Справа № 159/4405/22 Головуючий у 1 інстанції: Грідяєва М. В.
Провадження № 22-ц/802/841/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.

з участю: представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересовані особи: Ковельський відділ Управління державної міграційної служби у Волинській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за апеляційною скаргою заінтересованої особи Ковельського відділу Управління державної міграційної служби у Волинській області на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2023 року,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

В обґрунтування вимог вказує, що у вересні 2022 року він звернувся до територіального підрозділу Державної міграційної служби України м.Луцьк з заявою про отримання паспорта громадянина України, на підтвердження проживання подав оригінал довідки житлово-комунального підприємства.. В жовтні 2022 року він звернувся до Ковельського відділу УДМС у Волинсьій області щодо видачі паспорту громадянина України, так як постійно проживав в УРСР з 1989 року до 23.08.1991, з 24.08.1991 до 1996 року, однак у видачі паспорту відмовлено.

Він проживає із сім`єю у Волинській області близько вісімнадцяти років. Його дружина та донька мають беззаперечне право як законослухняні громадянини розраховувати на те, щоб він, як батько, належним чином у найкоротший час у законному порядку оформив документи щодо свого правового статусу громадянина, так як відповідно до положень п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України» від 08.10.1991, вважає себе громадянином України.

Встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 необхідне йому для отримання паспорта громадянина України.

Просив встановити факт його постійного проживання станом на 24.08.1991 року на території України за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Южно-Сахалінськ Сахалінської області, станом на 24 серпня 1991 року на території України, за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі заінтересована особа Ковельський відділ Управління державної міграційної служби у Волинській області, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи просила оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. Зазначають, що суд постановив рішення на підставі неналежних, недопустимих, недостатніх доказів.

Заявник не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити у зв`язку з таким.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими заявником письмовими доказами підтверджується факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають фактичним обстаивнам спарви.

Відповідно до вимог ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, згідно яких громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок). Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні;

безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Згідно статті 3 Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3- з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР;

в) рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 9 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті З Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України ОСОБА_2 необхідно подати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції дійшов висновку, що надані заявником докази підтверджують ту обставину, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_2 проживав на території України за адресою АДРЕСА_1 ;

Такому висновку передувало посилання суду на такі докази:

свідоцтво про народження, з якого вбачається, що ОСОБА_5 (син заявника) народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровськ УССР, його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ;

картку платника податків, згідно з якою ОСОБА_2 присвоєно номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, дата реєстрації 09.12.2014;

свідоцтво про народження, згідно з яким ОСОБА_4 (дочка заявника), народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Любомль Любомльського району Волинської області, її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ;

свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що ОСОБА_2 , уродженець м.Южно-сахалінськ Сахалінської області, громадянин російської федерації та ОСОБА_8 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , 20.11.2010 зареєстрували шлюб, актовий запис №9;

У відповіді Управління ДМС у Волинській області від 20.10.2022 заявника повідомлено про те, що надання адміністративних послуг та строків видачі дозвільних документів зупинено на час воєнного стану в Україні.

Ковельський відділ Управління ДМС України у Волинській області повідомив заявника, що відповідно до здійснених перевірок, а саме згідно з ІП «Облік іноземців, біженців», ОСОБА_2 документований тимчасовою посвідкою НОМЕР_2 від 02.11.2021, орган видачі (0701) та паспортом російської федерації НОМЕР_3 від 08.10.2019, термін дії до 08.10.2029, орган видачі мзс росії 37501.

Дослідивши указані докази апеляційний суд дійшов висновку, що у цих документах відсутні відомості про місце проживання заявника станом на 24 серпня 1991 року, а системний аналіз зазначених вище документів у сукупності з іншими доказами не надає можливості зробити висновок, що постійним місцем проживання заявника станом на 24 серпня 1991 року є

АДРЕСА_2 окремо виділити довідку КП «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради від 15.12.2014, на підставі якої суд першої інстанції робить висновок, що ОСОБА_2 проживав у АДРЕСА_2 станом 24 серпня 1991 року .

Такий висновок суду протирічить змісту цієї довідки, у якій відсутня вказівка про те, що ОСОБА_2 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, також у довідці не вказано, з якого часу саме заявник ОСОБА_2 був зареєстрований та з якого часу він знятий з реєстрації у АДРЕСА_2 , оскільки вказівка про дату реєстрації з 1990 року та зняття з реєстрації з 19.02.1996 стосується членів його сім`ї. До того ж, в архівній довідці Міністерства Оборони України відсутні відомості про місце проходження служби ОСОБА_2 станом на 24 серпня 1991 року, водночас зазначено, що ОСОБА_2 був зарахований з 31 березня 1992 року в розпорядження для продовження служби у «ВС СНГ», а звільнений з військової частини, розташованої м.Кримськ, Краснодарський край.

Згідно з копією «відпускного білета», ОСОБА_2 вибув у відпустку та зобов`язаний з`явитися до військової частини у місто Дніпропетровськ 14 липня 1991 року, однак не подано доказів про те, що ОСОБА_2 з`явився у цей час до місця служби в місті Дніпропетровську.

У даному судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_10 пояснив, що на даний час ОСОБА_2 паспортизований паспортом громадянина росії, отримує пенсію в росії.

З копії трудової книжки, заповненої 16.01.1978, вбачається, що ОСОБА_2 з 01.08.1979 по 31.12.1994 проходив службу в Збройних Силах, однак, якої країни - не зазначено.

Відсутні також відомості про місце служби ОСОБА_2 станом на 24 серпня 1991 року у копії військового квитка, останній запис у військовому квитку зроблено 31 грудня 1990 року.

З посвідчення Серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 призначена пенсія за вислугу років з 01 січня 1995 року згідно із законодавством республіки білорусь.

Ураховуючи викладене апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції такими, що суперечать фактичним обставинам справ, оскільки зібрані у справі докази не підтверджують тієї обставини, що ОСОБА_2 постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Всупереч вимог статті 81 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини заявник не подав.

Згідно з приписами частини І статті 374 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, безпідставно визнав встановленими недоведені належними та допустимими доказами обставини, тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи Ковельського відділу Управління державної міграційної служби у Волинської області задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2023 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: