Номер провадження: 22-ц/813/5469/23
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.

суддів: Карташова О.Ю.,Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про визнання дій державного виконавця неправомірними,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною вище скаргою, у якій з урахуванням уточнень просив:

1) визнати дії у виконавчому провадженні ВП № 66401884 державного виконавця Тертичної В.В., Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області щодо відмови у поверненні коштів, які сплачені в рамках виконавчого провадження у розмірі: 263 569, 00 гривень протиправними;

2) зобов`язати державного виконавця Тертичну В.В., або хто її буде замінювати повернути кошти у розмірі: 263 569, 00 гривень ОСОБА_1 на його рахунок;

3) визнати дії державного виконавця Тертичної В.В., щодо постанови про відкриття ВП № 66401884 від 12 серпня 2021 року протиправними;

4) визнати дії державного виконавця Тертичної В.В., щодо надсилання запиту № 110964035 від 12 серпня 2021 року до ПФК неправомірними;

5) визнати дії державного виконавця Тертичної В.В., щодо надсилання запиту до Державної фіскальної служби України протиправними;

6) визнати дії державного виконавця Тертичної В.В., щодо надсилання запиту про реєстрацію за боржником ОСОБА_1 , транспортних засобів протиправними;

7) визнати дії державного виконавця Тертичної В.В., щодо винесення Вимоги державного виконавця від 16 лютого 2022 року до ОСОБА_3 , - протиправними;

8) визнати дії державного виконавця Тертичної В.В., щодо винесення Вимоги державного виконавця від 14 лютого 2022 до ОСОБА_1 , - протиправними;

9) визнати дії державного виконавця Тертичної В.В., щодо надсилання Запиту від 16 серпня 2022 року в рамках виконавчого провадження до Гатненської територіальної громади щодо ОСОБА_1 , - протиправними;

10) визнати дії державного виконавця Тертичної В.В., щодо складання довідки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22.09.2022 року у виконавчому провадженні ВП № 66401884 протиправними (а.с.98-104).

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 вказав, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем його виконання, оскільки зареєстрована адреса проживання боржника с.Гатне відноситься до Фастівського району Київської області.

Посилаючись на допущення порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 вважає, що у виконавчому провадженні не можуть вчинятись жодні дії, окрім повернення виконавчого документу стягувачу.

Скаржник також зазначив, що 22 серпня 2022 року він звернувся до державного виконавця із заявою про повернення йому коштів, сплачених на його особистий рахунок в рамках виконавчого провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про визнання дій державного виконавця неправомірними, стягувач: ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким:

1. Визнати протиправними у виконавчому провадженні ВП № 66401884 дії державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) , (ЄДРПОУ 34903037) Тертичної В.В. щодо відмови у повернені коштів які сплачені в рамках виконавчого провадження у розмірі 236 569 грн.та зобов`язати державного виконавця повернути ОСОБА_1 кошти у розмірі 69,00 грн на його розрахункові рахунки;

2. Визнати протиправними дії державного виконавця Тертичної В.В. Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) ():

- щодо винесення постанови про відкриття ВП № 66401884 від 12 серпня 2021 року,

- щодо надсилання запиту №110964035 від 12 серпня 2021 року об 17:38:34 до Пенсійного бонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно правовими договорами, про останнє місце роботи ОСОБА_1 ,

- щодо надсилання Запиту №110964038 від 12 серпня 2021 об 17:38 до Держаної Фіскальної служби України, про наявність рахунків у боржника;

- щодо надсилання Запиту №110964037 від 13 серпня 2021 об 22:44 до Держаної Фіскальної служби України, про джерела отримання доходів боржника;

- щодо надсилання Запиту про реєстрацію за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби до МВС від 09 вересня 2021 року;

- щодо винесення вимог державного виконавця від 14 та 16 лютого 2022 року до ОСОБА_1 ;

- щодо надсилання Запиту від 16 серпня 2022 року №66401884 до Гатненської територіальної громади щодо ОСОБА_1 .

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги надіслані державним виконавцем на адресу суду заперечення проти скарги, оскільки до таких не було долучено докази їх направлення іншим учасникам. Скаржник також зауважує, що поза увагою суду залишилось те, що факт відкриття виконавчого провадження № 66401884 із порушенням правил підвідомчості було встановлено у численних судових справах. Окрім того ОСОБА_1 посилається на помилковість висновків суду про вирішення питання щодо повернення коштів у ВП № 66401884 іншим судовим рішенням, зважаючи на зміст такого.

Також скаржником ОСОБА_1 заявлено про відмову від позовних вимог у частині зобов`язання повернути йому кошти у розмірі 263 500 грн.

У судове засідання особи які беруть участь у справі не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, із заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимоги заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції мотивуючи відмову у задоволенні скарги у частині визнання протиправними дій державного виконавця щодо відмови у поверненні ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених у ВП № 66401884 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , виходив з того, що питання стосовно повернення суми грошових коштів визнання протиправними дій щодо зарахування цих коштів в рахунок погашення заборгованості, вже було предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, а відтак це питання повторному розгляду не підлягає.

Кошти сплачені від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , були повернуті на рахунки вказаних осіб, а згідно розпорядження № 66401884 затвердженого начальником відділу ДВС від 09 лютого 2023 року, грошові кошти у розмірі: 40 000 гривень, в порядку положення ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» зараховані на рахунок ОСОБА_2 , на виконання виконавчого листа у справі 523/6790/19 від 3 липня 2021 року (а.с.163).

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення цих вимог ОСОБА_1 , однак не погоджується із мотивами, з яких виходив суд ухвалюючи оскаржуване судове рішення в указаній вище частині.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичної В. В. від 12 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66401884 з примусового виконання виконавчого листа № 523/6790/19, виданого 30 липня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеса, про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь ОСОБА_2 (стягувач) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі у розмірі 8 000,00 грн щомісячно, починаючи з 02 травня 2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно квитанції 08 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA0700429 від ОСОБА_4 надійшли грошові кошти у сумі 69 грн, отримувач: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), призначення платежу: «плата за користування системи виконавчого провадження у ВП №66401884 (оплата робиться згідно договору позики від 08.09.2021 року)».

Згідно квитанції від 08 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA0700429 від ОСОБА_4 надійшли грошові кошти у сумі 16 000 грн, отримувач: Києво-Святошинського РВ ДВС ЦМУМЮ, призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП № 66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 08 вересня 2021 року)».

Згідно квитанції 08 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA0700429 від ОСОБА_4 надійшли грошові кошти у сумі та 8 000 грн, отримувач: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП № 66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 08 вересня 2021 року)».

Згідно квитанції від 09 вересня 2021 року на депозитний рахунок Державної казначейської служби України UA0700429 від ОСОБА_6 надійшли грошові кошти у сумі 199 500 грн, отримувач: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); призначення платежу: «згідно судової справи 523/6790/19, аліменти в рамках виконавчого провадження ВП №66401884 (оплата робиться згідно договору безпроцентної позики від 09 вересня 2021 року)».

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності у скаржника ОСОБА_1 будь-яких майнових прав на такі грошові кошти, що сплачені у ВП № 66401884 у сумі 69 грн, 16 000 грн, 8 000 грн та 199 500 грн. Не містять обґрунтувань наявності у ОСОБА_1 прав на сплачені іншими особами кошти і скарга на дії державного виконавця, уточнення до неї та апеляційна скарга.

Отже, хоча колегія суддів і вважає слушними зауваження скаржника про помилковість висновків суду стосовно вирішення питання щодо повернення грошових коштів у ВП № 66401884 іншим судовим рішенням, зважаючи на зміст такого, водночас, зауважує, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності у скаржника ОСОБА_1 будь-яких майнових прав на такі грошові кошти у сумі 69 грн, 16 000 грн, 8 000 грн та 199 500 грн. Не містять обґрунтувань наявності у ОСОБА_1 прав на сплачені іншими особами кошти і скарга на дії державного виконавця, уточнення до неї та апеляційна скарга.

Щодо грошових коштів у розмірі 40 000 грн, сплачених п`ятьма платежами по 8 000 грн, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б дозволили ідентифікувати особу від якої надійшли ці кошти на депозитний рахунок Відділу.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вказане залишилось поза увагою суду.

Отже суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні таких вимог скарги, однак помилковими є мотиви такої відмови.

Колегія суддів, також погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги також в частині визнання дій державного виконавця щодо надсилання запитів, винесення вимог та складання довідок протиправними, оскільки, державний виконавець, вчиняв такі дії у спосіб та у межах Закону в рамках виконавчого провадження, що пов`язано з забезпеченням належного та своєчасного виконання судового рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Водночас, колегія суддів, вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця щодо прийняття постанови про відкриття ВП №66401884 від 12 серпня 2021 року, звертає увагу на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об`єктивності (пункт 5 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (частина п`ятої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частиною першою статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 123 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, четвертої, сьомої, восьмої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

За загальним правилом, поважними причинами визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У постанові від 03 квітня 2019 року у справі №456/2172/17 Верховний Суд виходив з того, що поважними причинами пропущення процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та з підстав, які не є переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип "res judicata".

Строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у виді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежить від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та не подано клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. Водночас заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення має найважливіше значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, неподання клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Такий висновок зробив Верховний Суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 (провадження №61-16974св19).

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі №759/20392/18 зазначено, що, виходячи з системного аналізу статей 123, 124, 126 ЦПК України із приписами пункту "а" частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якої пов`язано його початок, тобто після фактичної обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №2-1441/10 та від 07 липня 2021 року у справі №127/2-200/2004.

У постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі №914/2265/20 зазначено, що: "Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04 лютого 2022 року у справі №925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів "дізнався" та "повинен був дізнатися", що містяться у статті 341 Господарського процесуального кодексу України, зробила висновок про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя, і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, потрібно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14 серпня 2019 року у справі №910/7221/17, від 12 січня 2021 року у справі №910/8794/17, від 12 жовтня 2021 року у справі №918/333/13-г".

Звертаючись до суду з вказаною вище скаргою ОСОБА_1 , зазначив, що він неодноразово звертався до суду зі скаргами на дії державного виконавця у ВП №66401884, а також брав участь у розгляді судом інших скарг на дії виконавця у цьому ВП, зокрема у справах №523/6790/19, 523/19327/21.

З ЄДРСР колегією суддів встановлено, зокрема, таке.

В межах справи №523/6790/19 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про зупинення виконання за виконавчими документами від 11 лютого 2021 року та від 30 липня 2021 року, виданих у цивільній справі №523/6790/19 щодо стягнення аліментів (виконавчі провадження ВП №64919240 від 07 квітня 2021 року та ВП №66401884 від 12 серпня 2021 року), задоволеною ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року.

Скарга ОСОБА_1 у якій останній просив визнати незаконними дії та рішення державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Тертичної В.В., прийняті та винесені в рамках виконавчого провадження ВП №66401884 була прийнята до розгляду ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року у справі №523/19327/21.

Отже ОСОБА_1 був обізнаний про наявність постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №66401884 від 12 серпня 2021 року, яку оскаржує у цій справі, ще принаймні з вересня 2021 року, оскільки ця постанова була предметом дослідження судами під час розгляду інших скарг заявника, що свідчить про те, що скаржник мав реальну можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження та звернутися до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця у встановлений законом строк, проте вчинивши відповідні процесуальні дії лише 31 серпня 2022 року, у поданій до суду скарзі не навів жодних поважних причин пропуску цього строку.

Ураховуючи викладене вище, скарга ОСОБА_1 у частині вимог про визнання протиправними дій державного виконавця щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження підлягає залишенню без розгляду, як така, що подана із пропуском строку на її подання за умови відсутності клопотання скаржника про його поновлення.

Щодо клопотання скаржника про відмову від частини вимог скарги, апеляційний суд зауважує про таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

При цьому, положення статей Цивільного процесуального кодексу України не містять норм, що регулюють дії суду у випадку надходження від скаржника заяви про відмову від частини вимог, що викладені в скарзі на дії держаного виконавця та апеляційний суд вважає недопустимим застосування у цьому випадку аналогії закону ч. 1 ст. 191 ЦПК України, оскільки процесуальне законодавство, а саме розділ VІІ ЦПК України, яким визначено чіткий перелік прав, обов`язків сторін виконавчого провадження та повноважень суду в межах судового контролю за виконанням судових рішень, не передбачає права скаржника відмовитись від скарги на дії виконавця (або їх частини її вимог). Зазначене не є прогалиною у законодавчому регулюванні, враховуючи відмінність у призначенні та повноваженнях суду в рамках розгляду справи за правилами позовного провадження та в рамках удового контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Ураховуючи наведені вище висновки до яких дійшов апеляційний суд, питання стосовно розподілу судових витрат у розумінні зазначених вище положень ЦПК України не вирішується, оскільки судом не зроблено висновків про задоволення вимог скарги ОСОБА_1 , зокрема, про визнання протиправними дій у виконавчому провадженні ВП № 66401884 державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Тертичної В.В. щодо відмови у повернені коштів які сплачені в рамках виконавчого провадження у розмірі 236 569 грн та зобов`язання державного виконавця, повернути кошти у розмірі 263 569 грн на його рахунок та визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття ВП № 66401884 від 12 серпня 2021 року.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій у виконавчому провадженні ВП № 66401884 державного виконавця Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Тертичної В.В. щодо відмови у поверненні коштів, які сплачені в межах виконавчого провадження у розмірі: 263 569 гривень та зобов`язання державного виконавця, повернути кошти у розмірі: 263 569 гривень ОСОБА_1 на його рахунок змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій державного виконавця Тертичної В.В., щодо прийняття постанови про відкриття ВП № 66401884 від 12 серпня 2021 року ухвалу суду скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким такі вимоги ОСОБА_1 залишити без розгляду.

В іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький