Провадження № 22-ц/4808/1093/23
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Працун В.В.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання незаконним самовільного перерахування грошових коштів, зобов`язання до вчинення дій, стягнення грошових коштів, штрафних санкцій, пені, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 червня 2023 року під головуванням судді Кіндратишин Л.Р. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконним самовільного перерахування грошових коштів, зобов`язання до вчинення дій, стягнення грошових коштів, штрафних санкцій, пені.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 04.11.2022 в період часу з 10 год. 14 хв. до 10 год. 16 хв. невідома особа маючи злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами шляхом обману та зловживання довірою, з використанням електронно-обчислювальної техніки та програмного забезпечення, здійснила непогоджений позивачем перевід коштів в сумі 54 900 грн з її кредитної картки, виданої ПАТ КБ « ПриватБанк», на інші невідомі рахунки, внаслідок чого отримала можливість розпоряджатись вказаними коштами на власний розсуд та заподіяла майнову шкоду на суму 54 900 грн.

Вказані шахрайські дії були скоєні за наступних обставин. Позивачем 01.11.2022 на сайті ОЛХ було розміщено оголошення про продаж бензинового електрогенератора DW8500W. Близько 10 години ранку 04.11.2022 в месенджер WhatsApp на номер оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , яким користується позивач, надійшло повідомлення з номера НОМЕР_2 . Невідома особа запропонувала продати йому виставлений на продаж генератор, за ціною що була відображена на сайті ОЛХ, а саме за 22 300 грн. Невідома особа запропонувала відправити генератор за допомогою сервісу ОЛХ доставка. Позивач погодилась, після чого невідома особа з`ясувала у позивача чи користувалась вона раніше таким сервісом - ОЛХ доставка, на що позивач відповіла, що не користувалась. Відразу після цього у її месенджер надійшло повідомлення з посиланням на сторінку ОЛХ доставка, де вже нібито зазначалось, що покупцем внесено кошти для оплати замовленого товару і необхідно заповнити реквізити продавця. Позивач зробила скріншоти переписки з відображенням екрану свого телефону. Після чого знайшла роз`яснення сайту ОЛХ доставка, де заявлялось про те, що продавець вносить інформацію лише про номер своєї карти і при цьому ОЛХ гарантує безпечність транзакцій та збереження особистої інформації. Вважаючи, що користується дійсним посиланням на сервіс ОЛХ доставка, вона ввела інформацію про номер своєї картки, при цьому підтвердила форму щодо погодження продажу. Однак на вказаній формі сервісу ОЛХ доставка не відбувалось підтвердження щодо зарахування коштів покупця на сервіс доставки.

Позивачка, отримавши доступ до інформації по рахунку виявила, що залишок коштів становив 37 грн і зрозуміла, що відбулось несанкціоноване списання коштів з картки на суму 55 000 грн.

Уся інформація про переписку в месенджері була видалена, номер телефону був неактивним. Жодних повідомлень у вигляді дзвінків чи смс-повідомлень від ПАТ КБ «ПриватБанк» на її номер телефону не надходило, вона не погоджувала будь-яких платежів, а також не вводила персональні дані у вигляді пін-коду карти CVV2-номеру картки, паролю користувача сервісу Приват-24 чи іншої інформації.

В подальшому позивачка зателефонувала у службу підтримки, 04.11.2022 у відділенні банку подала заявку про вчинення шахрайських дій і їй повідомили, що картка заблокована. Однак, працівники банку не змогли повідомити куди поділися кошти. Історія трансакцій сервісу Приват-24 також не містила інформації про номер карки на яку було здійснено переказ коштів. Єдине, що змогли повідомити працівники АТ КБ «ПриватБанк» - це номера кодів авторизацій вказаних трансакцій.

Позивачкою 05.11.2022 було подано заяву про злочин з приводу шахрайських дій і 06.11.2022 внесено відомості до ЄРДР.

На адресу головного офісу АТ КБ «ПриватБанк» 07.11.2022 подано заяву про захист прав споживачів щодо несанкціонованого списання кредитних та особистих коштів. Згідно відповіді від 22.11.2022, відповідачем було відмовлено в задоволені вимог позивачки, при цьому не було жодної інформації щодо оскаржуваних трансакцій.

