Провадження № 2/761/647/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

03.08.2022 р. на адресу суду надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.06.2010 р., у якій представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 6293,90 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 05.06.2010 р. ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є відповідач, було надано позивачем кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 22000,00 грн. зі сплатою відсотків за користуванням кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 03.04.2022 р., за вказаним кредитним договором відповідач перед позивачем, як кредитором спадкодавця ОСОБА_2 , має заборгованість у загальному розмірі 6293,90 грн. Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 6293,90 грн., а також витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою від 16.09.2022 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в поданих ним заявах по суті справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла його відповідь на відзив та пояснення на заперечення, зі змісту яких вбачається, що останній позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2010 р., на підставі заяви ОСОБА_2 , між сторонами було укладено договір № б/н (шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у позивача, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації), відповідно до умов якого позивачем було надано ОСОБА_2 кредит в розмірі 22000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом та зміною кредитного ліміту.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Универсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua./kredity/.

Із долученого до справи розрахунку заборгованості від 03.04.2022 р. вбачається, що отриманий кредит ОСОБА_2 за умовами договору не сплачував, в результаті чого має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 6293,90 грн., з яких: 6043,90 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 231,68 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 18,32 грн. - нарахована пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 25/2020, заведеної 10.01.2020 р. Першою київською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його донька ОСОБА_1 , отримавши 10.11.2020 р. свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

За змістом ч.2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести: місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч.3 ст. 1281 ЦК України).

Судом встановлено, що кредитором спадкодавця АТ КБ «ПриватБанк» за місцем відкриття спадщини через державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори заявлено претензію до спадкоємців ОСОБА_2 у визначений законом строк та з дотриманням встановленого законом порядку, що підтверджується матеріалами справи.

Водночас суд зазначає, що наявність у претензії технічних помилок, допущених під час її складення, жодним чином не може свідчити про порушення АТ КБ «ПриватБанк» вимог ст. 1281 ЦК України, на що посилається сторона відповідача.

Частиною 1 статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

Враховуючи, що спадкоємцем ОСОБА_2 , яким отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, є його донька ОСОБА_1 , суд, приймаючи до уваги положення ст. 1282 ЦК України, вважає, що саме на ОСОБА_1 у даному випадку покладається обов`язок із задоволення заявлених АТ КБ «ПриватБанк» вимог щодо погашення заборгованості за укладеним зі спадкодавцем ОСОБА_2 кредитним договором від 05.06.2010 р.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Також, згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, у Анкеті-заяві позичальника ОСОБА_2 від 05.06.2010 р. процентна ставка відсутня. Також у цій Анкеті-заяві, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту (частина суми, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема прострочені відсотки та нараховану пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.06.2010 р., посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/kredity/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг у позивача, що надані останнім на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (п.п.1.1.7.12, 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, що стосується наданих позивачем Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, то вони не є частиною договору, оскільки не були підписані позичальником (правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 р. в справі № 342/180/17).

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може і з того приводу, що цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити, і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

На думку суду, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період з часу виникнення спірних правовідносин (05.06.2010 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.08.2022 р.).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 . Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином надані позивачем Правила надання банківських послуг позивача, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки сторони фактично не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, суд вважає, що підлягає стягненню тільки заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6043,90 грн. з врахуванням того, що ОСОБА_2 ці кошти були фактично отримані та використані, однак в добровільному порядку позивачу не повернуті.

Враховуючи, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н від 05.06.2010 р., умови якого позивачем були виконані, шляхом надання ОСОБА_2 кредитних коштів, останній взяті на себе за договором зобов`язання не виконував, при цьому відповідач, як спадкоємець ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, згідно положень закону зобов`язаний задовольнити заявлені АТ КБ «ПриватБанк» вимоги щодо погашення заборгованості, яка виникла за вказаним договором, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 6043,90 грн.

Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 2382,50 грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8426,40 грн. (6043,90 грн. + 2382,50 грн.).

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 8426 (вісім тисяч чотириста двадцять шість) грн. 40 коп., з яких: 6043 (шість тисяч сорок три) грн. 90 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2382 (дві тисячі триста вісімдесят дві) грн. 50 коп. - витрати по сплаті судового збору.

В решті вимог позов задоволенню не підлягає.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: