечувались ним у судовому засіданні.

Заявою від 20.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Першого Суворовського ВДВС м. Одеса ПМУМЮ, яка була зареєстрована у ВДВС 04.04.2023 року що підтверджується штампом, та просив:

-надати інформацію стосовно врахування державним виконавцем коштів по сплаті аліментів, які перераховувалися ТОВ «Флагман» за період його роботи;

-здійснити виклик стягувача щодо спірного питання в частині невідповідності суми заборгованості за виконавчим провадженням;

-здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чт. 2, 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Матеріали справи містять лист від 27.04.2023 року № 25957, за підписом начальника ВДВС Собяніної О., яким ОСОБА_1 повідомлено, що станом на 01.02.2023 року заборгованість по аліментам складала 42 095, 44 грн. Починаючи з березня 2022 року (після звільнення ОСОБА_1 з місця роботи ТОВ «Флагман») заборгованість по аліментам нараховується у відповідності до ч.2 ст. 195 Сімейного кодексу України та частини 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень», виходячи з середньої заробітної плати для місцевості за місцем проживання боржника, оскільки згідно відповідей ДПС у відділі відсутня інформація про місце працевлаштування заявника. Додатково повідомлено, що 22.12.2022, 23.01.2023 та 15.02.2023 ОСОБА_1 надавались копії квитанцій про сплату аліментів на карткові рахунки дітей відкриті боржником через свій мобільний додаток Монобанк, у зв`язку із тим що така сплата суперечить рішенню суду, про що йому неодноразово повідомлялось, при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам, вказані платежі не враховані.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , не визнав факт отримання листа від 27.04.2023 року № 25957. Належних та допустимих доказів отримання ним листа від 27.04.2023 року № 25957 не надала суду і державна виконавча служба.

Суд виходить із того, що бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними зокрема в постановах Верховного Суду: від 22 грудня 2021 р. у справі № 760/19348/20, від 23 жовтня 2019 р. у справі № 127/2-2177/2005 та від 8 липня 2020 р. у справі № 589/6044/13.

З огляду на викладене, враховуючи що заявник оскаржує бездіяльність стосовно нездійснення перерахунку, суд вважає що скарга в цій частині подана ОСОБА_1 у строки, встановлені частиною 1 статтею 449 ЦПК України.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині першій статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що:

виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника;

розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:

- звіту про здійснені відрахування та виплати;

- квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником;

- заяв та (або) розписок стягувача;

- інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості;

- інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів;

у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Суд зауважує, що зазначаючи про бездіяльність державного виконавця та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості з аліментів, ОСОБА_1 стверджує про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, оскільки він здійснював оплату аліментів на картки відкриті ним в АТ «Універсал Банк», це дитячі картки. Він віддав наведені картки дітям, саме вони є тримачами карток. Сплачувати аліменти на рахунок державної виконавчої служби, після звільнення з роботи, він рахував невірним, оскільки з такого рахунку більше місяця грошові кошти потрапляли до його дітей, а за визначеним ним порядком сплати аліментів, на відкриті ним картки, діти одразу отримували грошові кошти.

Матеріали справи містять:

- довідку про наявність рахунку від 29.09.2023 року, клієнт ОСОБА_1 , відкриті два рахунки, типи рахунків дитяча картка: НОМЕР_1 (тримач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та НОМЕР_2 (тримач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 17.06.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы июнь 2023 ОСОБА_5 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_7 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 17.06.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы за июнь 2023 ОСОБА_3 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_7 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 25.05.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы за май 2023 ОСОБА_3 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_8 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 25.05.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы за май 2023 ОСОБА_4 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_8 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 01.05.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы апрель 2023 ОСОБА_4 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 01.05.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы апрель 2023 ОСОБА_3 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 14.04.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы март 2023 ОСОБА_4 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 14.04.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы март 2023 ОСОБА_3 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 16.03.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы февраль 2023 ОСОБА_4 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 16.03.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы, февраль 2023 ОСОБА_3 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 15.02.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы, январь 2023 ОСОБА_9 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 15.02.2023 на суму 2000 грн., призначення платежу «элементы, январь 2023 ОСОБА_3 , одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 16.01.2023 на суму 1500 грн., призначення платежу «элементы, декабрь 2022, одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 16.01.2023 на суму 1500 грн., призначення платежу «элементы, декабрь 2022, одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 16.12.2022 на суму 1500 грн., призначення платежу «элементы ОСОБА_10 /ноябрь 2022, одержувач: ОСОБА_6 ; відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 16.12.2022 на суму 1500 грн., призначення платежу «элементы ОСОБА_11 /ноябрь 2022, одержувач: ОСОБА_6 , відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 16.11.2022 на суму 1500 грн., призначення платежу «элементы за октябрь 2022, одержувач: ОСОБА_6 , відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 16.11.2022 на суму 1500 грн., призначення платежу «элементы за октябрь 2022, одержувач: ОСОБА_6 , відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 08.10.2022 на суму 1500 грн., призначення платежу «алименты за сентябрь 2022, одержувач: ОСОБА_6 , відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 08.10.2022 на суму 1500 грн., призначення платежу «алименты за сентябрь 2022, одержувач: ОСОБА_6 , відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 05.09.2022 на суму 1500 грн., призначення платежу «элементы за август 2022, одержувач: ОСОБА_6 , відправник: ОСОБА_1 ;

- квитанцію АТ «Універсал Банк» від 05.09.2022 на суму 1500 грн., призначення платежу «элементы за август 2022, одержувач: ОСОБА_6 , відправник: ОСОБА_1 ;

- виписку, рух коштів по картці від 05.10.2023 року, за рахунком № НОМЕР_1 , за період з 01.01.2022 по 05.10.2023 року, із зазначенням адрес банкоматів, та руху коштів;

- виписку, рух коштів по картці від 05.10.2023 року, за рахунком № НОМЕР_2 , за період з 01.01.2022 по 05.10.2023 року, із зазначенням адрес банкоматів, та руху коштів;

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Суд зазначає, що малолітніми дітьми заявника ОСОБА_1 , на утримання яких з нього стягнуто аліменти, є - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (12 років) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (11 років).

Аліменти з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 , з якою проживають малолітні діти.

З огляду на викладене, суд зазначає, що саме на користь стягувача ОСОБА_2 повинні сплачуватись аліменти на виконання судового наказу по справі №523/9469/21.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 в спірний період здійснював перерахування грошових коштів із призначенням платежу аліменти, на картки, відкриті ним, як клієнтом в АТ «Універсал Банк». Типи рахунків дитяча картка: НОМЕР_1 (тримач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та НОМЕР_2 (тримач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В наданих квитанція одержувачем зазначено: ОСОБА_6 .

У судовому засіданні стягувач ОСОБА_2 , явка до суду якої судом була визнана обов`язковою, не визнала факт отримання грошових коштів, в рахунок сплати аліментів, з дитячих карток, НОМЕР_1 (тримач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та НОМЕР_2 (тримач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Зазначила, що у неї не має ніяких карток, є порядок оплати аліментів, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», який не виконувався ОСОБА_1 . Обставини наявності наведених карток у малолітніх дітей їй невідомі.

З огляду на викладене, суд зазначає, що перерахунок коштів ОСОБА_1 на наведені ним дитячі картки не свідчить про належне виконання аліментних зобов`язань за судовим наказом по справі №523/9469/21.

Стягувач ОСОБА_2 не визнала обставини отримання грошових коштів за наведеними картками. Доказів іншого матеріали справ не містять.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 травня 2022 року у справі № 521/20575/19 (провадження № 61-12133св21), які враховуються судом, згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. В наведені постанові зазначено, що відповідно до частини першої статті 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Відповідно до частини першої статті 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 ЦК України, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. В контексті частини першої статті 32 ЦК України неповнолітні вправі самостійно розпоряджатися своїм заробітком стипендією або іншими доходами, які вони одержали відповідно до законодавства. Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що отримання аліментів та розпорядження цими грошовими коштами не можна віднести до дрібних побутових правочинів, тобто до досягнення чотирнадцятирічного віку дитина не мала передбаченої законом цивільної дієздатності на вчинення таких дій. Також Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що аліменти на дитину стягнуто на користь її матері, тому перерахунок коштів на картку дитини не свідчить про належне виконання аліментних зобов`язань.

Таким чином, скарга ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо нездійснення перерахунку розміру заборгованості, зобов`язання здійснити перерахунок не підлягає задоволенню.

Щодо визнання протиправними дій державного виконавця про накладення арешту та зобов`язання здійснити дії щодо припинення арешту коштів, суд зазначає наступне.

Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Іскрою С.І. від 08.09.2022 року, на підставі ч.1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також а кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 26106,78 грн.

Матеріали виконавчого провадження № 66621419 не містять доказів направлення ОСОБА_1 наведеної постанови від 08.09.2022 року.

У той же час, у судовому засіданні, ОСОБА_1 визнав факт того, що дізнався про арешт його коштів, згідно постанови від 08.09.2022 року, у січні 2023 року.

Зі скаргою до суду на дії державного виконавця Таран С.В. звернувся 02.06.2023 року, тобто з пропуском 10 денного строку, передбаченого частиною 1 статті 449 ЦПК України.

Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, ОСОБА_1 суду не надав, що є підставою для залишення скарги в цій частині без задоволення.

Крім того, суд зауважує на тому, що формулюючи вимоги про визнання протиправними дій про накладення арешту, зобов`язання здійснити дії щодо припинення арешту, ОСОБА_1 не оскаржив до суду саму постанову від 08.09.2022 року.

Одночасно, якщо навіть не брати до уваги порушення строку звернення ОСОБА_1 до суду із наведеними вимогами скарги, державним виконавцем накладення арешту на рахунки ОСОБА_1 здійснювалось у відповідності до вимог ч.1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 66621419 державного виконавця Іскра С.І., заборгованість по аліментам станом на 31.08.2022 року, становила 26 106, 78 грн.

Доказів оскарження наведеного розрахунку ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Фактично банківські рахунки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 належать саме боржнику ОСОБА_1 . Вид дитячі картки, не змінюють власника картки.

З огляду на викладене, скарга ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій державного виконавця про накладення арешту та зобов`язання здійснити дії щодо припинення арешту коштів також не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1 не доведена незаконність дій державного виконавця.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 451 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст. 260, 261, 263, 315,316 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Значек В.В., Суворовський відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ОСОБА_2 , про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості з аліментів, визнання протиправними дій про накладення арешту, зобов`язання здійснити дії щодо припинення арешту залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 06.11.2023 року.

Суддя: К.О. Далеко