Справа № 706/274/22
Провадження № 2/702/228/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2023 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.,

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором позики. Заявлена вимога мотивована тим, що за угодою позики, укладеною ним з ОСОБА_2 15.04.2019 у простій письмовій формі у вигляді боргової розписки, виконаної власноручно ОСОБА_2 , він передав ОСОБА_2 належні йому 1 300 доларів США, а він прийняв зобов`язання повернути йому до 15.07.2019 з врахуванням плати за користування позичкою 1 690 грн.

У випадку порушення строку повернення боргу ОСОБА_2 зобов`язався сплатити 5% за кожну прострочену добу за користування коштами від позиченої суми.

З настанням строку повернення боргу ОСОБА_2 зіслався на наявність поважних причин, які унеможливлюють повернення боргу у визначені строки та запевнив, що поверне борг при реалізації вражаю 2020, користуючись орендованими землями. Такі ж запевнення він надав в 2020 з гарантією повернення в 2021.

Станом на 25.03.2022 згідно курсу, встановленого НБУ України, долар США - 29,25 грн.

Отже, сума до повернення 1690 доларів США становить 49 432 грн, 5% плати за користування позичкою становить 1 901 грн (1 300х29,25:100/х5).

З 15.07.2019 до 25.03.2022 - 923 дні. Розмір оплати за цей період за користування чужими грошовими коштами становить 1 754 623 грн.

Отже, борг за зазначеним договором позики становить 1 804 055 грн (49 432 грн + 1 754 624 грн).

Крім того, за договором позики від 21.10.2018, укладеним між ним та ОСОБА_2 у простій письмовий формі у вигляді боргової розписки, виконаної ОСОБА_2 власноручно, він передав ОСОБА_2 4 000 доларів США, а він прийняв зобов`язання повернути борг через тиждень, тобто до 28.10.2018 в сумі 4 100 доларів США, 100 доларів з яких є платою за користування належними йому грошовими коштами.

У разі неповернення боргу у визначений термін ОСОБА_2 прийняв зобов`язання сплатити пеню в розмірі 5% за кожен прострочений день від суми позики.

ОСОБА_2 не виконані зобов`язання і за цим договором позики, у зв`язку із чим, він змушений звернутись за судовим захистом.

4 100 доларів США, які підлягають виплати становлять 119 925 грн. 5% від позиченої суми становлять 5 850,00 грн (4 000 доларів США, які становлять 117 000 грнх5%:100).

За один рік розмір пені становить 2 135 250 грн.

В погашенні пені ОСОБА_2 сплачено йому 05.02.2019 1 200 доларів США, 04.11.2019 - 100 доларів США, тобто всього 1 300 доларів США, що становить 38025 грн.

Отже, розмір пені, яка підлягає сплаті становить 2 097 225 грн (2 135 250 грн - 38 025 грн).

Всього борг за даною угодою позики становить 2 217 150 грн (119 025 грн+2 097 225 грн).

Строк позовної давності за даним договором не пропущено, оскільки ОСОБА_2 сплачував проценти за користування позичкою 05.02. та 04.11.2019.

Крім цього, за цим же договором на тих же умовах ОСОБА_2 13.04.2014 отримав від нього 500 доларів США, власноручно дописавши в договорі від 21.10.2018, зобов`язання з повернення позички не виконав. 500 доларів США становить 14 625 грн (500 доларів США х 29,25 грн).

Отже, і ця сума підлягає до стягнення з боржника ОСОБА_2 .

Крім того, за угодою позики від 05.06.2019 укладеної між ним та ОСОБА_2 у простій письмовій формі у вигляді боргової розписки, виконаної ОСОБА_2 власноручно він передав ОСОБА_2 2 200 доларів США, які зобов`язувався повернути до 05.06.2019. при порушенні зобов`язання з вчасного повернення боргу ОСОБА_2 прийняв зобов`язання сплачувати пеню в розмірі 5% від позиченої суми за кожен день прострочення.

ОСОБА_2 не виконав зобов`язання з повернення боргу і за цим договором.

2 200 доларів США становить 64 350 грн (2 200 доларів США х 29,25 грн). 5% з суми боргу становить 3 217 грн (64 350х5%:100).

За рік, тобто 365 днів, розмір пені становить 1 174 205 грн (3 217 грн х 365 днів).

Загальна сума боргу за цим договором позики становить 1 238 555 грн.

Загальна сума боргу за даним договором позики становить ціну позову 5 274 385 грн.

Зазначена сума підлягає стягненню в повному розмірі, оскільки вимога ґрунтується на чинному законодавстві, відповідач є юристом за фахом, працює адвокатом. На час позички працював керуючим Христинівського відділення «Аваль Банк». Орендує у фізичних осіб земельні паї, вирощує та продає сільськогосподарську продукцію. Прохаючи в позичку грошей, пояснював, що слід негайно викупити трактор іноземного виробництва з багатьма функціями для обробітку землі. Відповідач дійсно купив трактор, гербіциди, побудував магазин по збуту м`ясопродукції. Проте, обіцянок з повернення боргу не виконав. Він пенсіонер ошуканий професійним юристом.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь: за угодою позики від 15.04.2019: 49 432 грн - тіло кредиту; 1 754 623 - проценти за користування грошовими коштами; за угодою позики від 21.10.2018: 119 925 грн - тіло кредиту, 14 625 - тіло кредиту, 2 097 225 грн - пені за прострочення виконання боргового зобов`язання; за угодою позики від 05.06.2019: 64 350 грн - тіло кредиту, 1 174 205 грн - пені за прострочення виконання зобов`язання, а всього: 5 274 385 грн та стягнути судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

На адресу суду 26.09.2023 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої ціна позову визначена на час пред`явлення позову у березні 2022. Оскільки, позика проводилась в іноземній валюті - доларах США, то брався при розрахунку розміру повернення боргу курс валют, встановлений національним банком України на час розрахунку, тобто на березень 2022, який становив: 1 долар США - 29,25 грн. На час вирішення справи по суті курс валют Національним банком України змінений та становить 1 долар США 36,56 грн.

Отже, за борговою розпискою від 15.04.2019 розмір стягнення визначається: 1 690 доларів США рівняється 61 786 грн (у позовній заяві 49 432 грн); 5% за користування належними йому коштами з 15.07.2019 до 25.03.2022, тобто за 923 днів становить 2 193 417 грн (1 300х5%:100)х923х36,56 грн.

Отже, борг за договором позики від 15.04.2019 становить: 2 255 203 грн (61 786 + 2 193 417).

За договором позики від 21.10.2018 розмір боргу 4 100 доларів США рівняється 149 896 грн (у позовній заяві 119 925 грн); 5% від запозиченої суми 4 000 доларів США становить 200 доларів США, 200 доларів США відповідають 7 312 грн.

Для пені встановлений ст. 258 ЦК України спеціальний строк позовної давності в один рік.

За рік розмір пені визначається на суму 73 000 доларів США (200х365).

В погашенні пені 05.02.2019 ОСОБА_2 , йому виплачено 1 200 доларів США, а 04.11.2019 - 100 доларів США.

Непогашеною є пеня в розмірі 71 700 доларів США, що становить 2 621 352 грн.

Отже, борг за цією угодою позики становить 2 771 248 грн.

Крім того, за цим же договором на тих же умовах ОСОБА_2 13.04.2014 отримав від нього позику 500 доларів США, про що ним власноручно зроблений запис в договорі від 21.10.2018.

500 доларів США відповідає сумі 18 280 грн (у позовній заяві - 14 625 грн).

Крім того, за договором позики від 05.06.2019 сума позики 2 200 доларів США, підлягає стягненню не в розмірі, як визначено у позовній заяві 64 350 грн, а 80 432 грн (2 200 х 36,56 грн).

Пеня в один рік становить: 5% від суми позики 2 200 доларів США рівняються 110 доларів США. За рік (110 доларів США х 365) = 40 150 доларів США. В гривнях - 1 467 884 грн.

Загальна сума боргу за даним договором: 1 548 216 грн (80 432 грн + 1 467 884 грн).

Після належного перерахунку ціна позову становить 6 592 947 грн.

Просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь: за договором позики від 15.04.2019 - 2 255 203 грн, з яких: 61 786 грн сума основного боргу та 2 193 417 грн - за користування чужими коштами;

за договором позики від 21.10.2018 - 2 771 248 грн, з яких 149 896 грн сума основного боргу, 2 771 248 грн пеня; борг 18 280 грн;

за договором позики від 05.06.2019 -1 548 216 грн, з яких: 80 432 грн сума основного боргу та 1 467 884 грн пеню за один рік, а всього за договорами позики 6 592 947,00 грн та судові витрати.

Ухвалою суду від 26.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов із урахуванням збільшених позовних вимог підтримав повністю, просив його задовольнити, з підстав зазначених у заявах по суті справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позов визнав частково в частині стягнення з нього позичених коштів (тіла кредиту) та відсотків за користування кредитом, зазначених у розписках, заперечував проти стягнення з нього 5% пені за несвоєчасне виконання зобов`язання. Додатково пояснив, що він укладав з ОСОБА_1 договори позики та отримував грошові кошти, зазначені в розписах. Застереження у розписці від 05.06.2019 вчинено ним, а також він вчиняв напис на розписці від 21.10.2018 про отримання 500 доларів США та отримував вказані кошти. Вважає, що за розпискою від 21.10.2018 він повернув 1300 доларів США в рахунок погашення тіла кредиту.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов визнав частково, просив до вимог про стягнення пені застосувати наслідки спливу позовної давності, який для даних вимог становить один рік.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши пояснення позивача, перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно з оригіналом розписки від 21.10.2018 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 позичив 4 000 доларів (чотири тисячі доларів США) в ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . Зобов`язується повернути 4 100 доларів США до 28.10.2018. В разі не повернення, 28.10.2018 буде нараховуватись пеня 5% від позиченої суми за добу, гроші отримав в ОСОБА_1 .

Крім цього, на даній розписці зверху міститься рукописний напис 13.04.2019 500 доларів отримав ОСОБА_4 (а.с. 82).

Відповідно до оригіналу розписки від 15.04.2019 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає: АДРЕСА_2 позичив гроші в розмірі 1 300 доларів (одна тисяча триста доларів США) в ОСОБА_1 , що проживає АДРЕСА_1 . Гроші зобов`язується повернути до 15.07.2019 в розмірі 1 690 доларів США. У випадку не повернення, 16.07.2019 буде нараховуватись 5% за користування грошима за добу від позиченої суми (а.с. 83).

Відповідно до оригіналу розписки від 05.06.2019 ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 від 20.09.2017, НОМЕР_1 позичив в ОСОБА_1 жителя АДРЕСА_1 2 200 доларів США, які зобов`язується повернути 05.06.2019, у випадку не повернення в строк, 06.06.2019 буде нараховуватись пеня 5% від позиченої суми за добу, гроші отримав в ОСОБА_1 .

Дана розписка містить виправлення в частині місяця та року «06.2019» наведено зверху інших цифр щодо дати: укладення договору, строку повернення позики, строку нарахування пені. Дані виправлення застережено написом «виправленому вірити» і міститься підпис відповідача, який не заперечував проти вчинення даного застереження (а.с. 81).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі № 6-996цс17.

Судом встановлено, що відповідно до змісту розписки від 21.10.2018 з однієї сторони - позикодавець ОСОБА_1 передав другій стороні позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві 4 100 доларів США у визначений строк до 28.10.2018, тобто в строк до 28.10.2018 позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 100 доларів США як плату за користування позикою.

Судом встановлено, що відповідно до змісту розписки від 15.04.2019 з однієї сторони - позикодавець ОСОБА_1 передав другій стороні позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 300 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві 1 690 доларів США у визначений строк до 15.07.2019, тобто в строк до 15.07.2019 позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 390 доларів США як плату за користування позикою.

