Справа № 212/7977/23
У Х В А Л А

17 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Колочко О.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання батьком та знаходження на його утриманні,-

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання батьком та знаходження на його утриманні.

У позові ОСОБА_1 просить встановити факт проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_1 , її самостійного виховання ним як батьком, та знаходження дочки на його утриманні без участі матері дитини- відповідача ОСОБА_2 .

Зазначена позовна заява передана в провадження судді Колочко О.В. 16 жовтня 2023 року, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2023 року.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви та вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, приходжу до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання батьком та знаходження на його утриманні.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою Російської Федерації. Зареєстрованого місця проживання в України не має.

ОСОБА_1 , який є громадянином України, та ОСОБА_2 , яка є громадянкою Російської Федерації є батьками ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Ярославль, Ярославської області, Російської Федерації, проте є громадянкою України.

Отже, предметом позову є про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання батьком та знаходження на його утриманні дитини, народженої на території Російської Федерації. Позивач є громадянином України та згідно позовної заяви разом із дитиною наразі проживає в Україні. Відповідач є громадянкою Російської Федерації, та згідно позовної заяви на території України зареєстрованого місця проживання не має та не мала.

Чинним цивільним процесуальним законодавством України передбачено, що спір щодо встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання батьком та знаходження на його утриманні підсудний суду за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача (правила загальної підсудності, стаття 27 ЦПК України) та не передбачає альтернативної підсудності щодо можливості розгляду вказаної справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

З урахуванням Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», оскільки відповідачка є громадянкою іншої держави, процесуальні питання, пов`язані з вирішенням даного спору, регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право».

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Ані вказана норма Закону України «Про міжнародне приватне право», ані інші законодавчі акти не передбачають, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання батьком та знаходження на його утриманні, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 200/421/19, провадження № 61-6949св21.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідач є громадянкою Російської Федерації, зареєстрованого місця проживання та майна на території України не має, жодних документів на підтвердження обставин проживання відповідача на території України наразі до позовної заяви не надано, місцем народження дочки сторін є Російська Федерація, отже позовні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання батьком та знаходження на його утриманні, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судами України.

Отже, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження у справі, та вважаю необхідним роз`яснити ОСОБА_1 , що позовні вимоги слід пред`являти у відповідний суд за зареєстрованим місцем проживання відповідача в іноземній державі.

Керуючись ст. 186, 260 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради Дніпропетровської області про встановлення факту проживання неповнолітньої дитини з батьком, її самостійного виховання батьком та знаходження на його утриманні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду и протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду складена та підписана 17 жовтня 2023 року.

Суддя О. В. Колочко