Провадження № 2/369/2252/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Цукаревій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/11477/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що з 15 вересня 2007 по 06 березня 2018 року ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю як жінка та чоловік. За час спільного проживання з ОСОБА_4 ними за спільні кошти та для спільного використання на ім`я ОСОБА_4 було придбано нерухоме майно, зокрема, житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після чого відкрилась спадщина на спадкове майно. Заповіту за життя ОСОБА_4 не складав. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є відповідачі у справі та спільна з позивачем донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 25 липня 2018 року позивачем в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 подана до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області заява про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також подали заяви про прийняття спадщини. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суд Київської області у справі № 369/9278/18 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 15 вересня 2007 року по 06 березня 2018 року. Визнано за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд. що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 318,6 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м. Рішення суду набрало законної сили 17 травня 2021 року.

За час спільного проживання рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради № 57, 12 сесії 06 скликання від 29 лютого 2012 року ОСОБА_4 передана у власність земельна ділянка площею 0,0902 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 квітня 2012 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки за вищезазначеною адресою, кадастровий номер земельної ділянки :01:019:5001. Позивач зазначає, що у разі набуття права власності на частину будинку до неї перейшло право власності на частину земельної ділянки, на якій він розташований. Крім того, у період набуття земельної ділянки ОСОБА_4 діяла норма закону, за якою земельна ділянка, отримана внаслідок приватизації, являлася об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0902 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:019:5001, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою від 14 листопада 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 11 квітня 2023 року закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 15 квітня 2021 року, зокрема, встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 15 вересня 2007 року по 06 березня 2018 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 318,6 кв.м., житловою площею 68,9 кв.м.

ОСОБА_4 належала земельна ділянка площею 0,0902 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:019:5001, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 17 квітня 2012 року серії ЯМ № 543333.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, позивач набула право власності на частину житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

За таких обставин, до ОСОБА_1 перейшло право власності на частину земельної ділянки, на якій розміщена відповідна частина будинку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України (в редакції, що діяла на момент отримання у власність земельної ділянки) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Оскільки у період проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 останній набув право власності на земельну ділянку, ОСОБА_1 в силу ч. 1 ст. 74 СК України має право на її частину.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню з кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 660,50 грн. (1 321/2).

Керуючись ст. 377 ЦК України, ст. 120, 125 ЗК України, ст. 61, 74 СК України, ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0902 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:019:5001, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , проживаючої по АДРЕСА_3 , з кожної на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 660 (шістсот шістдесят) гривень 50 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва