РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/2182/23

Провадження № 22-ц/4815/975/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 червня 2023 рокуу складі судді Красовського О. О., ухвалене в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року було стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів змінилось його сімейне становище: від другого шлюбу має дитину. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року з нього стягнуто аліменти на утримання дитини від другого шлюбу у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З огляду на зазначене просив про зменшення розміру аліментів, визначивши їх розмір з 25% до 16,5% від усіх видів його заробітку щомісяця.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 26 червня 2023 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст.ст.183, 184 СК України, якими передбачено, що право вибору способу стягнення аліментів, в тому числі право вимагати зміни раніше визначеного способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (одержувачу аліментів), тоді як в даному спорі позивач фактично просить постановити рішення про зміну способу стягнення аліментів, а не про зменшення розміру аліментів, що суперечить ч.3 ст.181 СК України, а тому обраний ним спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів є неналежним.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що законом передбачено два способи стягнення аліментів: у частці від доходу та у твердій грошовій сумі, та доводить, що його вимога полягає не у зміні способу стягнення аліментів, а в зменшенні розміру аліментів, що стягуються з нього за рішенням суду, адже зменшення з 1/4 частини доходів до 16,5% доходу, є, по суті, зменшенням до 1/6 частини. Покликання суду на недоведеність погіршення матеріального стану вважає безпідставними, оскільки він не обґрунтовував свої позовні вимоги зміною матеріального стану, а тому і не додавав докази з цього приводу. Зауважує, що про зменшення аліментів просив суд з підстав зміни його сімейного стану та наявності на утриманні ще однієї дитини та непрацюючої дружини. Заперечує покликання суду на рішення у справі № 127/28923/22 від 21.03.2023 року про стягнення з нього аліментів на другу дитину, оскільки ці обставини справи не встановлювалися під час розгляду даного спору. Зауважує, що суд помилково зазначив, що розмір стягнення аліментів з боржника згідно Закону України «Про виконавче провадження» не може перевищувати 50% заробітку, тоді як цей Закон передбачає ряд обставин, які можуть одночасно існувати, і за яких розмір стягнення не може перевищувати 30%. Вказує, що розмір аліментів, які стягуються з нього на користь спільного з позивачкою сина, більш, ніж удесятеро перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів для дитини відповідного віку. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Квасилівською селищною радою Рівненського району Рівненської області 27.01.2011 року.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 серпня 2017 року у справі №570/2167/17 з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 1200 гривень щомісячно, починаючи 26.05.2017 року і до повноліття дитини.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2019 року у справі №570/5864/18 було змінено спосіб стягнення та розмір аліментів та стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 такою обставиною зазначив зміну свого сімейного стану, а саме: створення нової сім`ї, народження дитини, та у зв`язку з цим необхідність утримання як дитини, так і непрацюючої дружини.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривні .

Позивач зазначає, що він почав сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від своїх доходів на дитину від іншого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2023 року у справі №127/28923/22, і ці обставини вважає такими, що перешкоджають йому сплачувати аліменти у встановленому Рівненським районним судом Рівненської області розмірі на утримання сина ОСОБА_3 , та просить у зв`язку з цим зменшити аліменти на сина з 1/4 частини до 16,5% від усіх видів його заробітку.

Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Разом з тим, чинним законодавством не передбачено можливості стягнення аліментів у відсотковому співвідношенні до доходу платника аліментів, оскільки ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Тому фактично позовні вимоги за своєю сутністю є не вимогами про зменшення розміру аліментів, а вимогами щодо зміни способу їх стягнення. Правом на заявлення такої вимоги позивач не наділений. Аналіз змісту ч. 3 ст.181, ст.ст.183,184 СК України дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, в тому числі право вимагати зміни раніше визначеного способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (одержувачу аліментів).

Таким чином, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Отже, позивач, який є платником аліментів (боржником), позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Верховний Суд у постанові 18 вересня 2019 року в цивільній справі №755/14073/16-ц зазначив, що положеннями Сімейного кодексу України передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, тобто зменшення або збільшення розміру аліментів, але не встановленого способу їх стягнення.

Оскільки позивач фактично просить постановити рішення про зміну способу стягнення аліментів, а не про зменшення розміру аліментів, що суперечить ч.3 ст.181 СК України, обраний ним спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів є неналежним, що, у свою чергу, є підставою для відмови у позові.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують законних висновків суду першої інстанції та апеляційним судом відхиляються.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач зазначав, що ним не була вказана підставою для зміни розміну аліментів така причина, як погіршення майнового стану, тому, власне, і не було надано доказів на підтвердження майнового стану. Такі покликання апелянта судом оцінюються критично, оскільки заявляючи про зміну сімейного стану та вказуючи, що у зв`язку з укладенням іншого шлюбу, створенням нової сім`ї та народженням дочки ОСОБА_5 він не може сплачувати аліменти в попередньому розмірі на утримання спільного з відповідачкою сина ОСОБА_6 , тим самим вказує на збільшення витрат та неспроможність їх нести у обставинах, що склалися.

У постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19 Верховний Суд дійшов висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (висновок Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує, що при ухваленні рішення у справі № 127/28923/22 від 21.03.2023 року про стягнення аліментів на другу дитину позивач позов визнав, відзив не подав, не повідомив суд про те, що він сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу, не ставив питання про зменшення розміру аліментів на утримання доньки у зв`язку з наявним рішенням про стягнення аліментів на утримання сина, натомість в подальшому заявивши позов про зменшення аліментів на його утримання.

Такі дії суд розцінює як бажання позивача надати перевагу в утриманні доньки за рахунок звуження прав та інтересів сина, зменшивши розмір утримання для нього, що суперечить інтересам дитини від першого шлюбу.

Дитина сторін проживає разом з відповідачкою і саме вона несе основний тягар її виховання та організації забезпечення її життєвих потреб, що призводить до певного дисбалансу між зусиллями, які повинні докладати обоє батьків задля розвитку їхньої дитини. Однак, в силу того, що шлюб між сторонами розірвано, сторони проживають окремо, а місце проживання їх спільної дитини визначено з матір`ю, неможливим є встановлення ідеального балансу зусиль обох батьків у вихованні та утриманні спільного сина ОСОБА_6 . Позивач бере участь в утриманні сина, сплачуючи аліменти за рішенням суду, що відповідачкою не заперечується.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість висновку місцевого суду щодо відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача за рішенням суду на сина сторін, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судом враховано у взаємозв`язку обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, а саме: зміна сімейного, а відтак і матеріального стану платника аліментів, матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання у нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений законом, принцип рівності обов`язків батьків щодо дітей, в тому числі, й по їх утриманню, а також заявлені вимоги про зміну способу стягнення аліментів їх платником, тоді як таким правом закон наділяє виключно одержувача аліментів.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 26 червня 2023 рокузалишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.