"30" жовтня 2023 р. Справа № 363/5544/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Мацьовитій Я.В.,

представника позивача ОСОБА_8.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, зокрема не відвідує сина, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний стан і духовний розвиток, неодноразово вчиняв сварки, а також відмовився матеріально утримувати дитину в достатньому рівні.

В суді представник позивачки зазначила, що сторони з 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07 липня 2015 року, від якого в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення сторін залишився проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Після розлучення відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з дитиною не спілкується та не утримує її. В 2022 році Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення про стягнення аліментів з відповідача, які стягуються з 2021 року. Разом з тим, ОСОБА_2 тривалий час аліменти не сплачував, внаслідок чого станом на 01 вересня 2022 року утворилася заборгованість. Проте, на даний час останній аліменти сплачує та частково погасив заборгованість. Також зазначила, що відповідач себе агресивно поводив, вчиняв насильницькі дії до дитини та позивачки, внаслідок чого останнього притягнуто до адміністративної відповідальності. В подальшому позивачка ОСОБА_4 возила дитину на відпочинок в м. Яремче Івано-Франківської області, оскільки хлопчик психологічно постраждав внаслідок насильницьких дій зі сторони відповідача. Крім того, згідно консультативного висновку спеціаліста у малолітнього ОСОБА_3 встановлено діагноз «гостра реакція на стрес». Після відпочинку стан дитини покращився, проте після приїзду з відпочинку у вказану квартиру, її стан знову погіршився, оскільки вона побачила розбите вікно і опинилася в тій обстановці, в які вчинено насильницькі дії. Крім того, відповідач не надав дозвіл на отримання консультації від психолога щодо малолітнього ОСОБА_3 , а також не надавав дозвіл на виїзд за кордон. Просила задовольнити позов та наполягала на розгляді справи у відсутність відповідача.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду не прибув та свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в суді всупереч вимог ст. 19 СК України не підтримав.

Відповідач, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у заочному порядку за згодою позивачки.

Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

У справі встановлено, що 03 жовтня 2012 року сторони уклали шлюб, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

07 липня 2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано.

Після розірванню шлюбу дитина залишилася проживати разом з позивачкою за адресою АДРЕСА_1 .

17 листопада 2021 року постановою Дарницького районного суду м. Києва, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Вказаною постановою встановлено, що 08 жовтня 2021 року приблизно о 23 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив сімейну сварку з колишньою дружиною ОСОБА_1 , в ході якої виражався нецензурною лайкою, погрожував, кидався в бійку, чим своїми діями завдав психологічного болю, тим самим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-КУпАП.

Відповідно до медичного консультативного висновку спеціаліста Ващенко В.М. від 11 жовтня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз - гостра реакція на стрес.

Згідно довідки лікаря загальної практики сімейної медицини Ващенко В.М. від 02 грудня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під наглядом вказаного лікаря з 2016 року по теперішній час. На момент огляду дитина соматично здорова. За час спостереження під час викликів вдома, дитина знаходиться постійно разом з мамою ОСОБА_1 . Всі телефонні дзвінки, консультації стосовно здоров`я ОСОБА_3 мама ОСОБА_1 здійснювала зі свого номеру, вона опікується здоров`ям дитини, сплачує медичні послуги самостійно. За цей час лікар батька дитини не бачив та здоров`ям дитини не займається.

Відповідно до характеристики початкової школи №332 Дарницького районну м. Києва, ОСОБА_3 навчається із 01 вересня 2020 року у початковій школі №332 Дарницького району м. Києва по даний час. Хлопчик протягом навчання у початковій школі зарекомендував себе здібним учнем. Програмовий матеріал засвоює на достатньому рівні. До навчання ставиться відповідально, всебічно розвинений. На уроках активний, з задоволенням виконує завдання творчого характеру. У позаурочний час дружно комунікує з однолітками, відвідує гурткову роботу «Цікаві штучки», народні танці «Трипілля». ОСОБА_3 відвідував освітній процес регулярно у 1 класі, без поважних причин навчальні заняття не пропускав: Вихованням сина займалася мама - ОСОБА_1 , з якої дитина і проживає. Хлопчик отримує всі належні умови для свого розвитку: завжди охайний та забезпечений всім необхідним обладнанням для навчання. На даний момент мама підтримує зв?язок з класним керівником, цікавиться перебігом освітнього процесу сина. Під час дистанційного навчання дитина працювала на освітній платформах з аккаунта мами ОСОБА_1 . Класний керівник не знайомий з батьком, він не відвідує батьківські конференції та не приймає участі в освітньому процесі сина, шкільним життям дитини не цікавиться. За спостереженнями педагогів дитина прив?язана до мами.

Згідно характеристики вчителя з додаткових освітніх послуг української мови та математики навчального клубу «SMART» від 02 грудня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує додаткові освітні послуги з української мови та математики з 2019 року. Хлопчик спостережливий та самостійний, вдало користується лексичним запасом у спілкуванні. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований та працелюбний хлопчик. На заняття завжди приходить охайним та з гарним настроєм. На вказані заняття ОСОБА_7 приводить мама - ОСОБА_1 , яка відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, завжди цікавиться її успіхами. За весь час навчання викладач з батьком дитини не знайома та жодного разу не бачила, кошти за навчання сплачує мама.

13 липня 2022 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва, яке набрало законної сили, з ОСОБА_2 на Користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2021 року та до повноліття дитини.

Висновком органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №101-4997/02 від 05 серпня 2022 року встановлено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості по аліментах Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області №25896 від 21 вересня 2022 року за період з 03 грудня 2021 по 01 вересня 2022 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 45 000 грн.

Відповідно до листа Вишгородського РТКЦ та СП Київської області №2/4/813 від 09 лютого 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до Указу Президента України від 12 серпня 2022 року №574/2022, призваний на військову службу по мобілізації 07 вересня 2022 року Вишгородським РТКЦ та СП Київської області.

17 лютого 2023 року провадження у даній справі зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведенні на воєнний стан.

03 травня 2023 року постановою Київського Апеляційного суду ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 17 лютого 2023 року скасовано та вказану справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до листа командира ВЧ НОМЕР_1 №422 від 07 березня 2023 року, ОСОБА_2 , 1991 року народження, проходив військову службу на посаді курсанта відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №237 від 07 вересня 2022 року. Даний військовослужбовець вибув для подальшого проходження служби до 205 навчального центру тактичної медицини відповідно до витягів з наказів командира.

Згідно листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №12/4500 від 08 червня 2023 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний 07 вересня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на військову службу до лав Збройних Сил України під час мобілізації до ВЧ НОМЕР_2 .

Відповідно до листа командира ВЧ НОМЕР_3 №360 №360 від 22 серпня 2022 року, ОСОБА_2 у період з 17 жовтня 2022 року по 11 листопада 2022 року проходив навчання у ВЧ НОМЕР_3 за програмою «Фахова підготовка бойового медика взводу» та вибув для подальшого проходження служби у 178 обр СВ ЗСУ згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_3 №282 від 11 листопада 2022 року.

Відтак, судом встановлено, що станом на даний час ОСОБА_2 проходить військову службу в Збройних Силах України під час воєнного стану і наданні відсічі збройної агресії російської федерації.

Суд вважає, що ці обставини об`єктивно не дали можливість відповідачу взяти участь в розгляді справи і надати свої пояснення суду.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

При цьому передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку піклування щодо неї.

Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, згідно з пунктом 2 якої ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 та 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

З наведеного вбачається, що позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжує діяти.

В цьому зв`язку, ОСОБА_2 з 07 вересня 2022 року виконує свій військовий обов`язок по захисту батьківщини згідно ст. 65 Конституції України.

В суді представник позивача визнала, що відповідач на даний час аліменти сплачує, а заборгованість по їх сплаті частково погашена, оскільки відповідач офіційно отримує заробітну плату в Збройних Силах України.

Проте, представник позивача в суді не зазначила, в якому конкретно розмірі погашено заборгованість по сплаті аліментів та доказів цьому суду не надала. Суд вважає, що та обставина, що відповідач перебуває в Збройних Силах України та захищає батьківщину є поважною причиною, принаймні з вересня 2022 року, невиконання ним належно батьківських обов`язків щодо спілкування з дитиною та її виховання.

Що стосується доводів позову про насильницькі дії по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 та його матері, то суд зазначає наступне.

У постанові від 17 листопада 2021 року щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відсутні будь-які дані про вчинення ним насильства по відношенню до дитини. Зі змісту якої чітко вбачається, що відповідач своїми діями завдав психологічного болю самій позивачці - потерпілій ОСОБА_1 ..

З постанови також не вбачається і судом не встановлено, що відповідач вчинив насильницькі дії з пошкодженням майна і заподіянням дитині будь-якого психічного насильства. Сам факт наявності лікарської довідки із встановленим діагнозом «гостра реакція на стрес» не свідчить про винні та протиправні дії відповідача по відношенню до малолітньої дитини та заподіянні їй шкоди в розумінні ст. 164 СК України.

Також суд звертає увагу на те, що ці обставини не підлягають повторному доказуванню згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Водночас, суд погоджується з тим, що сварка мала місце між батьками 08 жовтня 2021 року в ході якої відповідачем вчинено насильницькі дії в сім`ї, що могло негативно вплинути на психологічний стан дитини, проте достатніх підстав вважати, що винні та протиправні дії відповідача є ознаками жорсткого поводження з дитиною в розумінні вимог ст. 173-2 КУпАП та п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України, у суду немає. Сама тільки ця обставина достатньою підставою для позбавлення батьківських прав бути не може.

Висновок органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації №101-4997/02 від 05 серпня 2022 року є недостатньо обґрунтованим та незмістовним, який не містить детального і ретельного аналізу обставин, з`ясування яких є обов`язковим, та в якому всупереч вимог ст. 19 СК України, відсутні дані про обстеження умов проживання, опитування всіх членів сім`ї, коли думка відповідача не з`ясована.

Відтак, вказаний висновок не може бути покладеним в основу рішення про позбавлення батьківських прав, які в суді представником служби не підтриманий.

Що стосується доводів позову про ненадання відповідачем дозволу для виїду за кордон, то суд зазначає, що цей факт не може бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав згідно ст. 165 СК України. Захист прав позивачки в даному випадку може полягати в подачі позову про надання дозволу на виїзд дитини за кордон згідно вимог ст. 157 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказаний висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №635/5223/20.

Суд звертає увагу на те, що обставини справи дійсно містять відомості про те, що відповідач в достатньому обсязі батьківських обов`язків не виконує.

Разом з тим, достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав передбачених ст. 164 СК України на даний час судом не встановлено.

Відтак, з урахуванням проходження ОСОБА_2 військової служби, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 280 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повне судове рішення складено 09 листопада 2023 року.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, місце знаходження: м. Київ, вул. Ялтинська, 14, .

Суддя