КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 752/2166/22
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Борисової О.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Бєлоус В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року (суддя Хоменко В.С.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав,

встановив:

у лютому 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючі позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 7 березня 2014 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 5 квітня 2019 року за його ініціативою, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька ОСОБА_5 .

Позивачка посилалася на те, що за час подружнього життя із ОСОБА_2 мало місце насильство з його сторони не лише по відношенню до неї, але й до дитини, донька боялась його роздратованості, в домі панувала напружена агресивна атмосфера. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 дитиною не цікавився, не приймав жодної участі у її матеріальному утриманні, вихованні, аліменти ОСОБА_2 платить лише біля 6%, а не 25%, як передбачено законодавством, також подавав ще на зменшення аліментів та на недоцільне їх використання.

Позивачка стверджувала, що вона забезпечує найкращі умови для дитини, остання звикла до неї та до рідних, які присутні в її житті та приймають участь у її вихованні та формуванні особистості, дитина звикла саме до цієї сім`ї та середовища, і руйнувати світ дитини не можна, бо це призведе до стресу та додаткових страждань дитини.

Позивачка зазначала, що з огляду на те, що у відповідача, як біологічного батька, обмежене розуміння потреб дитини, а також те, що між ним та донькою не існує жодного емоційного зв`язку, то позбавлення батьківських прав у такому випадку відповідатиме інтересам дитини.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне

застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Позивачка зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач не подав відзиву на позов, не з`являвся у судові засідання та ігнорував всі судові виклики, та повідомлення, що свідчить про його повну байдужість до дитини і підтверджує те, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає їх виконувати належним чином.

Позивачка стверджує, що протягом останніх років відповідач взагалі не цікавиться станом дитини, її фізичним та духовним розвитком не приймає участі у її вихованні, навіть не відвідує, самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючи на її необґрунтованість та безпідставність.

Відповідач стверджує, що питання про його участь у вихованні дитини вже було предметом судового розгляду у цивільній справі № 606/2332/19 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, за результатами розгляду якої було видано виконавчий лист, яким встановлено графік його побачень з донькою, однак позивачка змінила місце проживання та чинить перешкоди у виконанні вказаного рішення суду.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.147-150, 153, 158-161), двічі у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 7 березня 2014 року, який розірваний рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 квітня 2019 року (с.с.14), мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.10-13).

Службою у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надано висновок від 3 лютого 2023 року № 3/02-396 щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.114-119).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не було встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки і доказів у підтвердження своїх посилань позивачкою надано не було.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим доказам, ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях

щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Верховний Суд у своїй практиці виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне

виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих суду доказів вбачається, що відповідач сплачує аліменти на дитину, цікавиться її навчанням, здоров`ям.

Рішенням Тернопільського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року визначений графік спілкування відповідача з дочкою, а у провадженні Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 64101469 з примусового виконання виконавчого листа № 606/2332/19 від 12 листопада 2020 року, виданого Теребовлянським районним судом Тернопільської області, про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у спілкуванні з донькою - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У підтвердження своїх позовних вимог, позивачка надала суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 5 грудня 2019 року, однак доказів притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення дій, які зазначені у витязі, суду надано не було.

Відповідачем суду надано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну способу участі батька у вихованні дитини, з мотивувальної частини якого вбачається, що між батьками ОСОБА_5 існують конфліктні стосунки, ОСОБА_1 чинить перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дочкою, постійно змінює місце проживання дитини, не надаючи можливості спілкуватися батьку з дочкою.

Вказані обставини також підтверджені висновком виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області від 3 лютого 2023 року.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, так як під час судового розгляду не було встановлено, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а його неможливість спілкуватися з дочкою пов`язана з діями позивачки, яка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, змінює місце проживання дитини, про що не повідомляє батька, обмежуючи його права та права дитини на спілкування з батьком.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Таких доказів позивачка не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не подавав відзиву на позовну заяву, не з`являвся у судові засідання, що свідчить про його повну байдужість до дитини та підтверджує, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, колегія суддів вважає безпідставними.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву з доданими

документами, які підтверджують виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та намагання усунути перешкоди, які чинить йому позивачка, у спілкуванні з дитиною.

Надані відповідачем документи спростовують твердження позивачки, що протягом останніх років відповідач не цікавиться станом дитини, її фізичним та духовним розвитком.

Посилання позивачки на те, що відповідач сплачує аліменти у меншому розмірі, ніж визначено законодавством, належними доказами не підтверджені, а надані відповідачем документи свідчать про перерахування ним щомісячно 10 000грн на утримання дитини відповідно до рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, судом правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 квітня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді О.В. Борисова

Г.М. Кирилюк