Справа № 473/4115/23
РІШЕННЯ

іменем України

"08" листопада 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

в серпні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 53 531 грн. 48 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами 03 червня 2011 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах, встановлених Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, банківськими тарифами.

Взяті на себе зобов`язання, відповідно до умов кредитного договору, банк виконав у повному обсязі. Проте відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 18 липня 2023 року утворилася заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 53531 грн. 48 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 44 685 грн. 99 коп., заборгованість за процентами в розмірі 8 845 грн. 49 коп.

13 вересня 2023 року представник відповідача адвокат Могила С.М. надіслав на електронну адресу суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зокрема, з огляду на те, що:

-між сторонами не узгоджено умови щодо розміру процентної ставки, оскільки долучені позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, банківські тарифи (які визначають порядок нарахування та розмір процентної ставки за договором) не містять підпису позичальника про ознайомлення та погодження з ними; паспорт споживчого кредиту, підписаний сторонами 08 вересня 2022 року не є складовою частиною кредитного договору;

-відповідач не отримував від позивача вимоги про дострокове погашення заборгованості, а відтак вказаний позов подано передчасно;

-внаслідок військової агресії російської федерації проти України, відповідач не мав можливості виконувати свої зобов`язання за договором.

05 жовтня 2023 року представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 51 378 грн. 98 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 44 685 грн. 99 коп., заборгованість за процентами в розмірі 6 692 грн. 99 коп.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Могила С.М. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем 03 червня 2011 року був укладений кредитний договір б/н.

Договір складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (підписаних позичальником).

Відповідно до договору банк зобов`язався надати та надав відповідачу на споживчі потреби кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії шляхом встановлення кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, а відповідач зобов`язався повернути кредит.

Також 06 вересня 2018 року сторони підписали оновлені анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, та 08 вересня 2022 року паспорт споживчого кредиту.

Так, згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.

Як зазначалося вище, відповідачем були підписані анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 03 червня 2011 року, 06 вересня 2018 року, проте останні не містять положень щодо внесення плати за користування кредитом (процентів), її розміру, застосування штрафних санкцій, узгодженого сторонами порядку списання нарахованих процентів, тощо.

Водночас, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку позичальником не підписані. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За такого, Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкет-заяв. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена в формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача щодо підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту та ознайомлення його таким чином з умовами кредитування, оскільки кредитний договір укладений 03 червня 2011року, а паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 08 вересня 2022 року. Крім того, підписання споживачем паспорта споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року (справа №393/126/20).

Отже, паспорт споживчого кредиту не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування. Тому, паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним та достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом.

Отже, враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що сторони узгоджували в письмовому вигляді плату за користування кредитом (проценти).

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, виходячи з положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитор вправі вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в подібній справі за № 342/180/17.

Згідно наявних у справі доказів, зокрема виписок з рахунку позичальника, розрахунку заборгованості відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 18 липня 2023 року утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 44 685 грн. 99 коп. При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач протягом періоду кредитування здійснював повернення кредитних коштів, частина з яких була направлена банком на погашення заборгованості за процентами, що підтверджується четвертою колонкою розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, відповідачем не надано жодних доказів, що внаслідок військової агресії російської федерації проти України він не мав можливості виконувати свої зобов`язання за кредитним договором.

Разом з тим форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і під час їх виникнення сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести не тільки наявність таких обставин, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання.

За змістом ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Укладений між сторонами кредитний договір не містить умови, відповідно до яких банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині, а тому, згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 травня 2020 року в справі №638/13683/15-ц зауважила про наступне: «Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором».

Таким чином, з огляду на викладене, невиконання позивачем обов`язку щодо направлення споживачу повідомлення про дострокове виконання боргових зобов`язань, відсутні підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивач не довів, що для відповідача сплинув строк для виконання вимоги та вона не втратила чинності.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2023 року.

Суддя Л.В. Лузан