КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-з/824/1153/2023
Справа № 381/3302/21
У Х В А Л А

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи, третя особа Національний банк України про захист прав споживача, зобов`язання вчинити дії за Законом України «Про споживче кредитування» (із змінами, внесеними згідно із Законом України № 1381-ІХ від 13.04.2021 року), реструктуризацію зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, відповідно до п. 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення»,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

12 вересня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Єрмоленко О.О. про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року, у якій заявник просила роз`яснити, чи підлягає застосуванню для розрахунку (обчислення) реструктуризації по кредиту № 191/П/31/2008/840 від 11 квітня 2008 року припис п.п. 10 п. 7 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ», чи підлягають нарахуванню та сплаті проценти за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації та після проведення реструктуризації.

Вказану заяву мотивовано тим, що до цього часу постанова Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року не виконана в зв`язку з тим, що суд у рішенні не визначив суму заборгованості за кредитним договором № 191/П/31/2008/840 від 11 квітня 2008 року, яка безпосередньо підлягає реструктуризації.

З урахуванням обставин, встановлених апеляційним судом, а саме, що розрахунок заборгованості, складений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не містить відомостей, на підставі яких первинних документів його було складено, а у самого фонду відсутні повноваження по здійсненню розрахунків заборгованості за кредитним договором, вважала, що для розрахунку (обчислення) реструктуризації по кредиту необхідно застосувати приписи п.п. 10 п. 7 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ», а не п.п. 9 п. 7, який застосовує Державна іпотечна установа при складанні графіку реструктуризації, оскільки кредитором порушений строк проведення реструктуризації, який, згідно вказаного закону, складає 60 днів з дати подання заяви на реструктуризацію. Заява на реструктуризацію була подана нею 08 липня 2021 року і станом на 08 вересня 2021 року задоволена не була.

Крім того, кредитор не надав позичальнику інформацію про дату здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформацію про призначення кожного здійсненого платежу, суму наявної простроченої заборгованості станом на 01 січня 2014 року за кожним видом наявного грошового зобов`язання в строки, передбачені законом; по кредиту здійснено заміну кредитора внаслідок відступлення прав вимоги; сукупна сума всіх передбачених договором грошових зобов`язань, право вимоги за яким відступлено, перевищує розмір плати, сплаченої поточним кредитором за відступлення такого права вимоги. Одночасна наявність цих умов передбачає проведення обчислення реструктуризації згідно п.п. 10 п. 7 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ».

Також у рішенні суду не визначено, чи підлягають нарахуванню та сплаті проценти за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації та після проведення реструктуризації. Вважала, що нарахування відсотків після проведення реструктуризації є безпідставним, оскільки сума, яка підлягає реструктуризації, не визначена, не взята до уваги наявність умов, факт яких передбачає проведення обов`язкової реструктуризації згідно п.п. 10 п. 7 Закону України № 1381-ІХ; заборгованість з будь-яких відсотків, які нараховані за результатами проведення реструктуризації, не могла виникнути в період з липня 2021 року по жовтень 2022 року, оскільки рішення про проведення реструктуризації було прийняте постановою Верховного Суду лише 20 жовтня 2022 року.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заяву про роз`яснення судового рішення та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви, вказував на те, що відповідач виконав судове рішення, заяву про роз`яснення судового рішення вважав безпідставною.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи заяви про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року, апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає з таких підстав.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати неправомірною відмову в проведенні реструктуризації, зобов`язати вчинити дії, а саме провести реструктуризацію відповідно до Закону України № 1381-ІХ від 13.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» за кредитним договором № 191/П/31/2008/840, укладеним 11 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , визнати заборгованість за кредитним договором у сумі 301992,16 грн., затвердити план реструктуризації відповідно до Закону України № 1381-ІХ від 13.04.2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» за кредитним договором № 191/П/31/2008/840, укладеним 11 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2021 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про часткове задоволення позову.

Визнано неправомірною відмову ДІУ в проведенні реструктуризації відповідно до Закону № 1381-ІХ. Зобов`язано Державну іпотечну установу вчинити дії, а саме провести реструктуризацію відповідно до Закону № 1381-ІХ за кредитним договором № 191/П/31/2008/840, укладеним 11 квітня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 . В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд дійшов висновку, що перелік документів, доданих до заяви про реструктуризацію від 08 липня 2021 року, відповідає змісту заяви, і що зауважень з приводу неправильності оформлення заяви чи неповноти поданих документів відповідач не висловив, а єдиною підставою для відмови в проведенні обов`язкової реструктуризації була наявність заборгованості за кредитним договором станом на 01 січня 2014 року, яка, як було встановлено апеляційним судом в цій справі, станом на день реструктуризації погашена позивачем, тому відмова Державної іпотечної установи в проведенні обов`язкової реструктуризації листом від 02 вересня 2021 року № 3525/32 на ім`я ОСОБА_1 є протиправною.

Апеляційний суд зазначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є стороною в даній справі та учасником реструктуризації, не був первісним кредитором, його повноваження по здійсненню розрахунків заборгованості за кредитним договором не передбачені ані Законом України «Про споживче кредитування», ані Законом України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлюються повноваження Фонду, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Крім того, розрахунок заборгованості, складений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не містить відомостей, на підставі яких первинних документів його було складено, та не перевірив його правильність, фактично погодившись з необґрунтованими доводами відповідача.

Разом із тим, апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги про визнання заборгованості за кредитним договором у сумі 301992,16 грн. та затвердження плану реструктуризації задоволенню не підлягають в зв`язку з тим, що з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем приймалося рішення про відмову у визнанні заборгованості за кредитним договором у сумі 301992,16 грн. та затвердження плану реструктуризації, оскільки фактично процес реструктуризації розпочато ним не було. Таким чином, вимоги позову ОСОБА_1 в даній частині визнані апеляційним судом надмірними, заявлені передчасно і такими, що не можуть бути задоволені.

Постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року залишено без змін.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

У п. 32 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою (необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю).

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Діюче процесуальне законодавство визначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим, яке полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. В силу зазначеної норми процесуального права, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання.

Суть роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Виходячи із змісту положень зазначених норм, суд може роз`яснити судове рішення у разі, якщо нечітким або незрозумілим є зміст його резолютивної частини, як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання.

Звертаючись до суду із заявою про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року, заявник просить роз`яснити постанову в частині того, чи підлягає застосуванню для розрахунку (обчислення) реструктуризації по кредиту № 191/П/31/2008/840 від 11 квітня 2008 року припис п.п. 10 п. 7 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ», чи підлягають нарахуванню та сплаті проценти за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації та після проведення реструктуризації.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що постанова суду апеляційної інстанції є чіткою та зрозумілою, у ній викладені мотиви, наведено висновок із посиланням на відповідні норми права, який не є незрозумілим, відповідач Державна іпотечна установа, на якого даною постановою покладено зобов`язання провести реструктуризацію, державний або приватний виконавець не зверталися до Київського апеляційного суду з відповідною заявою про роз`яснення судового рішення, а відтак постанова Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року жодних роз`яснень не потребує.

Роз`яснення, які просить надати заявник, пов`язані з незгодою з порядком виконання рішення, який, згідно її доводів, застосовується Державною іпотечною установою, і фактично зводяться до зміни та внесення нових даних до судового рішення, що не передбачено законом в порядку надання роз`яснень судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року.

Керуючись ст. 271 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 01 червня 2022 року відмовити.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.