Судом встановлено, що відповідно до змісту розписки від 05.06.2019 з однієї сторони - позикодавець ОСОБА_1 передав другій стороні позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 200 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві 2 200 доларів США у визначений строк до 05.06.2019. Згідно з даним договором плату за користування позикою не встановлено, тобто позика є безпроцентною.

Таким чином, виходячи з дійсного змісту та достовірності документів, на підставі яких доказується факт отримання коштів у борг, розписки від 21.10.2018, 15.04.2019 та 05.06.2019 за своєю суттю є договорами позики, незалежно від найменування даного документа.

Отже, судом встановлено, що 21.10.2018, 15.04.2019 та 05.06.2019 між сторонами укладено договори позики.

Таким чином, договір позики між сторонами, відповідно до положень ст. 204 ЦК України, є укладеним та правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами третьою, четвертою ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до договору позики укладеного між сторонами 21.10.2018 позикодавець (позивач) передав грошові кошти у розмірі 4 000 доларів США позичальнику (відповідачу), а позичальник зобов`язався повернути вказану суму до 28.10.2018.

Згідно з договором позики укладеного між сторонами 15.04.2019 позикодавець (позивач) передав грошові кошти у розмірі 1 300 доларів США позичальнику (відповідачу), а позичальник зобов`язався повернути вказані суми до15.07.2019.

Згідно з договором позики укладеного між сторонами 05.06.2019 позикодавець (позивач) передав грошові кошти у розмірі 2 200 доларів США позичальнику (відповідачу), а позичальник зобов`язався повернути вказані суми до 05.06.2019.

Таким чином, розписки, як документи, що підтверджують боргові зобов`язання, містять умови отримання позичальником в борг грошових коштів із зобов`язанням про їх повернення до визначеного у договорі строку.

Доказів того, що відповідач сплатив борг (розписки про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі) матеріали справи не містять. Враховуючи наявність боргового документа у позикодавця (позивача) суд вважає зобов`язання не виконаним.

Крім того, позивач просить стягнути 500 доларів США за договором позики від 13.04.2019, отримання відповідачем ОСОБА_2 даної суми в борг від позивача ОСОБА_1 підтверджено в судовому засіданні, а тому суд вважає, що в цій частині між сторонами виникли зобов`язання з договору позики.

Оскільки даним договором не встановлено строк повернення позики, то позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це (абз. 2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України), доказів виконання даного зобов`язання матеріали справи не містять, а тому суд вважає дане зобов`язання не виконаним.

В судовому засідання відповідач просив врахувати, що ним було погашено 1300 доларів США як тіло кредиту за договором від 21.10.2018.

Разом з тим, з тексту розписки неможливо встановити правову природу внесення даних коштів, позивач заперечував, що дана сума погасила тіло кредиту.

Оскільки договором не врегульовано черговість погашення заборгованості суд застосовує до даних правовідносин положення ст. 534 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Таким чином, суд вважає, що дані грошові кошти відповідачем сплачені в рахунок погашення пені, оскільки дані кошти внесені поза межами строку кредитування.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 тіла кредиту за договорами позики у сумі 4000 доларів США, 500 доларів США, 1300 доларів США та 2200 доларів США, всього 8000 доларів США, що за курсом 36,56 грн за 1 долар США становить 292 480 грн та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за розписками, просив у тому числі, крім боргу за основним зобов`язанням (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, проценти за користування коштами.

Так, судом встановлено, що відповідно до змісту розписок від 21.10.2018 плата за користування позикою узгоджена в сумі 100 доларів США та від 15.04.2019 - у сумі 390 доларів США. Дана плата за користування позикою узгоджена в твердій грошовій сумі.

Інші розписки умов про плату за користування позикою не містять, тобто є безпроцентними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 149/1499/18 від 25.05.2021 якщо сторони встановили плату за користування позикою у процентному відношенні до суми позики, то це дозволяє обчислити розмір такої плати у твердій сумі на час, коли цю плату слід внести. Якщо ж сторони встановили таку плату у твердій сумі на час, коли її слід внести, то це дозволяє зробити зворотний розрахунок і визначити розмір плати за користування позикою у процентному відношенні до суми позики. Отже, способи визначення такої плати у твердій сумі та у процентному відношенні є еквівалентними (взаємозамінними). Тому визначення плати за користування позикою у твердій сумі є правомірним.

Таким чином, відповідно до узгодженими між сторонами умов договору від 21.10.2018 та 15.04.2019 встановлено плату за користування позикою у твердій грошовій сумі, дані умови договору є правомірними, а тому проценти за користування грошовими коштами як плата за користування позикою в сумі 490 доларів США ( 100+390), що за курсом 36,56 грн за 1 долар США становить 17 914,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за розписками, просив у тому числі, крім боргу за основним зобов`язанням (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, визначені в договорах 5 % пені за невиконання грошового зобов`язання.

Представник позивача просив до вимог про стягнення пені застосувати наслідки спливу позовної давності.

З урахуванням зробленої представником відповідача заяви про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу (постанова ВП ВС від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Таким чином, стягнення неустойки у виді пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Оскільки строк позовної давності до основних вимог по розписках від 05.06.2019, від 15.04.2019 та 21.10.2018 (переривався сплатою 05.02.2019 та 04.11.2019 сплатою відсотків по пені) не сплив, то суд застосовуючи строк позовної давності за зобов`язаннями по сплаті пені обраховує її за останніх 12 місяців до дня звернення позивача з позовом.

Так, відповідно до умов договору, укладених між сторонами 21.10.2018, 15.04.2019, 05.06.2019, що містяться в розписках, встановлено, що у випадку не повернення в строк суми боргу буде нараховуватись пеня від позиченої суми у розмірі 5 %.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як встановлено судом вище, договорами позики, а саме розписками від 21.10.2018, 15.04.2019, 05.06.2019 передбачено, що за користування коштами позичальник (відповідач) зобов`язується сплатити позикодавцю (позивачу) пеню у розмірі 5 % за добу (а.с. 82).

Предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США.

Оскільки, відповідач отримав позику в іноземній валюті, разом з тим, у договорах позики, а саме розписках, обумовлено сторонами умову такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати пені від суми позики, а тому у даному випадку є підстави для стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, згідно з розміром встановленим сторонами за останніх 12 місяців з дня пред`явлення позову.

Як було встановлено судом вище зобов`язання за даними договорами відповідачем не виконане, а тому розмір пені слід розрахувати за останній рік з 30.03.2021 до 29.03.2022 (день звернення позивача з позовом) за кожним договором у якому узгоджено сплату пені.

Кількість днів нарахування з 30.10.2018 до 28.10.2019 складає 365 дні.

Отже, заборгованість відповідача за передбаченими в договорі позики від 21.10.2018 процентами пені складає 73 000 доларів США, яка розраховується наступним чином: 4000 доларів США (сума боргу) * 5 (денна відсоткова ставка) * 365 (дні прострочення)/100 = 73 000 доларів США.

Відповідно до розписки від 21.10.2018 відповідачем на користь позивача сплачено 1300 доларів США (05.02.2019 1200 доларів США проценти, 4.11 - 100 доларів США проценти).

Таким чином, заборгованість відповідача складає 71 700 доларів США (73 000 1300), що еквівалентно 2 621 352 грн.

Заборгованість відповідача за передбаченими в договорі позики від 15.04.2019 процентами пені складає 23 725 доларів США, яка розраховується наступним чином: 1300 доларів США (сума боргу) * 5 (денна відсоткова ставка) * 365 (дні прострочення)/100 = 23 725 доларів США.

Заборгованість відповідача за передбаченими в договорі позики від 05.06.2019 процентами пені складає 40 150 доларів США, яка розраховується наступним чином: 2200 доларів США (сума боргу) * 5 (денна відсоткова ставка) * 365 (дні прострочення)/100 = 40 150 доларів США.

Разом з тим, відповідно до п. 15 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Закон про внесення змін до п. 15 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України набрав чинності з 04.07.2020.

Дана норма діяла з 04.07.2020 до 01.08.2023 (відповідно до постанови КМУ від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 01.07.2023 + 30 днів після дня завершення дії такого карантину).

Як було встановлено судом вище зобов`язання за даними договорами відповідачем не виконане, а тому розмір пені слід розрахувати в межах строку позовної давності за останній рік, а оскільки останній рік перед звернення позивача до суду з позовом п. 15 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України встановлено заборонену нараховувати пеню, то позивач за договорами позики в межах строку позовної давності не має права на отримання заборгованості за пенею.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача пені за розписками не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача отриманої відповідачем позики за договорами позики від 21.10.2018, 13.04.2019, 15.04.2019 та 05.06.2019 в наступних розмірах:

- за розпискою від 21.10.2018 в розмірі 4 100 доларів США, що в еквіваленті становить 149 896 грн (основна сума боргу 4 000 доларів США, проценти за користування позикою 100 доларів США);

- за розпискою від 13.04.2019 в розмірі 500 доларів США, що в еквіваленті становить 18 280 грн (основна сума боргу 500 доларів США);

- за розпискою від 15.04.2019 в розмірі 1690 доларів США, що в еквіваленті становить 61 786 грн 40 коп (основна сума боргу 1300 доларів США, проценти за користування позикою 390 доларів США);

- за розпискою від 05.06.2019 в розмірі 2 200 доларів США, що в еквіваленті становить 80 432 грн (основна сума боргу 2200 доларів США).

Всього 8 490 (вісім тисяч чотириста дев`яносто) доларів США, що еквівалентно 310 394 (триста десять тисяч триста дев`яносто чотири) грн 40 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 310 394 грн (тобто 4,71 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 587,78 грн, а судовий збір у сумі 11 891,65 грн суд покладає на позивача.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач просив стягнути з відповідач витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 3000,00 грн.

Так, позивачем на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу надано: розрахунок розміру витрат на правничу допомогу, відповідно до якого розмір витрат по вивченню правовідносин між сторонами, оформленню позову, витребування доказів тощо становить 3 000,00 грн; договір про надання правничої допомоги та представництво в суді від 25.03.2022, відповідно до якого сума сплати (гонорару), яка виплачується адвокату за надання правничої допомоги та представництво в суді становить 3 000,00 грн, квитанцію до прибуткового касового ордера № 7 від 25.03.2022, відповідно до якої від позивача ОСОБА_1 прийнято грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн на підставі договору про надання правничої допомоги від 25.03.2022 грн. (а. с. 9, 11, 12).

Суд вважає, що оскільки позов задоволено частково, обґрунтованими є вимоги позивача у розмірі 4,71 %, позивачем надано докази на оплату витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн, а тому суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 141,30 грн, а витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 2858,70 грн суд покладає на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 9-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280 - 283, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 21.10.2018, 13.04.2019, 15.04.2019 та 05.06.2019 в наступних розмірах:

- за розпискою від 21.10.2018 в розмірі 4 100 доларів США, що в еквіваленті становить 149 896 грн (основна сума боргу 4 000 доларів США, проценти за користування позикою 100 доларів США);

- за розпискою від 13.04.2019 в розмірі 500 доларів США, що в еквіваленті становить 18 280 грн (основна сума боргу 500 доларів США);

- за розпискою від 15.04.2019 в розмірі 1690 доларів США, що в еквіваленті становить 61 786 грн 40 коп (основна сума боргу 1300 доларів США, проценти за користування позикою 390 доларів США);

- за розпискою від 05.06.2019 в розмірі 2 200 доларів США, що в еквіваленті становить 80 432 грн (основна сума боргу 2200 доларів США), всього 8 490 (вісім тисяч чотириста дев`яносто) доларів США, що еквівалентно 310 394 (триста десять тисяч триста дев`яносто чотири) грн 40 коп.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 729 (сімсот двадцять дев`ять) грн 08 коп, що складається з судового збору в розмірі 587,78 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 141,30 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 14.11.2023.

Суддя Юлія ЖЕЖЕР