Справа № 523/9221/22
Провадження №2/523/2791/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"02" листопада 2023 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі Магденко С.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, про визнання права власності,-
12 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила суд:
- поновити строк позовної давності на звернення до суду;
- визнати договір №23/К купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та відповідачами ОСОБА_2 , діючої від себе особисто і від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 1986р.н., на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів №623 від 05.06.1998, ОСОБА_6 , який зареєстрований 08.06.1998 на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №23/К від 8.06.1998 року, зареєстрованого у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі 394 стор. 98 кн 275 пр. - дійсним.
-визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08.06.1998, ОСОБА_5 , придбала у ОСОБА_2 , діючої від себе особисто і від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 1986 р.н., на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів №623 від 05.06.1998, ОСОБА_6 , квартиру загальною площею 47,4 кв.м., корисну площу 46,5 кв.м, яка складається із 2-х (двох) кімнат житловою площею 32,3 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається із: 1- коридор; 2-жила; 3- жила; 4- кухня; 5- ванна; 6-туалет, про що між ними був складений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 23/К і зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний №23/К від 08 червня 1998 року.
Даний договір був зареєстрований за ОСОБА_5 на праві приватної власності, в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі 394 стор. 98, кн. 275пр. 01 липня 1998 року.
За висновком даного договору між ними було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору купівлі-продажу квартири, у власність ОСОБА_5 переходила вищевказана квартира, а нею була передана сума у розмірі 21 600,00 гривень в рахунок оплати вартості вищевказаної квартири й надалі претензій не мали. Таким чином ОСОБА_5 , стала новим власником вищевказаної квартири.
Біржове оформлення даного договору було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів про відчуження нерухомості не суперечила чинному на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією даного договору в Одеському МБТІ.
На час укладення договору купівлі-продажу у червні 1998 року, сторони правочину не були повідомлені належним чином про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред. 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.
При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаної квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеним чинним законодавством України в 2001 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до того будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації.
Як зазначає позивачка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її рідною тіткою, та ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: двухкімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивачка вказує про те, що вона є єдиною спадкоємицею ОСОБА_5 , інших спадкоємців не має.
Також позивачка зазначає, що ОСОБА_5 проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_4 , де і померла. Позивачка доглядала за нею, і поховала її.
В липні 2022 року, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте листом від 20.07.2022 №369/02-14, їй було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання дійсним Договору №23/К купівлі-продажу нерухомого майна, у зв`язку з тим, що наданий біржовий договір не відповідає вимогам чинного законодавства.
У зв`язку з чим, позивачка не взмозі належним чином переоформити спадкову квартиру без визнання договору купівлі-продажу дійсним, який зареєстрований на Одеській товарній біржі.
Дані обставини стали підставою звернення до суду.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2022 року відкрито загальне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Берегового В.В. про витребування доказів по цивільній справі - задоволено.
Витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. матеріали спадкової справи на майно померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином. До суду від представника позивача адвоката Берегового В.В. надійшла письмова заява, яка міститься в матеріалах справи,про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є частково обґрунтованим, є частково доказаним, тому підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено про те, що 08.06.1998 року між ОСОБА_5 та відповідачами ОСОБА_2 , діючої від свого імені і від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 1986 р.н., ОСОБА_6 , було укладено договір купівлі-продажу № 3/К нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).
Вищевказаний договір №23/К посвідчений Одеською Товарною Біржею та зареєстрований в Одеському міському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі 394 стор. 98 кн 275 пр.
Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Факт передачі покупної ціни продавцю від покупців, позивачів, підтверджується пунктом 5 та 6 умов зазначеного договору, відповідно до якого продавцем отримана сума за вищевказану квартиру. Вказаний договір купівлі-продажу нотаріально засвідчений не був. Після укладення договору ОСОБА_5 вселилася в квартиру, а відповідачі виселилися в зазначений договором строк та знялися з реєстраційного обліку.
Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися, щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Судом встановлено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №305 (а.с. 18).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді двухкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Із матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідно до Заповіту від 01 червня 2000 року, ОСОБА_5 усе своє майно, де б воно не було та з чого воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати і на що матиме право заповіла позивачці ОСОБА_1 (а.с. 90).
Відповідно до Листа №369/02-14 від 20 липня 2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що наданий Договір купівлі-продажу №23/к від 08.06.1998 нерухомого майна, зареєстрований Одеською товарною біржею, що не відповідає вимогам чинного законодавства (а.с. 23).
Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 20.07.2001 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Із положень Договору №23/К від 08.06.1998 вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Одеській товарній біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.
Відповідно до реєстраційного посвідчення КП «ОМБТІ та РОН» від 01.07.1998 за №394 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 , на підставі Договору купівлі-продажу №23/К від 08.06.1998.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов Договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання Договору №23/К від 08.06.1998 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 року, реєстраційний №394, посвідченого на Одеській товарній біржі, дійсним.
Станом на 2023 рік договір нотаріально не посвідчено.
Згідно ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки.
Відповідно до ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові.
Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і ОСОБА_5 не знала про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною.
Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість оформити право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності, а тому у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 слід відмовити.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 202,204,205,207,218, 220 ЦК України. суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, про визнання права власності задовольнити частково.
Визнати договір №23/К купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , діючої від себе особисто і від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , 1986 року народження на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів № 623 від 5.06.98 р., ОСОБА_7 , який зареєстрований 8 червня 1998 року на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №23/К від 8 червня 1998 року, зареєстрованого у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі 394 стор. 98 кн 275 пр. - дійсним.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 06.11.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.