Справа № 755/9421/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без розгляду

"04" жовтня 2023 р. м.Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі - Назаровій І.В.,

за участю:

представника відповідача - адвоката Новікова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщені Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя, припинення права спільної сумісної власності, виділ в приватну власність, стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2022 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя, припинення права спільної сумісної власності, виділ в приватну власність, стягнення грошової компенсації.

27 вересня 2022 року була передана в провадження судді Коваленко І.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

04 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом витребувана інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

06 жовтня 2022 року до суду надійшли відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

13 жовтня 2022 року представником позивача Кротенком О.В. подано до суду заяву про усунення недоліків.

18 жовтня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 01.12.2022 року об 14 год 00 хв.

11 листопада 2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, вважає, що позовні вимоги є недоведеними, незаконними і необґрунтованими. Просить відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі з підстав наведених у відзиві.

29 листопада 2022 року представник позивача Кротенко О.В. направив до суду відповідь на відзив та разом з цим подав ще низку заяв та клопотань, а саме: заяву про призначення технічної експертизи документів; заяву про виклик свідків; заяву про сумніви з приводу достовірності поданого відповідачем доказу - розписки від 02.07.2021 року; клопотання про визнання підстав для відмови від відповіді відсутніми та зобов`язання відповідача надати відповідь; клопотання про продовження процесуального строку для надання доказів.

01 грудня 2022 року протокольною ухвалою головуючий суддя за клопотанням представника відповідача оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні, у зв`язку з першою неявкою представника відповідача до судового засідання, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання. Окрім того, надав підтверджуючі документи про поважність неявки до судового засідання призначеного на 01.12.2022 року.

02 лютого 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача Кротенка О.В. про відкладення підготовчого судового засідання та постановлення окремої ухвали відносно АТ «УКРПОШТА» щодо неналежної роботи відділення з індексом 02105.

02 лютого 2023 року протокольною ухвалою головуючий суддя вислухавши думку представника відповідача на місці постановив, керуючись ст.222, 223 ЦПК України клопотання представника позивача Кротенка О.В. задовольнити частково, оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні на іншу дату, в іншій частині клопотання, що стосується винесення окремої ухвали - відмовлено, оскільки є необґрунтованим і передчасним.

08 лютого 2023 року представник позивача Кротенко О.В. подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме: відповідь на адвокатський запит від Державної митної служби України.

14 березня 2023 року представник відповідача Новіков В.О. подав до суду заяву щодо затягування розгляду справи стороною позивача та зловживання процесуальними правами. Також, представник відповідача просить звернути увагу, що позивачка протягом тривалого часу не працювала та не мала доходів для купівлі автомобіля, а також на те, що автомобіль не перебуває на території України, а тому немає майна для його поділу між колишнім подружжям.

14 березня 2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кротенка Олександра Володимировича про призначення технічної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя, припинення права спільної сумісної власності, виділ в приватну власність, стягнення грошової компенсації - відмовлено.

Окрім того, 14 березня 2023 року протокольною ухвалою задоволено заяву представника позивача про виклик та допит свідків, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; зобов`язано відповідача ОСОБА_2 або його представника надати у наступне судове засідання оригінал розписки від 02.07.2021 року.

Протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про визнання підстав для відмови відповідача від відповіді відсутніми та зобов`язання відповідача надати відповідь в порядку ст.93 ЦПК України.

14.03.2023 року Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 18.04.2023 року на 14:00 годину.

У судовому засіданні 18.04.2023 року протокольною ухвалою визнано явку позивача до суду обов`язковою для дачі особистих пояснень.

У судове засідання, призначене судом на 06.06.2023 року, позивачка та її представник - адвокат Кротенко О.В., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явились. При цьому позивач, явка якої у судове засідання для дачі особистих пояснень була визнана обов`язковою, про причини неявки суд не повідомила. За письмовим клопотанням представника позивача - адвоката Кротенка О.В. судове засідання було відкладено на 05.07.2023 року.

22.06.2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання позивачки ОСОБА_1 про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

30.06.2023 року ухвалою суду заяву позивачки ОСОБА_1 про її участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції було задоволено.

05.07.2023 року у судове засідання позивач та його представник - адвокат Кротенко О.В., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явились. При цьому, позивачка, яка мала бути присутньою у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у судове засідання не прибула, оскільки не зареєстрована в системі «Електронний суд». У зв`язку з неявкою позивача та її представника, судове засідання було відкладено на 06.09.2023 року.

06.09.2023 року судове засідання було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Справу призначено на 04.10.2023 року на 16:00 годину.

У судове засідання, призначене судом на 04.10.2023 року, позивачка та її представник - адвокат Кротенко О.В., будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явились. При цьому позивач, явка якої у судове засідання для дачі особистих пояснень була визнана обов`язковою, про причини неявки суд не повідомила.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Новіков В.О. заявив клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку неодноразовими неявками позивачки у судові засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно з положенням ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як убачається з матеріалів справи, позивач та його представник систематично не з`являлись у призначені судові засідання, при цьому останні належним чином повідомлялася про призначені судові засідання. Будь-яких заяв щодо неможливості прибуття у судові засідання останні не подавали, заяв про розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_8 у його відсутність та відсутність його представника до суду також не подавали.

Статтею 175 Цивільного процесуального кодексу України визначено основні вимоги до позовної заяви. Так, п. 2 ч. 3 зазначеної статі визначено, що позовна заява повинна містити, крім іншого, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Як встановлено судом із матеріалів справи, у судові засідання, що призначалося судом на 06.06.2023, 05.07.2023, 04.10.2023, позивачка, явка якої у судове засідання для дачі особистих пояснень була визнана судом обов`язковою, а також її представник не з`явились, при цьому про день та час судового розгляду сторона позивача була належним чином повідомлена, про що свідчать власноручні розписки представника позивача - адвоката Кротенка О.В. При цьому, про день та час судового розгляду сторона позивача була належним чином повідомлена, про що свідчать довідки про доставку SMS-повідомлень та довідки про доставку електронного листа на електронну адресу позивачки.

Щодо судового засідання, у якому 05.07.2023 позивачка не взяла участь в режимі відеоконференції, по причині відсутності її реєстрації в системі «Електронний суд», то суд зазначає, що відповідно до положень ч.5 ст.212 ЦПК України, ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Вказані положення закону також роз`яснювались позивачці в ухвалі суду від 30.06.2023 року. При тому, що явка позивачки в судове засідання для дачі особистих пояснень була визнана судом обов`язковою.

Повідомлення учасників у справі за допомогою SMS повідомлень суд вважає належним, з урахуванням наступного.

Так, задля здійснення правосуддя у розумні строки, з урахуванням норм цивільного законодавства, що встановлюють строки для розгляду справ, судом можуть застосовуються альтернативні засоби для повідомлення учасників у справі, зокрема за допомогою SMS повідомлень.

Надсилання повідомлення/судової повістки рекомендованим листом з повідомлення про вручення є способом забезпечення права учасника справи знати про рух справи у якій вона є стороною. В той же час, повідомлення учасника про рух справи може здійснюється альтернативними засобами комунікації - телефоном, електронною поштою, месенджерами. Такі дії, хоч і не передбачені процесуальним законом, але мають ту ж саму мету - проінформувати учасника справи. Отже, правова мета досягається, але в інший спосіб, який не передбачений законом.

Можливість інформування учасників справи про судове провадження альтернативними засобами комунікації (тобто не рекомендованим листом і не на офіційну електронну адресу) прямо перебачено законом. Зокрема, відповідно до статті 128 ЦПК України за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними.

Такі правові висновки викладені в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.11.2022 у справі №560/5541/20.

Суд погоджується з даними висновками та вважає, суд повинен сприяти розгляду справ у розумні строки та не затягувати їх розгляд, відповідно застосовувати альтернативні способи повідомлення учасників у справі, які ними повідомлені суду у заявах по суті справи, а останні повинні цікавитися рухом справи.

З викладеного вище вбачається, що суд не позбавлений можливості використовувати засоби зв`язку, вказані у позовній заяви, інших заявах, які подані до суду із зазначенням таких засобів комунікації, для альтернативного повідомлення учасника у справі та комунікації з ним. При цьому, суд також враховує, що попередньо надіслані судом процесуальні документи, судові повістки, на альтернативні засоби зв`язку такі як електронна пошта, смс повідомлення, були отримані позивачем та заперечень остання щодо такого засобу комунікації не висловлювала.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та положень ст. 223 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача, та наявність перешкод для розгляду справи за його відсутності при наявності заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто вказує на врахування судом поважності причин неявки позивача до суду та повідомлення ним про причини нявки. Це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю та пропорційністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами, а суд, в межах встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, визначає порядок здійснення провадження у справі.

Частина 2 та 5 ст. 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 ст. 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вказане узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, що викладена в рішенні по справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03), в частині того, що «…сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 року, та «Трух проти України», заява № 50966/99 від 14.10.2003 року).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи те, що між сторонами існує спір, суд вважає, що розгляд справи по суті без позивача не є можливим, це буде суперечити рівності сторін та можуть бути порушені права сторін, а також не буде можливості повно та всебічно розглянути справу.

Згідно з вимогами ЦПК України у випадку повторної неявки позивача, якщо його нез`явлення перешкоджає розгляду справи, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, норми чинного законодавства України, та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду, оскільки викладене свідчить про втрату позивачем заінтересованості у цій справі та дає суду підстави для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки проведення судового розгляду справи без участі позивача буду суперечити наданим ЦПК України правам позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 131, 223, 257, 258, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільним майном подружжя, припинення права спільної сумісної власності, виділ в приватну власність, стягнення грошової компенсації - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 05.10.2023 року.

Суддя: