Єдиний унікальний номер судової справи 462/8401/23
Номер провадження 2/462/1990/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

31 жовтня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна,

встановив:

Рух справи.

Уповноважений представник ОСОБА_1 адвокат Мельник А. В., 31.10.2023 року (вх. № 22910) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна, у якій просить суд скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 12033797, зареєстрований 30.12.2011 року реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 79035, м. Львів, вул. Зелена, 149-Ю, внесений в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ від 12.12.2011 року про відкриття виконавчого провадження № 30310913 з виключенням з електронних реєстрів інформаційних систем Міністерства юстиції України відомостей про дану заборону.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, крім іншого, суддя перевіряє додержання усіх передумов відкриття провадження. Так, перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Так, згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Адміністративною справою у розумінні п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Отже до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із ч. 3-5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Для визначення юрисдикції спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 340/25/19 від 22.01.2020 року.

Висновки суду.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивач оскаржує дії Залізничного ВДВС у м. Львові ЗМУЮ (м. Львів) щодо відмови у знятті арешту зазначеного нерухомого майна, вважає такі дії, щодо відмови незаконними та такими, що грубо порушують законні права та інтереси позивача у справі.

При цьому, позивачу позовній заяві не ставить вимоги до стягувача про визнання права власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт.

Так, враховуючи наведене, суд зазначає, що спір у даній справі є публічно-правовим, оскільки виник у зв?язку з невиконанням суб?єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, та відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно правил ч. 2 ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви.

З огляду на викладене, даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. 186 ЦПК України, суд -

постановив:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з майна відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право на звернення з позовною заявою у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко