ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

08 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 641/4748/23

провадження № 22-ц/818/2233/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Носової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року, постановлену суддею Музиченко В.О., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ТОВ «АН «Рестріелт» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 та просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13268,19 грн. та судові витрати.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року провадження у цивільній справі за позовом ТОВ «АН «Рестріелт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрито. Повернуто ТОВ «АН «Рестріелт» сплачений судовий збір у сумі 2147 (дві тисячі сорок сім) гривень 20 копійок за платіжним дорученням № 610 від 07.08.2023 року. У стягненні витрат ТОВ «АН Рестріелт» на правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «АН «Рестріелт» просить ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та постановити нову, якою стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4359,82 грн.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не звернув уваги, на те, що розрахунок витрат позивача та відповідні докази їх понесення містяться в тексті позовної заяви, та не є окремими процесуальним документом, а сама позовна заява разом з додатками направлялась на адресу відповідача. Крім того, відповідач був обізнаний про судовий розгляд справи, про що вказує у відзиві - ще 16.08.2023 року нею було отримано повідомлення в застосунку «Дія» про наявність судової справи, а отже ОСОБА_1 мала можливість у випадку неотримання копії позову ознайомитись з матеріалами справи в суді. Звертає увагу суду на те, що заборгованість була сплачена Відповідачем вже після відкриття провадження у справі. Зазначає, що відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Вказує, що довідка ВПО, на яку посилається суд, за твердженням відповідачки, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 20.09.2023 року, була дійсна лише до 01.08.2023 року, після чого Відповідачка відмовилась від статусу внутрішньо перемішеної особи, а отже станом на момент звернення ТОВ «АН «Рестріелт» до суду ОСОБА_1 не мала вказаного статусу, а тим більше на момент розгляду справи. Зазначає, що у пункті 3.1. договору сторони погодили, що вартість робіт за цим договором складається з основної та додаткової винагороди. Пунктами 3.2, 3.3 цього ж договору передбачено, що основна винагорода Виконавця за цим договором складає: 3000 (три тисячі) грн. Пунктом 3.4 Договору передбачено, що додаткова винагорода (Гонорар успіху) Виконавця складає 10 (десять)% та складає суму, у розмірі 1326,82 грн. Зазначає, що актом № 2 від 03.08.2023року року приймання - передачі виконаних робіт (послуг) за Договором №14/07-23-1 про надання правничої допомоги адвокатом від 14.07.2023 року, та розрахунку їх вартості сторони погодили вартість виконаних робіт та їх наступний розрахунок: основної винагороди у розмірі 3000грн., додаткової винагороди у розмірі 1326,82 грн., а також компенсація витрат за отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00грн., а всього 4359,82грн. Отже, надані позивачем та його представником докази, розмір судових витрат, які сторона сплатила та має сплатити у зв`язку з розглядом справи - є документально підтвердженими, обґрунтованими та аргументованими, а отже такими, що підлягають покладенню на відповідача, однак, були проігноровані судом першої інстанції, що дає підстави стверджувати про незаконність оскаржуваного рішення та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, а тому переглядається судом апеляційної інстанції лише в цієї частині.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду справи позивачем оплачено заборгованість в повному обсязі. Таким чином, на даний час у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем згідно заявлених позовних вимог, тобто відсутній предмет даного спору.

Враховуючи наведені обставини суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі за відсутністю предмету даного спору.

Крім того, відповідно до ч. 3 стаття 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем.

Отже, оскільки відповідач добровільно сплатив борг перед позивачем вже після пред`явлення позову, отже, вказане не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано позов до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13268, 19 грн., а з долучених до матеріалів справи копій платіжних інструкцій від 22.08.2023, 23.08.2023, 24.08.223 та 18.09.2023 вбачається, що відповідачем було добровільно оплачено заборгованість. Таким чином відповідач добровільно сплатив борг перед позивачем вже після пред`явлення позову, що не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає, що відповідно до висновку, який зробив Верхньої палати Верховного Суду в своїй постанові справа № 755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19 від 19.02.2020р. до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути сумірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 5 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, віднесені до малозначних справ, таким чином не становлять значної складності.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір витрат на професійну правничу допомогу, який представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача, становить 4359,82 грн., з яких: ознайомлення з наданими документами, що підтверджують наявність заборгованості ОСОБА_1 та складання позовної заяви 3000 грн.; компенсація витрат виконавця за отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 33 грн.; додаткова винагорода (гонорар успіху) 1326,82 грн.

В підтвердження вказаних витрат представником позивача надано: копію договору про надання правничої допомоги № 14/07-23-1 від 14.07.2023, копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 03.08.2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер про надання правової допомоги.

Відповідач вважала завищеним розмір витрат на правничу допомогу, вказувала, що 4359,82 грн., які позивач просить стягнути з неї є майже однією третьою суми боргу. Крім того зазначала, що матеріали справи не містять квитанції, яка б підтверджувала оплату вказаних послуг адвоката.

Колегія суддів зазначає, що відсутність платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом не є підставою для відмови в задоволенні заяви про розподіл судових витрат, оскільки Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Суд враховує складність даної справи, яка відноситься до категорії малозначних справи та не становить значної складності, а також наданих адвокатом послуг. Тому задоволенню підлягають понесені позивачем витрати на правову допомогу частково на суму 2000 грн., що є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» - задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2023 року скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Рестріелт» витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова