РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів.

Свої вимоги мотивує тим, що 24 червня 2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав їй кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 35000 доларів США, що за курсом на день укладення договору становило 169739 гривень 50 копійок.

В якості забезпечення виконання зобов`язань між нею та АКІБ «УкрСиббанк» 24 червня 2008 року було укладено договір іпотеки № 88834, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належить їй на праві власності на підставі договору дарування квартири від 21 грудня 2001 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року стягнуто з неї та її чоловіка ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 325878 гривень 42 копійки.

На виконання зазначеного рішення суду 25 травня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-1431.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року замінено на ПАТ «Дельта Банк».

14 червня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» уклали договір № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0 від 24 червня 2008 року та іпотечним договором № 88834 від 24 червня 2008 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року стягувача ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Гефест».

14 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1431/10, виданого 01 вересня 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 325878 гривень 42 копійки.

25 березня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає їй реалізувати своє право на володіння та розпорядження квартирою, що належить їй на праві власності.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

-скасувати заборону відчуження та вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження № 7442427 на квартиру АДРЕСА_1 , здійсненого на підставі договору іпотеки від 24 червня 2008 року;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 48249795 від 15 серпня 2019 року;

-скасувати рішення та вилучити запис у Державному реєстрі Іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 7442496 від 24 червня 2008 року.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що 14 червня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» уклали договір № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги, згідно Додатку № 1 до якого загальна сума заборгованості по кредитному договору № 0 від 24 червня 2008 року становить 3089194 гривні 84 копійки. Також, було передано й право вимоги по іпотечному договору № 88834 від 24 червня 2008 року. Позивач виконала рішення суду від 22 листопада 2010 року, після ухвалення якого відбувалось нарахування процентів, штрафних та фінансових санкцій за порушення кредитного зобов`язання. У результаті виконання рішення суду дія кредитного договору не припиняється. Кредитний договір № 0 є діючим, а в силу вимог Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки зобов`язання за кредитним договором № 0 від 24 червня 2008 року не виконано, а підстави для припинення іпотечного договору відсутні, вимога про зняття заборони відчуження є необґрунтованою.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 24 червня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 35000 доларів США, що за курсом на день укладення договору становило 169739 гривень 50 копійок.

В якості забезпечення виконання зобов`язань між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 24 червня 2008 року було укладено договір іпотеки № 88834, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування квартири від 21 грудня 2001 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 325878 гривень 42 копійки.

На виконання зазначеного рішення суду 25 травня 2011 року було видано виконавчий лист № 2-1431.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року стягувача ПАТ «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року замінено на ПАТ «Дельта Банк».

14 червня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» уклали договір № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0 від 24 червня 2008 року та іпотечним договором № 88834 від 24 червня 2008 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року стягувача ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні по виконанню рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Гефест».

14 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1431/10, виданого 01 вересня 2017 року Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості в сумі 325878 гривень 42 копійки.

25 березня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З позову вбачається, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати своє право на володіння та розпорядження квартирою, що належить їй на праві власності.

З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що 14 червня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» уклали договір № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги, згідно Додатку № 1 до якого загальна сума заборгованості по кредитному договору № 0 від 24 червня 2008 року становить 3089194 гривні 84 копійки. Також, було передано й право вимоги по іпотечному договору № 88834 від 24 червня 2008 року.

Сторона відповідача зазначає, що позивач виконала рішення суду від 22 листопада 2010 року, після ухвалення якого відбувалось нарахування процентів, штрафних та фінансових санкцій за порушення кредитного зобов`язання. У результаті виконання рішення суду дія кредитного договору не припиняється. Кредитний договір № 0 є діючим, а в силу вимог Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Абзацом 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 4 цього закону встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Договір № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» 14 червня 2019 року.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 325878 гривень 42 копійки виконано позивачем в примусовому порядку 25 березня 2021 року.

Сторона відповідача зазначає про те, що у результаті виконання рішення суду дія кредитного договору не припиняється, у зв`язку з чим, загальна сума заборгованості по кредитному договору № 0 від 24 червня 2008 року становить 3089194 гривні 84 копійки. Зазначене підтверджується Додатком № 1 до договору № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги від 14 червня 2019 року.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження наявності у позивача заборгованості за кредитним договором № 0 від 24 червня 2008 року стороною відповідача суду не надано.

Додаток № 1 до договору № 1517/К купівлі-продажу прав вимоги від 14 червня 2019 року, на який посилається представник відповідача, не є підтвердженням заборгованості позивача за кредитним договором.

Крім того, у відзиві на позов сторона позивача не заперечує факт виконання позивачем рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2010 року, яким з останньої стягнута заборгованість за кредитним договором № 0 від 24 червня 2008 року.

Вбачається, що будь-яких доказів на підтвердження викладених у відзиві на позовну заяву обставин сторона відповідача суду не надала. Доводи представника відповідача ґрунтуються лише на її поясненнях.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник полодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Стаття 321 ЦК України містить положення про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Наведе свідчить про те, що існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу реалізувати своє право на володіння та розпорядження квартирою, що належить їй на праві власності.

Позивач просить суд ухвалити рішення, яким:

-скасувати заборону відчуження та вилучити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження № 7442427 на квартиру АДРЕСА_1 , здійсненого на підставі договору іпотеки від 24 червня 2008 року;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 48249795 від 15 серпня 2019 року;

-скасувати рішення та вилучити запис у Державному реєстрі Іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 7442496 від 24 червня 2008 року.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року № 367/2022/15-ц та постанові Великої палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року № 802/1340/18-а міститься правова позиція, яка полягає у наступному.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству» від 12 травня 2022 року, що набрав чинності 26 липня 2022 року, внесено зміни до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

За таких обставин, суд вважає, що скасуванню підлягають рішення приватних нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про заборону відчуження на нерухоме майно.

Разом з тим, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вимоги про скасування заборони відчуження та вилучення записів з реєстрів не відповідають приписам ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частиною 3 якої визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1816 гривень судового збору.

Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази.

У матеріалах справи міститься ордер на надання правової допомоги від ОСОБА_1 на адвоката Студзінського М.А. та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Студзінського М.А.

Вбачається, що позивачем не надано суду договору про надання правничої допомоги, укладеного з адвокатом, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як це передбачено статтею 137 ЦПК України.

З огляду на наведене, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись статтями, 317, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 3, 4 Закону України «Про іпотеку», ст. 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (м. Київ, вул. Ігоря Брановицького, 3, ) про скасування заборони відчуження та вилучення запису з реєстру, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вилучення записів задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни від 15 серпня 2019 року, індексний номер: 48249795, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Прокудіної Л.Д. від 24 червня 2008 року, індексний номер: 7442427, про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (м. Київ, вул. Ігоря Брановицького, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмір 1816 гривень.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: