Справа №155/976/23
Провадження №2/155/312/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.,

при секретарі судового засідання Воронюк Н.М.,

за участю представника позивача Бруско В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

УСТАНОВИВ:

Позивач 05 липня 2023 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Свій позов обґрунтовує тим, що 27 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № від 27 травня 2014 року, за яким остання отримала кошти в розмірі 91562,00 гривень із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних. Відповідач повинен виконати свої зобов`язання не пізніше 27 травня 2019 року.

Зазначає, що 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором. В подальшому, 29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого позивач ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право вимоги, зокрема, за вказаним кредитним договором.

Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача часткову заборгованість за кредитним договором № від 27 травня 2014 року, а саме заборгованість в розмірі 54292, 49 грн., що складається з заборгованості в межах трирічного терміну з 27 березня 2017 року по 27 травня 2019 року в розмірі 41227,33 гривень, (тіло кредиту 41222,51 гривень та 4,82 гривень відсотки), три відсотки річних та інфляційні в розмірі 13065,16 грн. А також стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 19 липня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

На адресу суду 08 серпня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що позивачем не долучено до позовної заяви належних та допустимих доказів наявності заборгованості за кредитним договором. Приватним нотаріусом виданий виконавчий напис про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, що може свідчити про подвійне стягнення за вказаним кредитним договором. Також зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, у зв`язку з чим просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Від представника позивача 29 серпня 2023 року надійшла відповідь на відзив. Вказує, що відповідач не надала жодних обґрунтувань та доказів, які спростували зазначену в позовній заяві суми заборгованості. Строк позовної давності не є пропущеним, оскільки в силу прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину строк продовжується на строк дії карантину.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча неодноразово належним чином повідомлявся про час та дату розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 27 травня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № від 27 травня 2014 року (а.с.9).

Відповідно до п.1.1 договору банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах загальна сума кредиту 91562 гривень 00 копійок, з яких на споживчі цілі 86176,00 гривень та 5386,00 гривень - на сплату комісії за оформлення кредиту, строком на 60 місяців, з 27 травня 2014 року по 27 травня 2019 року, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% річних.

Згідно з п.1.2.1. договору банк надає позичальнику споживчий Кредит у відповідності до умов Кредитного договору, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користуванням Кредитом, інші платежі, визначені даним Кредитним договором та Додатком №1 Графік платежів, що є його невід`ємною частиною, а також виконувати умови Кредитного договору.

Відповідно до п.1.3.1. договору датою надання Кредиту Позичальнику є дата підписання позичальником даного Договору.

Згідно з п.1.4.1. договору позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов`язання встановлені кредитним договором не пізніше 27 травня 2019 року.

Відповідно до п.1.4.2. договору сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та в розмірі, зазначеному у графіку платежів.

Згідно з п.1.4.3. договору проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються щомісячно одночасно з погашенням суми отриманого Кредиту, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної п.1.1. даного Договору. Розмір щомісячних процентів належний до сплати, зазначений в Графіку платежів. Для розрахунку використовується база виходячи з 365 днів у році.

Відповідно до п.1.4.3.1. договору проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році, включаючи день видачі та виключаючи день повернення та сплачуються Позичальником відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п.1.4.4. договору за управління кредитом позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів, що є невідємною частиною даного договору. У випадку дострокового повернення кредиту, комісія за управління кредитом сплачується за фактичний час користування кредитом.

Відповідно до п.1.4.5. договору платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку кредиту, в розмірі вказаному в графіку платежів, та підлягає сплаті позичальником з дати платежів у складі суми платежу за розрахунковий період.

Згідно з п.1.4.6. договору графік платежів є додатком №1 та невід`ємною частиною даного договору, та розраховується з урахуванням та строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається в графіку платежів та визначається за формулою ануїтетних платежів (виключенням можуть бути перший та/чи останній платіж) з урахуванням фактичної кількості календарних днів у році.

Згідно з п.1.5.1. договору за порушення Позичальником строків або суми сплати щомісячного платежу, з дня, наступного за датою платежу, визначеною Графіком платежів, Позичальник сплачує штраф за кожен факт порушення: 25 гривень.

Відповідно до п.3.3 договору банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором та/чи Угодою третій особі.

Із заяви на видачу готівки №1 від 27 травня 2014 року вбачається, що позичальник ОСОБА_1 , отримала грошові кошті за Кредитним договором № від 27 травня 2014 року (а.с.11).

Відповідно до копії договору факторингу №13/06/16 від 13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №13/06/16, згідно з яким ТОВ ФК «Довіра та Гарантія набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 27 травня 2014 року (а.с. 12-17).

Згідно з договором факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія Прайм Альянс» було укладено договір факторингу №29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 27 травня 2014 року. (а.с.18-22).

Відповідно до довідки заборгованості, наданої позивачем ТОВ «ФК Прайм Альянс» станом на 21 червня 2023 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 120599,39 гривень, яка складається із: суми основного боргу кредитом 88334,48 гривень, суми прострочених відсотків 32264,91 гривень. (а.с.7).

Також у вказаній довідці заборгованості зазначено, що в період з 29 січня 2019 року по 21 червня 2023 року, на рахунок ТОВ ФК «Прайм Альянс» було сплачено кошти за кредитним договором № від 27 травня 2014 року в розмірі 8300,00 гривень.

З наданих позивачем розрахунків заборгованості, погашена відповідачем сума 8300,00 гривень не була зарахована до сплати заборгованості за тілом кредиту, а були зараховані за відсотки.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позичальник ОСОБА_1 допустила неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 21 червня 2023 року виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 88334,48 грн.

Однак, непогашеною заборгованістю, відповідно до графіку платежів, яку просить стягнути позивач, є сума заборгованості в межах трирічного строку за період з 27 березня 2017 року по 27 травня 2019 року, що складає 41227, 33 гривень, з яких основна сума кредиту 41222,51 грн. та відсотки за користування кредитом 4,82 грн.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст..612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 статті 517 ЦК України, передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 від 23.09.2015 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2020 у справі № 681/44/15-ц.

В постанові Верховного Суду у справі №6-272цс16 від 29.06.2016 зазначено, що під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Суд приходить до висновку, що відповідач не виконала свій обов`язок щодо сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 27 травня 2014 в розмірі 54292,49 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом межах трьох річного терміну з 27 березня 2017 року по 27 травня 2019 року у розмірі 41227,33 гривень (основна сума кредиту (41222,51 гривень та процентів за користування кредитом 4,82 гривень)

Відповідачем не надано суду будь яких доказів, які підтверджували дійсність сплати нею даної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № від 27 травня 2014 року.

Статтею 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України, розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З наданого представником позивача розрахунку заборгованості трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 12 березня 2019 по 23 лютого 2022 року, з якими погоджується суд, вбачається, що три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 41227,33 гривень, становить 3799,00 гривень, інфляційні втрати 9266,16 гривень (а.с.6).

У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь яких доказів не надано.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, відповідач не виконав свій обов`язок щодо сплати заборгованості позивачу за договором про надання споживчого кредиту № від 27 травня 2014 року, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних та інфляційні втрати.

Не визнаючи позовні вимогами, відповідач у відзиві до позовної заяви заначила, що не погоджується з сумою заборгованості за вказаним кредитним договором.

Однак, в силу ст. 81 ЦПК України, не надано суду жодних належних та допустимих доказів для підтвердження вказаної обставини.

Судом також встановлено, що рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 16 листопада 2022 року, виконавчий напис нотаріуса від 10 квітня 2020 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 27 травня 2014 року, визнано таким, що не підлягає виконанню.

А тому, покликання відповідача на обставину подвійного стягнення за вказаним кредитним договором є безпідставним.

Що стосується заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд виходить з наступного.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як встановлено судом, позивач просить стягнути заборгованість в межах трирічного строку за період з 27 березня 2017 року по 27 травня 2019 року, що складає 41227, 33 гривень, з яких основна сума кредиту 41222,51 грн. та відсотки за користування кредитом 4,82 грн.

Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови КМ України від 11 березня 2020 р. № 211, установлено з 12 березня 2020 р. на усій території України карантин, який діяв до 01 липня 2023 року.

Таким чином, позовні вимоги позивача заявлені в межах строку позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить наступного.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача подано до суду наступні документи: договір про надання правничої допомоги №06/06 від 06 червня 2023 року, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №06/06 від 06 червня 2023 року, ордер серії АІ №1406469 на надання правничої допомоги від 15 червня 2023, виданий на підставі договору про надання правової допомоги 06/06 від 06 червня 2023 року, попередній (орієнтований) розрахунок витрат на надану професійну правничу допомогу від 15 червня 2023 року.

Позивачем в супереч ч.8 ст.141 ЦПК України, не надано будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження оплати витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10736,00 гривень та не було заявлено про подачу таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Крім того, представником позивача не було заявлено конкретної суми, яка підлягає стягненню за надану професійну правничу допомогу, а лише був долучений до позовної заяви попередній розрахунок на суму 10736 гривень.

В порядку ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, що був сплачений позивачем при звернені до суду у розмірі 2684,00 гривень.

На підставі ст.ст.12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, ЦПК України, ст.ст. 256-257, 260-261, 509-511, 525-526, 536, 553, 651, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 27 травня 2014 року в розмірі 54292 (п`ятдесят чотири тисячі двісті дев`яносто дві) гривні 49 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» сплачений судовий збір в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Горохівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі є:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс»(місцезнаходження: місто Київ, вулиця Січових Стрільців, 77, 04053, , р/р UA0028853, МФО: 300528.

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , паспортні дані невідомі).

Дата складення повного тексту рішення 09 листопада 2023 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана