Справа № 136/1850/23
провадження № 2/136/401/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Турбівської селищної ради (далі - відповідач), у якому просила:

- визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого чоловіка ОСОБА_3 , який прийняв спадщину своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - на цілий житловий будинок «А», загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м. і господарські будівлі та споруди: сарай «Б», сарай «В», погріб «п/В», огорожу «№1», хвіртку « АДРЕСА_1 .

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сиваківці, Вінницької обл. померла бабуся позивача ОСОБА_4 , а після її смерті відкрилася спадщина, що складалася із житлового будинку по АДРЕСА_2 . Таку спадщину фактично прийняв її син ОСОБА_3 , який є батьком позивача, однак за життя не встиг її оформити та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої також увійшов успадкований від його матері будинок. Спадщину ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача, однак за життя не встигла її оформити та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, ОСОБА_2 склала заповіт від 15.03.2013, за яким все своє майно заповіла позивачу, а осіб які б мали право на обов`язкову частку в її спадщині відсутні. Позивач прийняла спадщину матері вчасно подавши відповідну заяву нотаріусу, але попри отримання свідоцтва про право на спадщину на інше майно матері, оформити спадщину на вищевказаний житловий будинок не вдалося, оскільки у документі вказано про право власності саме за колгоспним двором, а встановити частку будинку, яка належала ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 22.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкові справи.

Суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сиваківці, Вінницької обл. Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № 14 від 18.07.1991 вбачається, що цілий житловий будинок по АДРЕСА_2 належить колгоспному двору, головою, якого є ОСОБА_4 , а згідно довідки Вінницького ООБТІ №108 від 23.07.2021 вбачаться, що за матеріалами інвентаризаційної справи №286 від 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , зареєстровано, й записано на ОСОБА_4 . У матеріалах справи наявний технічний паспорт на цілий житловий будинок «А», загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», сарай «В», погріб «п/В», огорожу «№1», хвіртку «№2».

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що складалася із житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини та кола спадкоємців за законом.

За змістом ст. 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Як визначено в ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

За загальними приписами ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом було встановлено, що спадщину ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Сиваківці, і яка складалася з житлового будинку по АДРЕСА_2 , фактично прийняв її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою від Турбівської селищної ради Вінницької області від 26.07.2023, де вказано, що ОСОБА_3 прийняв спадщину матері ОСОБА_4 вступивши у фактичне володіння та користування її житловим будинком.

Наявність заповіту ОСОБА_4 або факт прийняття спадщини іншими її спадкоємцями за законом не встановлено.

Однак ОСОБА_3 , прийнявши спадщину матері ОСОБА_4 , за життя не встиг її оформити та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про його смерть, а після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої також увійшов успадкований від його матері будинок. ОСОБА_3 заповіту не склав.

Згідно з ч. 4 ст. 1235 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України .

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Крім того, згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Судом було встановлено, що спадщину ОСОБА_3 , шляхом вчасного подання нотаріусу заяви прийняла його дружина ОСОБА_2 і до складу спадкової маси увійшов житловий будинок по АДРЕСА_2 , який належав ОСОБА_4 і який успадкував ОСОБА_3 , але не оформив. Наявність факту прийняття спадщини іншими її спадкоємцями за законом не встановлено.

Однак ОСОБА_2 за життя не встигла оформити спадщину свого чоловіка та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, ОСОБА_2 склала заповіт від 15.03.2013, за яким заповіла все своє майно позивачу, а осіб які б мали право на обов`язкову частку в її спадщині відсутні.

В силу вимог ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку не подав заяву він вважається таким, що не прийняв її.

Судом було встановлено, що після відкриття спадщини ОСОБА_2 позивач, протягом 6-ти місяців з дня смерті матері, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття її спадщини у вигляді житлового будинку по АДРЕСА_2 , однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину так як вищезгаданий будинок належить колгоспному двору, тому належить його членам на праві сумісної власності і неможливо встановити яка частка будинку належала ОСОБА_4 .

Згідно з п. п. "а" п. 6 постанови ВСУ право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Судом було встановлено, що оскільки позивач будучи дочкою ОСОБА_2 після смерті матері протягом 6-ти місяців прийняла її спадщину, подавши до нотаріуса заяву як спадкоємець за заповітом, а інших осіб які б її прийняли не виявлено, а тому позивач як єдина спадкоємець має право успадкувати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4 , і яка за життя не втратила права на свою частку, і який успадкував ОСОБА_3 , а згодом від нього і ОСОБА_2 .

Крім того, відповідач визнав пред`явлені до нього позовні вимоги під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога: визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого чоловіка ОСОБА_3 , який прийняв спадщину своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - на цілий житловий будинок «А», загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м. і господарські будівлі та споруди: сарай «Б», сарай «В», погріб «п/В», огорожу «№1», хвіртку «№2», розташовані в АДРЕСА_2 , ґрунтується на нормах законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 200, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) до Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Миру, буд. 42, смт Турбів, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 04326230) про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 свого чоловіка ОСОБА_3 , який прийняв спадщину своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 - на цілий житловий будинок «А», загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 16,1 кв.м. і господарські будівлі та споруди: сарай «Б», сарай «В», погріб «п/В», огорожу «№1», хвіртку «№2», розташовані в АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО