Справа № 337/2051/22
Провадження № 2/333/448/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого-судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кари Н.Ю.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача за довіреністю ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Пінаєва В.В., представників третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 337/2051/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, -

В С Т А Н О В И В:

14.07.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька міська служба у справах дітей відділ по Хортицькому району, Запорізька міська рада Служба у справах дітей відділ по Комунарському району.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя Салтан Л.Г. від 15.07.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд Комунарському районному суду м. Запоріжжя, оскільки зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача по справі ОСОБА_5 є Комунарський район м. Запоріжжя.

03.08.2022 року цивільна справа № 337/2051/22 надійшла до Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Кулик В.Б.

Ухвалами судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.08.2022 року прийнято цивільну справу № 337/2051/22 до провадження, позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

10.08.2022 року позивач ОСОБА_1 надала суду уточнену позовну заяву про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування.

В обґрунтування позову зазначено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний син позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При житті ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_5 , шлюб було укладено 24.11.2007 року, розірвано за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя 20.08.2021 року (справа № 333/3596/21). Від шлюбу народилась донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Фактично після народження дитини ОСОБА_5 її вихованням не займалася, а через рік після народження взагалі залишила дитину на чоловіка, та поїхала за кордон. Вихованням займалися позивач та її син батько дівчинки. За весь час життя онуки ОСОБА_8 , відповідач не інтересувалася питаннями де та як навчається її донька, жодного разу її біологічна мати не була в школі. Рішенням суду з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання та виховання ОСОБА_9 , але аліменти не виплачуються, тому згідно з розрахунком заборгованості по аліментам станом на 01.06.2022 року борг становить 58 170 грн. 61 коп. ОСОБА_10 позивача ОСОБА_11 , з самого народження проживає в її квартирі, виховувати дівчинку допомагали сестра зі своєю донькою, яка є фахівцем педагогом по математиці та знає багато іноземних мов. Батьки відповідача, які проживають в Комунарському районі не цікавились життям ОСОБА_9 . В останній рік, інколи ОСОБА_11 по телефону спілкувалась зі своєю старшою сестрою ОСОБА_12 , яка проживає в Києві. На цей час ОСОБА_12 стала частіше телефонувати ОСОБА_13 та вести з нею розмову, щоб вона поїхала до матері в Ізраїль. ОСОБА_11 не бажає на цю тему вести розмову, вона вже доросла і не вважає що відповідач для неї мати. ОСОБА_1 потрібно зібрати необхідні документи та оформити опіку на онуку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому вона зверталася до відповідача і просила вирішити це питання мирним шляхом, але ОСОБА_5 не бажає на цю тему вести розмови. Позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; утримати з ОСОБА_5 судові витрати в розмірі сплати судового збору.

Відзив на позовну заяву відповідач ОСОБА_5 не надала.

30.11.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

25.01.2023 року до суду звернувся представник відповідача адвокат Пінаєв В.В., який надав доручення від 04.12.2022 року від імені ОСОБА_5 , посвідчене нотаріусом м. Хайфа, держави Ізраїль та має апостиль. Адвокат ознайомився з матеріалами справи і 16.02.2023 року подав до суду письмові пояснення. Згідно з наданими поясненнями, судом встановлено, що відповідач проти позову заперечує по таким підставам. Так, статтею 165 СК України (особи які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав) чітко визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Тобто ця норма містить чіткий перелік осіб, що мають право на звернення з такими позовами та тлумаченню не підлягає. З вищевказаною позовною заявою про позбавлення батьківських прав звернулася ОСОБА_1 , яка відповідно до поданих нею копій письмових доказів є бабусею ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та матір`ю померлого батька ОСОБА_8 . Отже, з урахуванням приписів чинного законодавства України позивач не має права звертатися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Кадинська ОСОБА_11 є неповнолітньою дитиною, її батько помер, а мати відповідач по справі перебуває за кордоном, де оформлює громадянство. ОСОБА_5 піклується про ОСОБА_14 і коли остання проживала з батьком, то спілкувалася з нею шляхом відповідних месенжерів, підтримувала матеріально шляхом пересилання коштів з держави Ізраїль. ОСОБА_6 помер влітку 2022 року, і ОСОБА_11 тимчасово стала проживати разом з бабусею ОСОБА_1 . Факт тимчасового проживання ОСОБА_8 на протязі не великого часу з ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом про те, що мати не піклується про свою дитину, яка проживає разом з бабусею, оскільки на день смерті батька в Україні введено воєнний стан, також по території держави Ізраїль здійснюються ракетні обстріли. Позбавлення батьківських прав малолітньої дитини без призначення опікунства фактично позбавить дитину будь-якої опіки та піклування, та порушить права дитини в частині належного захисту її прав та інтересів. В разі позбавлення дитини батьківських прав саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок та контроль за умовами утримання, виховання, навчання дитини, над якою повинна бути встановлена опіка, а також вибір особи, яка буде призначена опікуном. Предмет позову та підстави позову не містять вимог щодо призначення опікуном ОСОБА_1 , що створить негативні наслідки для дитини, оскільки позбавлення її батьківського піклування вимагає від держави застосування певних заходів, тобто направлення дитини у спеціалізований заклад до вирішення питання про призначення опікуна тощо, та ставить дитину у правовий статус особи позбавленої батьківського піклування. Просить суд у позові відмовити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримувала, просила задовольнити. Суду зазначила, що вона є бабусею неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її син ОСОБА_15 одружився з ОСОБА_16 , народилась ОСОБА_11 . Стосунки в сім`ї були погані, зі слів сина вони часто сварились, так як його дружина вживала алкогольні напої. Був навіть випадок, що у стані сп`яніння ОСОБА_17 хотіла викинути маленьку ОСОБА_14 з дев`ятого поверху. У 2010 році син переїхав до неї з онукою ОСОБА_18 , спочатку іноді ОСОБА_19 приїздила побачити доньку, а потім зникла, на зв`язок не виходила. У садочок, школу та лікарні водили ОСОБА_14 тільки вони, займались її розвитком та вихованням. З відповідача за позовом сина було стягнуто аліменти, проте остання їх не сплачувала. Перешкоди в спілкуванні з відповідачем ніколи не чинили. Деякий час ОСОБА_11 мешкала зі своїм батьком за іншою адресою, так як той створив іншу сім`ю. У 2022 році ОСОБА_20 помер, тому ОСОБА_11 знов переїхала жити до неї. Для того, щоб ОСОБА_13 отримати паспорт необхідно оформити опікунство, тому вона звернулась до суду, крім того також треба оформити пенсію по втраті годувальника, проте знов необхідні документи про опікунство дитини. Добровільно вирішити дане питання відповідач не бажає. В 2021 року ОСОБА_11 знайшла через соціальні мережі ОСОБА_21 , за своєї ініціативою, вони почали спілкуватись через мережу Інтернет. Після того, як було стягнуто з ОСОБА_5 аліменти, остання надсилала кошти, проте зазначала, що це від хрещеного. У ОСОБА_8 є зведена сестра ОСОБА_12 , вона мешкає наразі в м. Київ, вони іноді спілкуються. На день народження ОСОБА_8 , сестра їй надіслала гіроскутер, проте не повідомила, що це ще вітання і від мами, тому між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 виникла у подальшому сварка, вони перестали спілкуватись. На даний час вони іноді спілкуються, проте відповідач налаштовує онуку проти неї. Буває, що у розмовах ОСОБА_17 нетвереза, виражається нецензурною лайкою, дані розмови вони чула, так як їй їх дає слухати онука. ОСОБА_5 говорила онуці, що забере її в Ізраїль, проте ОСОБА_11 цього не бажає, вона хоче жити разом із нею.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала думку свого довірителя, просила позов задовольнити, суду зазначила, що у справі наявні докази того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських прав та не приймає участі у вихованні та розвитку своєї доньки. У разі задоволення позову, позивач бажає оформити опікунство над онукою.

Відповідач до суду не з`явилася, довірила свої інтереси представляти адвокату Піняєву В.В., який проти позову категорично заперечував, просив у його задоволенні відмовити. Суду зазначив, що ОСОБА_5 на даний час мешкає в Ізраїлі і займається отриманням громадянства. Після того, як вона пройде цю процедуру, то зможе на законних підставах забрати ОСОБА_22 до себе, так як вони мають споріднений зв`язок і дитина відповідно відразу ж отримає певний статус тієї держави. Зазначив, що відповідач підтримувала зв`язок з колишнім чоловіком, а потім і з донькою, тому була обізнана про їх життя. По можливості надсилала кошти, у вересні 2021 року 1 567,00 грн., 02.11.2011 року 3 238,00 грн., 04.01.2022 року 2 512,00 грн., 02.06.2022 року 3 035,00 грн., 02.08.2022 року 2 106,00 грн. та інші суми, також купила доньці на 12 років гіроскутер, який її донька від першого шлюбу надіслала ОСОБА_13 поштою. Відразу ж після смерті ОСОБА_23 відповідач вийшла на зв`язок, щоб дізнатись про долю дитину. Так як на даний час через воєнний стан та оформлення громадянства Ізраїлю відповідач не може забрати ОСОБА_14 до себе, то остання не заперечує, щоб донька тимчасово мешкала з ОСОБА_1 . Також, представник відповідача звернув увагу суду, що у разі задоволення позову дитина буде поміщена до спеціалізованого закладу і отримує статус, як така, що позбавлена батьківського піклування, що негативно вплине на життя дитини.

Представники третіх осіб в судовому засіданні просили прийняти рішення в інтересах неповнолітньої дитини.

У суді за участі фахівців ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 була допитана неповнолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В результаті вільних пояснень ОСОБА_11 повідомила, що не пам`ятає коли бачила маму востаннє. Вона спілкувалась з подружкою та розповіла їй про маму, на що подружка порадила їй знайти маму та дізнатись у неї чому вони мешкають окремо і що взагалі сталося. У 2020 році вона через своє сестру ОСОБА_12 знайшла маму та вони почали спілкуватись за допомогою соціальних мереж. На запитання чому вони не разом, нічого не відповіла, уникала цієї розмови. Про те, що вона спілкувалась з мамою бабуся дізналась випадково, була обурена, та застерігала її, що з цього нічого не вийде. На 12 років сестра ОСОБА_12 надіслала поштою їй в подарунок гіроскутер, вона поділилась фотографією подарунка в соціальній мережі і відмітила сестру ОСОБА_12 , це побачила мама, та засмутилась, так як це був подарунок саме від неї. Відтоді вони посварились і деякий час взагалі не спілкувались. ОСОБА_27 часто кликала її до себе в Київ, запрошувала навіть переїхати, але вона не хоче. Після того, як помер батько, дзвонила мама та сестра, звали до себе. В 2020 році мама пропонувала їй приїхати разом із ОСОБА_12 до Ізраїлю, поспілкуватись, але вона відмовилась, так як їй страшно. Перед новим роком (2023) мама телефонувала майже кожен день, хвилювалась, так постійно були повітряні тривоги та прильоти, наполягала, щоб вони з бабусею приїхали до неї, проте вони відмовились. Проти позову вона не заперечує, так як бажає жити разом із бабусею, мама постійно обіцяла, що забере її до себе, проте свої обіцянки не виконувала, тому вона їй не довіряє, вважає, що вона знов може її обманути.

Допитана у якості свідка ОСОБА_28 повідомила, що вона є рідною сестрою позивача. ОСОБА_17 привезла дитину до сестри, коли дитині було 1 рік 7 місяців. Також, переїхав і ОСОБА_15 , батько дівчинки. Вони почали піклуватись про ОСОБА_14 , іноді возили її до ОСОБА_19 (матері дитини), але дівчинка постійно сиділа на руках у ОСОБА_1 , з мамою гратися не бажала. Зустрічі дівчинки з ОСОБА_19 ставали рідше, а згодом взагалі ОСОБА_19 зникла, навіть не телефонувала. До садочку і в школу ОСОБА_14 водив батько та сестра ОСОБА_1 , тобто вони займались вихованням дитини. Батьки ОСОБА_5 не виявляли бажання навіть побачити онуку. У 2021 році ОСОБА_15 забрав ОСОБА_14 і вони переїхали на іншу квартиру, так як ОСОБА_15 створив іншу сім`ю. На даний час ОСОБА_11 спілкується зі своєю мамою, але остання не завжди буває твереза, лається, каже дитині, що вона поїде жити до інтернату, якщо бабуся виграє суд. Іноді обіцяє ОСОБА_13 , що жити в Ізраїлі краще, вона її забере та отримає гарну освіту і буде вчитися в США.

Свідок ОСОБА_29 у суді зазначила, що ОСОБА_11 її племінниця. Кадинську ОСОБА_19 вона ніколи не бачила, вихованням дівчинки постійно займались ОСОБА_15 та ОСОБА_1 , це бабуся. При спілкуванні ОСОБА_11 ніколи не згадувала про маму, ця тема не підіймається. Відповідач з`явилась лише після смерті ОСОБА_15 , виявила намір забрати доньку за кордон.

У суді свідок ОСОБА_30 повідомила, що вона є кумою ОСОБА_1 , ОСОБА_21 ніколи не бачила, ОСОБА_11 завжди мешкала разом із батьком та бабусею, тільки вони нею піклувались.

ОСОБА_31 в якості свідка суду зазначила, що вона сусідка ОСОБА_1 , вони мешкають на одній площадці. Відповідача вона ніколи не бачила, хоча мешкає у будинку більше тридцяти років. ОСОБА_14 виховував батько та бабуся, водили її до садочку та школи.

Також за клопотанням позивача та її представника до матеріалів справи долучено флешносій із аудіо записами розмови ОСОБА_5 . Дані записи було прослухано, проте суд не вважає за доцільне здійснювати оцінку даної інформації, тому що наявний лише перерваний запис голосу жінки, встановити, що це саме ОСОБА_5 неможливо, крім того, у суду відсутня переписка між, можливо донькою та матір`ю, з якої можна встановити логічний ланцюг певних висловлювань особи на записах.

Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, прослухавши аудіозаписи на флеш-носії, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

24.11.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено шлюб.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_7 (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження від 30.10.2008 року її батьком є ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_5 .

20.08.2021 року заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с. 18).

За рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2021 року з ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_6 в розмірі частики з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 29.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-17).

Відділом державної виконавчої служби Комунарського РВ ДВС ГТУЮ у м. Запоріжжя було відкрито виконавче провадження, станом на 31.05.2022 року сума боргу складає 58 170 грн. 61 коп. (а.с. 19), тобто аліменти не було сплачено взагалі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 батько неповнолітньої дитини (а.с. 11).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 07.06.2022 року неповнолітня ОСОБА_7 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у квартирі створено нормальні умови для проживання, наявна побутова техніка, зроблено косметичний ремонт, працюють усі комунікації, про що свідчить акт обстеження умов проживання від 07.06.2022 року. За даною адресою мешкає дитина без реєстрації (а.с. 20).

16.06.2022 року Запорізьким міським центром соціальних служб складено висновок оцінки потреб сім`ї, зазначено, що на даний час дитина залишилась без законних представників, мешкає з бабусею, батько помер, мати проживає за межами країни (а.с. 23-24).

Відповідно до інформації № 01-32/3177 від 07.06.2022 року, виданої директором Запорізької спеціалізованої школи № 40 з поглибленим вивченням англійської мови, протягом навчання ОСОБА_9 у школі (з 01.09.2015 року по 25.08.2020 року) мати ОСОБА_5 не цікавилася навчанням доньки, батьківські збори не відвідувала, не спілкувалась з класним керівником. У навчальному житті донька ОСОБА_5 участі не брала (а.с. 26-27).

Згідно з характеристикою № 01-35/44 від 30.05.2022 року, виданою директором Запорізької ЗОШ № 51, ОСОБА_7 навчається з 2020 року, має досягнення низького рівня, на уроках не зажди уважна і активна, відсутня мотивація до навчання, не завжди виконує домашні завдання, не брала участі у дистанційному навчанні, потребує постійного контролю з боку дорослих. Батько дитини епізодично цікавився її шкільним життям, спілкування відбувалось лише через мобільний зв`язок, батьківські збори не відвідував, мати дитини батьківських обов`язків взагалі не виконувала. ОСОБА_1 йде на контакт, виявляє інтерес до життя та навчання дитини (а.с. 28).

На час розгляду справи судом, ОСОБА_22 утримує бабуся ОСОБА_1 . Дитина разом з бабусею проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач не відвідує доньку, не приїжджає провідати, проте підтримує зв`язок через соціальні мережі, надсилає кошти, але не періодично, має намір забрати доньку в Ізраїль, на даний час оформлює громадянство. ОСОБА_32 не заперечує проти тимчасового проживання доньки ОСОБА_8 з бабусею. При цьому, відповідач після початку повномасштабного вторгнення неодноразово запрошувала доньку разом із бабусею в Ізраїль.

23.01.2023 року на підставі ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя складено висновок районної адміністрації по Хортицькому району Запорізької міської ради № 21.01/03-23/56 від 23.01.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно неповнолітньої ОСОБА_9 . Судом з висновку встановлено таке. Відповідно до інформації Запорізької загальноосвітньої школи № 51, яка надійшла до відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 15.12.2022 року, ОСОБА_11 навчається в ній з шостого класу, матір дитини в школі жодного разу не бачили, спілкування адміністрації та класного керівника з нею не відбувалося. Зі слів дівчини, вона втратила контакт з нею змалечку, не бачилася з нею.

Відповідно до інформації Запорізького міського центру соціальних служб від 19.12.2022 під час спілкування фахівця Центру з ОСОБА_18 було з`ясовано, що дитина навчається в 8 класі, у вільний час захоплюється малюванням та волейболом. Дівчина повідомила, що її вихованням завжди займалися баба та тато, який вже помер. Мати вона жодного разу не бачила, спілкуватися з нею почала нещодавно через соціальні мережі, але на даний час вони не?спілкуються. Під час бесіди було помічено, що усі питання, які стосуються матері, дуже засмучували дитину. Зі слів ОСОБА_8 , мати для неї чужа людина. 07.12.2022 року спеціалістом відділу по Хортицькому району (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійснено вихід за адресою проживання дитини: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту обстеження умови для проживання, розвитку, виховання ОСОБА_8 створені в повній мірі. У в квартирі зроблено сучасний ремонт, є необхідні меблі, побутова техніка, для дитини відведена окрема кімната. Кіра забезпечена усім необхідним для життя та навчання. На засіданнях комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, які відбулися 22.12.2022 року і 12.01.2023 року, було розглянуто питання про доцільність/недоцільність, позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На засіданні комісії, яке відбулося 22.12.2022 року, була присутня баба дитини, яка пояснила, що ОСОБА_5 не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до доньки, з 2010 року участі в житті ОСОБА_8 не бере, не цікавиться здоров`ям, розвитком, фінансово не допомагає, жодного разу не телефонувала. На засіданні комісії, яке відбулося 12.01.2023 року, була присутня неповнолітні дитина, яка пояснила, що свою маму не пам`ятає, в 2020 році знайшла її соціальних мережах та перша написала їй. На повідомлення ОСОБА_8 мати відповіла, запитувала як справи, як навчання в школі та запрошувала в гості, але подальше спілкування було недовготривалим. Зі слів ОСОБА_8 вона хоче надалі проживати з бабою, з якою у неї добрі відносини. Враховуючи усю надану відділу інформацію, пояснення ОСОБА_1 , неповнолітньої ОСОБА_7 , 2008 року народження, членами комісії було прийняті рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. До суду із даним позовом звернулась ОСОБА_1 бабуся, тобто особа, в сім`ї якої проживає дитина, тобто позов подано належним позивачем.

Відповідно до статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Отже, висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного з батьків батьківських прав.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), на яку посилається позивач в касаційній скарзі, зазначено, що «Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що «зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 29.04.2020 року у справі № 522/10703/1, на які посилається заявниця у касаційній скарзі.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позивач посилається на те, що відповідачка протягом тривалого часу не виконує своїх батьківських обов`язків стосовного своєї доньки, а саме: не піклується про її фізичний і духовний розвиток та не спілкується з нею.

Водночас позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для матері (батька), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Основні доводи позивача ґрунтуються на невиконанні відповідачкою материнських обов`язків. Доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, позивач не надав.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Подібний висновок викладений в постанові Верховного суду від 13.07.2022 року в справі № 705/3040/18 (провадження № 61-19878св21).

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що неврахування думки неповнолітньої ОСОБА_9 , 2008 року народження, щодо позбавлення її матері батьківських прав є виправданим з огляду на її вік, а небажання дитини спілкуватися з матір`ю може бути викликане тривалою відсутністю останньої у житті дитини. Крім того, дитина підтвердила, що мати не виконала обіцянки, тому вона засмутилась і боїться їй знов довіряти. Також, суд звернув увагу, що при спілкуванні дитина була зажата, деякі висловлювання були такі самі як і у позивача, крім того, дівчинка підтвердила, що бабуся була незадоволена тим, що вона почала спілкуватись з мамою.

Суд встановивши, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратила інтересу до участі у вихованні доньки та має намір на відновлення відносин з нею, дійшов до висновку про те, що така поведінка відповідача дає підстави вважати, що остання не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з донькою, а позбавлення її батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.

При цьому, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_5 про обов`язок змінити ставлення до виховання дитини та роз`яснити, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідача як матері щодо доньки протягом розумного строку після ухвалення судового рішення, орган опіки та піклування може ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав.

Зазначені ОСОБА_1 у позові обставини про умисне ухилення відповідача від виконання її материнських обов`язків не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Отже, з урахуванням обставин щодо неналежного виконання відповідачем материнських обов`язків, а також норм матеріального права та практики їх застосування, немає підстав для позбавлення відповідача материнських прав, оскільки виняткові обставини для застосування такого заходу впливу у спірному випадку відсутні.

Принцип змагальності згідно ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Враховуючи вищевказане, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування відмовити. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08 травня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя В.Б. Кулик