ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1401/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року, у справі №638/10989/21, за позовом Акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 позивач АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 18.10.2019 між банком та відповідачем укладено кредитний договір №6449, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 74400 грн до 18.10.2021. Банк свої зобов`язання виконав, проте відповідач не виконав, не надав кошти на погашення кредиту. У зв`язку з чим позивач просив задовольнити позов, стягнути заборгованість та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2022 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за строковим кредитом у розмірі 21007,90 грн, заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 41116,23 грн, залишок прострочених відсотків 0,67 грн, комісію 32698,80 грн, сплачену суму судового збору 2270 грн, а всього 97 093 (дев`яносто сім тисяч дев`яносто три) грн 60 коп.

02.05.2023 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова заочне рішення скасоване, призначене спрощене судове засідання.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 травня 2023 року було частково задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» заборгованість за строковим кредитом у розмірі 21007,90 грн, заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 41116,23 грн, сплачену суму судового збору, пропорційно до задоволених вимог 1486,90 грн, а всього 63611 грн 03 коп.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 0,67 грн, прострочених комісій у сумі 32698,80 грн відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ «Банк кредит Дніпро» просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 32698,80 грн комісії та 0,67 грн процентів та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позовних вимог, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Закон України «Про споживче кредитування» відносить комісію до загальних витрат на кредитування та передбачає, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача включає, в тому числі, комісію. Також можливість включення до договору умови щодо плати за послуги банку передбачена Законом України «Про банки і банківську діяльність» і Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідачем до підписання кредитного договору підписано паспорт споживчого кредиту, який містив інформацію, зокрема, про комісію. Підписанням договору позичальник підтвердив, що у день укладення договору він особисто отримав свій примірник, умови договору йому зрозумілі, з Правилами і Тарифами банку, розміщеними на офіційному сайті, ознайомлена, приймає їх і погоджується з ними, йому до укладення договору надана визначена законом інформація. На момент укладення кредитного договору на спірні правовідносини поширювався Закон України «Про споживче кредитування», який на відміну від Закону України «Про захист прав споживачів» не містив норми про заборону комісії. Законом передбачено безоплатне надання інформації позичальнику лише за наявності вимоги клієнта та не частіше ніж раз на місяць. Натомість, комісія, передбачена договором, встановлюється за обслуговування кредитної заборгованості, що включає: моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів за кредитом та процентами, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Така інформація надається клієнту на постійній основі незалежно від наявності його звернення, та з більшою періодичністю, ніж це передбачено законом.

Вказав, що судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють питання споживчого кредитування і встановлення комісій у договорах про споживчі кредити (ст.ст. 8, 9, 11, 2 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 2, 47, 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанова Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49), внаслідок чого прийнято незаконне судове рішення в частині відмови у стягненні простроченої комісії.

Вказав, що судом першої інстанції не враховано правові позиції наведені у постановах Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №201/10403/19, від 18.06.2021 у справі 761/25669/15-ц, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 17.08.2022 у справі №295/3522/20, від 18.01.2023 у справі №172/410/21.

Зауважив, що висновки суду першої інстанції про нікчемність умови договору щодо комісії є помилковими, оскільки відповідач не звертався з позовною заявою про визнання правочину чи його окремих частин недійсними, а законом не передбачено нікчемності умови кредитного договору про споживчий кредит щодо комісії. На правовідносини, які виникли між сторонами, поширюється презумпція правомірності правочину. Відповідач був ознайомлений з умовами договору заздалегідь та погодився на них, отже відсутні підстави вважати умову договору щодо комісії несправедливою. Про відмову від договору відповідач не заявляв.

Посилався, що судом першої інстанції застосовано висновок Верховного Суду у справі № 496/3134/19 від 13 липня 2022 року, який не підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

Відзив на скаргу не надійшов.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судове рішення в частині задоволення вимог банку сторонами не оскаржується, та судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за комісією мотивовано тим, що положення кредитного договору №6449 від 18 жовтня 2019 року про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості щомісяця в період сплати з 18.10.2019 по 17.05.2020 5% від суми кредиту, з 18.05.2020 по 17.11.2020 4% від суми кредиту, з 18.11.2020 по 17.05.2021 3% від суми кредиту, з 18.05.2021 по 18.10.2021 1,95% від суми кредиту (пункт 1.2. Договору) суперечать Закону України «Про споживче кредитування» і тому є нікчемними.

При цьому суд мотивував свої висновки наступним чином.

Аналізуючи зміст п.п. 1.1, 1.2 кредитного договору, укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем, суд з посилання на норми ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» суд першої інстанції вважав, що позичальнику ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме прострочена комісія в розмірі 32698,80 грн, не підлягає стягненню з відповідача.

При цьому суд також покликався на правові висновки, які були висловлені з приводу нікчемності умов кредитування щодо сплати комісії у постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи, нормам матеріального права, а згаданий правовий висновок касаційного суду був застосований у нерелевантний спосіб.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 18.10.2019 було укладено кредитний договір №6499, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі потреби у сумі 74400 грн, строк погашення кредиту до 18.10.2021. Відповідно до умов кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту становить 5% від суми кредиту, процента ставка 0,001 річних, на прострочену заборгованість 56% річних.

18.10.2021 ОСОБА_1 підписав кредитний договір, склав розписку про отримання картки, термін дії якої становить до 31.03.2024. Банком було надано ОСОБА_1 паспорт споживчого кредиту, який відповідач підписав.

Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки станом на 20.05.2021 ОСОБА_1 , має заборгованість у розмірі 94823,60 грн, з яких залишок строкового кредиту 21007,90 грн, залишок простроченого кредиту 41116,23 грн, залишок прострочених відсотків 0,67 грн, залишок прострочених комісій 32698,80 грн.

Як вбачається з п. 1.1. кредитного договору №6449 від 18.10.2019, укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 , за цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язаний повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі.

П. 1.2 вказаного договору передбачає, що банк надає клієнту грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 74400 грн, строк кредитування 24 місяців, кінцева дата повернення кредиту 18.10.2021, щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 18.10.2019 по 17.05.2020 5% від суми кредиту, з 18.05.2020 по 17.11.2020 4% від суми кредиту, з 18.11.2020 по 17.05.2021 3% від суми кредиту, з 18.05.2021 по 18.10.2021 1,95% від суми кредиту.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаним нормам ст.ст. 89, 263 ЦПК України суд першої інстанції в межах предмету позову не з`ясував, що відповідно до наявному у кредитному договорі № №6449 від 18.10.2019 графіку платежів у поєднанні зі змістом п. 1.1 цього договору комісія передбачена лише за розрахунково-касове обслуговування, за надання інформації ніякої комісії договір не передбачає, а тому подальше посилання в рішенні суду на правові висновки, які містяться у постанові ВП ВС у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону - не є релевантним до обставин цієї справи, в якій у кредитному договорі не передбачено комісії за інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць.

Отже наведені з цього приводу у апеляційній скарзі доводи знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Як встановлено позивач АТ «Банк КредитДніпро» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти, в свою чергу відповідач взятих зобов`язань не виконав та вчасно не повернув грошові кошти в повному обсязі.

Із наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 74400 грн, періодично відповідач сплачував заборгованість за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 20.05.2021, має заборгованість за тіло кредитом у сумі 62124,13 грн (а.с.9).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII, Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 1, ст.2, (далі Закон України № 1734-VIII) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

У справі, яка переглядається, кредитний договір між сторонами укладений 18 жовтня 2019 року. При цьому обов`язок позичальника внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 «Графік платежів / розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки» Кредитного договору (колонка 8 графіку). Щомісячний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування складає 3720 грн. з 19.11.2018 та зменшується до щомісячної суми 1450 грн станом на 18.10.2021, всього заборгованість сплаті за комісію за розрахунково-касове обслуговування складає згідно розрахунку позивача, який відповідачем не спростований, - 32698,80 грн. (а.с. 9).

Положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII, Відомості Верховної Ради УРСР (ВВР), 1991, № 30, ст.379 (далі Закон України № 1023-XII) в редакції на день виникнення спірних правовідносин (укладення договору кредиту) передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII ("Про споживче кредитування").

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України 1734-VIII реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Правилами про споживчий кредит, які були затверджені Постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49, у п. 6 передбачено, що Банк розраховує реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит (далі - реальна річна процентна ставка) у процентах згідно з методикою, наведеною в додатку 3 до цих Правил, яка передбачає платежі за додаткові та супутні послуги, зокрема за розрахунково-касове обслуговування, що і будо дотримано позивачем в вищевказаних умовах кредитного договору, який був укладений сторонами (а.с. 9).

Отже, Закон України № 1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Саме такі правові висновки щодо змісту вказаного закону дійшов КЦС ВС у постанові від 18 січня 2023 року у аналогічній за обставинами справі № 172/410/21, які також побіжно ґрунтуються на правових висновках щодо застосування вказаних норм цього ж закону, які були сформульовані у постанові ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Перед підписанням кредитного договору відповідач 16 жовтня 2019 року був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, під яким є його підпис, та в якому була зазначена інформація щодо реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, до складу якої увійшла щомісячна комісія за обслуговування кредиту з наведенням її вартості та строками сплати, ця інформація узгоджується з умовами договору кредиту, який був укладений між сторонами (а.с. 5, 7).

За таких обставин позов банку про стягнення заборгованості за комісією на суму 32698,80 грн. є обґрунтований, а висновки суду в цій частині спростовуються доводами скарги, які знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому та згідно вищевказаних правових висновків він підлягає задоволенню.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Аналогічними за змістом є правові висновки про оспорюваність умов про сплату комісії у кредитних договорах, укладених після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» міститься у постановах Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 172/410/21, від 17.08.2022 року у справі № 295/3522/20, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.

Відповідач умови договору, які стосуються нарахування комісії за розрахункове-касове обслуговування не оспорювалися, а тому відповідно до загальної презумпції про правомірність правочину, ст. 204 ЦП України у суду першої інстанції не було підстав для не застосування умов договору кредиту, які передбачають сплату відповідачем комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Апеляційна скарга в частині додаткового стягнення 0,67 грн. процентів підтверджується умовами кредитного договору, а також розрахунком позивача який нічим не спростований, а тому ці вимоги позову також підлягають задоволенню.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України наявні підстави для скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченої комісії на суму 32698,80 грн. та 0,67 грн. прострочених відсотків та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог на суму 32 699,47 грн.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому позивач має право на відшкодування сплаченого ним судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та скарги до суду апеляційної інстанції на суму: 2270 + 3405 = 5 675 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6449 від 18 жовтня 2019 року в частині простроченої заборгованості за послуги з розрахунково-касового обслуговування та за прострочені відсотки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (іден. номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» () 32 698 (тридцять дві тисячі шістсот дев`яносто вісім) гривень 80 коп. простроченої заборгованості за послуги з розрахунково-касового обслуговування, а також 67 коп. прострочених відсотків, а всього заборгованість на суму 32 699 (тридцять дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 47 коп., а також - 5 675 (п`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень відшкодування судових витрат по сплаті судового збору до судів першої та апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 06 листопада 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М.Мальований.