Справа № 204/7246/13
Провадження № 6/204/347/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

Іменем України

(повний текст)

31 жовтня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі: головуючого судді Чудопалової С.В. , при секретарі судового засідання Корягіної Р.Р. , за участі:заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Кібець Р.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ПАТ «Банк Форум» (вибулий), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зміну порядку та способу виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03. 2018 року у справі №204/7246/13-ц ,- ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про зміну порядку та способу виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03.2018 у справі №204/7246/13-ц, шляхом стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь присуджені за вищевказаним рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03. 2018 у справі №204/7246/13-ц середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2013 по 23.03.2018 року в сумі 526228,84 грн. та моральну шкоду в сумі 5000грн. В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що на час прийняття рішення Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська 23.03.2018 та набрання ним законної сили, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та його уповноважені особи здійснювали обов`язки органів управління ПАТ «Банк Форум», як ліквадатори, та до них перейшли всі повноваження власника банку, владні повноваження щодо ведення тимчасової адміністрації банку, мали повноваження з розпорядження майном банку та повинні були розпорядитися майном банку для можливості виконання всіх зобов`язань банку перед працівниками, а тому Фонд та його уповноважені особи зобов`язані були виконати вказане рішення суду, але рішення суду досі не виконано , чим порушені його конституційні права . Виконання рішення суду у спосіб, визначний судом раніше, є ускладненим у зв`язку з ліквідацією ПАТ «БАНК ФОРУМ», тому вважає, що наявні законні підстави для зміни способу виконання рішення з урахуванням ст. 240-1 КЗпП України та відповідно до вимог ЗУ"Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2023 прийнято заяву та призначено до розгляду. 08.08.2023 представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Р.Р. надано заперечення на заяву ОСОБА_1 у якій зазначив, що повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «БАНК ФОРУМ» припинено. Звертає увагу суду на те, що позивачем не надано жодного доказу того, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має виступати правонаступником боржника (зокрема, неплатоспроможного банку), що також підтвердженно постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.03.2023 у справі 204/7246/13-ц. Фонд вважає, що звернення ОСОБА_1 повторно до суду із заявою про зміну порядку та способу виконання судового рішення є зловживанням процесуальними правами, оскільки ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2023 (справа 204/7246/13-ц) ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про зміну порядку та способу виконання судового рішення, оскільки як встановив суд, що вказаний у заяві порядок та спосіб виконання рішення фактично змінює рішення суду по суті та зазначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником ПАТ «Банк Форум». Вважає, що подана заява про зміну порядку та способу виконання судового рішення є завідомо необґрунтованою та безпідставною. 10.08.2023 ОСОБА_1 подано до суду відповідь на заперечення представником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якійзаявник просив відхилити заперечення представника Фонду та забезпечити виконання рішення суду усправі №204/7246/13. Зазначив, що його право на володіння заробітною платою, яка була присуджена за рішення суду, було порушено. До виключення з ЄДРЮО Фонд гарантування вкладів отримав собі на рахунки третю чергу, виплатив кошти частині кредиторам четвертої черги, а заробітну плату, присуджену заявнику за рішенням суду, не відшкодував реалізувавши майно ПАТ «Банк Форум» за заниженою вартістю. Вважає, що заперечення Фонду гарантування вкладів викладене з невідповідністю норм чинного законодавства, без врахування процесуальної практики Верховного Суду, ігноруванням висновків, викладених в рішеннях Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини. Відповідальність ліквідатора, власника, органу, який управляє майном, та правонаступника законом презюмується і на стадії виконання судового рішення, оскільки виконання судового рішення є частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження. Просив відхилити заперечення Фонду гарантування вкладів та забезпечити виконання рішення суду. Крім того зазначив, що в даному випадку Фонд гарантування вкладів є в сукупності як правонаступник, ліквідатор ще й розпорядник майном.Таким чином вважає, що надав докази того що Фонд гарантування вкладів є розпорядником майна банку, а тому Фонд та його уповноважені особи зобов`язані були виконати вказане рішення суду. Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Р.Р. в судовому засіданні підтримав раніше викладені заперечення та просив відмовити у задоволенні заяви. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.15, заява ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволена. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2014 скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволені частково. Визнано незаконними накази № 1075к від 20.08.2013 та № 1021к від 09.09. 2013 про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого відділенням № 1406 ПАТ «Банк Форум» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 на посаді керуючого відділенням №1406 ПАТ «Банк Форум». Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.09.2013 у розмірі 124 271,68 грн. Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3 000 грн. На підставі статті 367 ЦПК України допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді керуючого відділенням № 1406 ПАТ «Банк Форум» та стягнення з ПАТ «Банк Форум» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в межах суми платежу за 1 місяць. Судові витрати віднесено на рахунок держави. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2015 та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.15 скасовані, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01. 2014 у справі №204/7246/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 30 січня 2014 року по справі № 204/7246/2013-ц скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами. Позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконними накази № 1075к від 20.08. 2013 року та №1021к від 09.09.2013 про звільнення ОСОБА_1 з посади керуючого відділенням № 1406 ПАТ «Банк Форум» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та поновлено на посаді керуючого відділенням № 1406 Публічного акціонерного товариства «Банк Форум». Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2013 по 23.03. 2018 включно в сумі 526 228,84 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000 грн.В решті заявлених позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави. Допущено рішення до негайного виконання в частині задоволених вимог про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.06.2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» в особі в.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Волощука І. Г. задоволено; рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено. Постановою Верховного Суду від 02.06. 2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19.06.2019 скасовано, справу № 204/7246/13-ц направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Постановою Дніпровського апеляційного судувід 30.11.2021 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі в.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" Волощука Ігоря Григоровича залишено без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03. 2018 року без змін. 12.09.2022 ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ЄРНАМІО КОНСАЛТІНГ ЛТД, про зміну порядку та способу виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03.2018 шляхом солідарного стягнення з ЄРНАМІО КОНСАЛТІНГ ЛТД та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь заявника присудженої рішенням суду суми відмовлено, оскільки порядок та спосіб виконання рішення фактично змінює рішення суду по суті, бо веде до зміни способу захисту, передбаченого ст.16 ЦК України, який не був предметом розгляду у суді, що суперечить закону. Суд зазначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником ПАТ "Банк Форум", а лише здійснював владні повноваження щодо введення тимчасової адміністрації (ліквідації) банку та виплати відшкодування за вкладами в порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яке постановою Дніпровського апеляційного судувід 30 02.03.2023 залишено без змін. Але зверняння ОСОБА_1 до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із заявою від 21.07.2023 щодо зміни порядку та способу виконання рішення не можна вважати тотожнім, та не може розцінюватися судом як зловживанням процесуальними правами останнього, оскільки Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку, невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання та загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. На час ухвалення рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03. 2018 в справі №204/7246/13-ц, яке набрало законної сили, повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Форум» здійснювалися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноважених осіб. На підставі постанови Правління НБУ №135 від 13.03.2014 року «Про віднесення ПАТ «БАНК ФОРУМ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №043/14 про введення з 14.03.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК ФОРУМ». На підставі постанови Правління НБУ №355 від 13.06.2014 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 49 від 16.06.2014 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким у ПАТ «БАНК ФОРУМ» з 16.06.2014 року відкликано банківську ліцензію, розпочато процедуру ліквідації банку. 04.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ» як юридичної особи, а отже ліквідація банку вважається завершеною,а сам банк ліквідованим. Станом на час розгляду заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду від 23.03.18 в частині стягнення з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.09.13 по 23.03.2018 в сумі 526228,84 грн., а також моральної шкоди в сумі 5000 гривень, вказане рішення суду не виконано. Вказані обставини свідчать про те, що станом на час розгляду вказаної заяви по суті, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на виконання рішення суду в зазначених частинах, у зв`язку з припиненням юридичної особи ПАТ «Банк Форум», який був відповідачем у справі, внаслідок його ліквідації без правонаступників, та припиненням повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку з ліквідацією банку. Крім того, зобов`язання перед ОСОБА_1 виникли після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії ПАТ «БАНК ФОРУМ», у зв`язку з його звільненням з банку. Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії і початок процедури його ліквідації, як юридичної особи зумовили настання для ОСОБА_1 таких правових наслідків, коли початок процедури ліквідації відповідача унеможливив стягнення з банку належних йому за рішенням суду коштів. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Зазначені положення національного законодавства кореспондується з висновками висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. А у справі «Півень проти України» суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Так, у Рішенні Конституційного суду від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження») зазначено, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 26.06. 2013 взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у рішенні по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). У рішенні Конституційного Суду України від 15.05. 2019 №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України; право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя. Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст.55 Конституції України права кожного на судовий захист. Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст.129-1, ч.2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Також, Конституційний Суд України, взявши до уваги ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом. Конституційним Судом України наголошено, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність. У Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст.6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява №6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява №30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04). На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ст.129, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст.16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений. Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті. При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з`ясовувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26 грудня 2003 року, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до ст. 373 ЦПК та ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Враховуючи, що судом встановлено обставини, що унеможливлюють виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03.2018, яке набрало законної сили, суд доходить до висновку про наявність, передбачених законом підстав для зміни способу виконання цього рішення. Необхідність зміни способу виконання рішення суду, як прийняття нових заходів для реалізації рішення, шляхом встановлення судом нового заходу для реалізації права заявника ОСОБА_1 на отримання стягнутих на її користь грошових коштів, а саме присудженого до стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. При цьому, суд враховує вимоги ст. 240-1 КЗпП України відповідно до якої, у разі коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Крім того, у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, визначено, що коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України). Постановою Правління Національного банку України від 13.06.2014 року №355 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ», призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ». На час винесення судом рішення від 23.03.2018, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснювала процедуру ліквідації банку, владні повноваження щодо ведення тимчасової адміністрації банку, мала повноваження з розпорядження майном банку та повинна була прийняти максимальних зусиль для отримання більшої кількості коштіввід продажу майна при ліквідації банку, розпорядитися майном банку для можливості виконання всіх зобов`язань банку перед працівниками. Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків. Відповідно до ч.5 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку);2-1) накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи) (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій);3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі;5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами;6) заміна кредитора у зобов`язанні банку на договірній основі, крім випадків передачі всього або частини майна (активів) та всіх або частини зобов`язань приймаючому або перехідному банку. Відповідно до п.3 ч.6 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку, зокрема, щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю працівників банку. Зобов`язання банку, передбачені п.2, 6 ч.6 цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. Однак, виплата заробітної плати не обмежується і не пов`язується з фінансовими можливостями банку, оскільки вона передбачена п.3 ч.6 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Початок процедури ліквідації банку, про наслідки якої зазначено у ст.ст.46, 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не тягне за собою обмеження прав працівників (колишніх працівників) такого банку на отримання заробітної плати відповідно до п.3 ч.6 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст.43 Конституції України гарантоване право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами ст.97 та гарантіями ст.233 КЗпП України, ст.21 ЗУ «Про оплату праці». Тобто, запровадження в банківській установі тимчасової адміністрації чи початок її ліквідації не можуть бути підставою для відмови у захисті судом права працівника щодо виплати заробітної плати. (Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Судувід 05 червня 2018 року у справі №274/3529/16-ц). При цьому, обмеження, встановлені ст.36 Закону про гарантування вкладів, поширюються також і на вимоги до банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація або розпочата ліквідація, про стягнення відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, які за своєю природою хоч і стосуються відповідальності роботодавця за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати праці, проте, не є вимогами про стягнення заробітної плати. Такі висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №362/7975/15-ц (провадження №61-8798св18), від 29 серпня 2018 року у справі №127/10129/17 (провадження №14-254цс18). Також відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №362/7975/15-ц (провадження №61-8798св18), від 29 серпня 2018 року у справі №127/10129/17 (провадження №14-254цс18), від 22 серпня 2018 року у справі №559/1777/15-ц (провадження №14-263цс18), від 13 березня 2018 року у справі №910/23398/16 (провадження №12-20гс18), від 25 січня 2018 року у справі №711/2644/16-ц (провадження №61-505св17), у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №757/5583/15-ц (провадження №6-350цс17), від 20 січня 2016 року у справі №127/2709/15-ц (провадження №6-2001цс15), запровадження тимчасової адміністрації банку та початок його ліквідації унеможливлюють стягнення з банку коштів в інший спосіб, аніж це передбачено Законом про гарантування вкладів. Крім того, відповідно до ст.11 Конвенції Міжнародної організації праці №95, яка ратифікована Україною 04 серпня 1961 року, визнано, що у разі банкрутства або ліквідації підприємства працівники, «зайняті на цьому підприємстві, матимуть становище привілейованих кредиторів щодо заробітної плати, яку вони мають одержати за послуги, надані в період, що передував банкрутству чи ліквідації, котрий буде визначено національним законодавством» і яку буде виплачено, як привілейований кредит, до того, як звичайні кредитори зможуть зажадати власну частку. Порядок черговості погашення привілейованого кредиту має визначатися національним законодавством. Такий порядок передбачено у п.2 ч.1 ст.52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У другій черзі задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.Отже, виходячи зі змісту зазначених норм, а також наведених висновків Верховного Суду, суд доходить до висновку, що стягнення присуджених до стягнення заявнику сум середньої заробітної плати за рішенням суду повинно здійснюватися в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, саме на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який мав повноваження розпоряджатися майном ПАТ «Банк Форум» щодо виплати працівнику середнього заробітку та присудженої суми моральної шкоди, повинні покладатися обов`язки щодо виконання судового рішення, оскільки відсутній інший спосіб виконати судове рішення та захистити порушені трудові права заявника. Суд враховує надзвичайну важливість принципу обов`язковості виконання судового рішення, що є важливою складовою права особи на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», та знаходить своє відображення в низці рішень ЄСПЛ, якими констатовано його порушення. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 щодо зміни порядку і способу виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03. 2018 шляхом стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача присуджених за рішенням суду від 23.03.2018 виплат.

На підставі викладеного, ст. ст. 259-260, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ПАТ «Банк Форум» (вибулий), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про зміну порядку та способу виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03. 2018 року у справі №204/7246/13-ц -задовольнити. Змінити порядок та спосіб виконання рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03. 2018 року у справі №204/7246/13-ц ,у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди . Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23.03. 2018 року у справі №204/7246/13-ц середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2013 по 23.03.2018 року в сумі 526228(п`ятсот двадцять шість тисяч двісті двадцять вісім )гривень 84 коп. та моральну шкоду в сумі 5000(п`ять тисяч) грн. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення суддею в порядку ч. 1 ст. 261 ЦПК України. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Повний текст ухвали складено 06.11.2023.

Суддя С.В.Чудопалова