За допомогою сервісу Приват-24 07.12.2022 нею отримано повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» про те, що до 25 числа цього місця необхідно внести обов`язковий платіж за кредитною карткою - 1 748,12 грн.

Таким чином, відповідач не вчинив жодних дій для повернення коштів, не вжив заходів щодо уникнення збитків.

З часу здійснення несанкціонованого списання коштів, тобто з 04.11.2022, АТ КБ «ПриватБанк» 24 та 25 січня 2023 року, а також 20 лютого 2023 року, відновив залишок безпідставно списаних коштів шляхом повернення в суму 24000, 6900 грн. та 24000. Усього 54900 грн, тим самим банк визнав неправомірність своїх дій. Однак, станом на 27.03.2023 не надавав запитувану інформацію щодо здійснених трансакцій та іншу інформацію щодо направленого запиту та за допомогою сервісу Приват-24 надсилав повідомлення про нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які є предметом позову.

Банком було стягнуто комісію за використання кредитних коштів, відповідно: 211,53 грн, 960 грн, 276 грн. Усього сума комісії склала 1 447,53 грн, які були списані з карткового рахунку позивача.

З ініціативи позивача 04.11.2022 була заблокована картка відповідача, і в подальшому жодного разу не розблоковувалась. Після блокування вказаної карти, позивач отримала у відділенні банку, іншу карту на своє ім`я.

Відповідачем нараховано відсотки за користування кредитним лімітом, який утворився внаслідок несанкціонованих трансакцій 04.11.2022 в сумі 4 081,46 грн, суми вищевказаних комісій та відсотків, які утворились внаслідок несанкціонованих трансакцій були списані з власних коштів позивача, у зв`язка із чим позивачу було заподіяно майнової шкоди на суму 5 528,99 грн.

Єдиним хто мав інформацію про персональні дані позивачки, а саме про наявність кредитної картки та кредитного ліміту, номер, термін дії, CCV2- код є АТ КБ «ПриватБанк», який не виконав свого обов`язку щодо належного зберігання та захисту інформації.

Просила з урахуванням уточнених позовних вимог визнати незаконним самовільне без згоди позивача перерахування 04.11.2022 грошових коштів з карткового рахунку та транзакції визнати недійсними: транзакції від 04.11.2022 на суму 24 000 грн.; 24 000 грн та на суму 6 900 грн. Зобов`язати відповідача скасувати комісію в сумі 1 447,53 грн та відсотки (пеню, штрафні санкції) в сумі 4 081 грн, нараховані внаслідок проведення операцій з перерахування 04.11.2022 в сумі 54 900 грн з карткового рахунку. Стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 5 528,99 грн, що складаються з комісії в сумі 1 447,53 грн та відсотків (пені, штрафних санкцій) в сумі 4 081 гривень, нараховані внаслідок проведення операцій з перерахування 04.11.2022 в сумі 54 900 грн з карткового рахунку. Стягнути з відповідача пеню з 04.11.2022 по 24.01.2023 в сумі 2 219,17 грн, а також судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 червня 2023 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» 24 та 25 січня 2023 року, а також 10 лютого 2023 року відновив залишок безпідставно списаних коштів шляхом повернення коштів в сумі 24000 грн, 6900 грн та 24000 грн. Усього 54 900 грн.

В своєму рішенні суд безпідставно зазначає, що відсутні підстави для задоволення позову.

Саме відповідач має довести, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що дало б підстави для відповідальності користувача за проведені платіжні операції, відповідно.

Відповідачем не надано інформації, яка підтверджувала б можливе вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, натомість позивач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила відповідача про цей факт, звернулась в правоохоронні органи з заявою про вчинення кримінального правопорушення. При цьому позивач під час багаторазових звернень до відповідача, Національного Банку України, правоохоронних органів зазначала відразу і продовжує стверджувати, що вона не розголошувала своїх персональних даних, не втрачала картку, не проходила ідентифікацію в системі «Приват-24», тобто не вчиняла будь-яких дій, які дали б змогу ініціювати сторонній особі проведення оскаржуваних трансакцій.

Зазначає, що суд не дав належну оцінку інформації, що була надана відповідачем, про те, що оскаржувані трансакції відбувались з використанням нетипового пристрою.

Суд вказав тільки на обов`язок банку інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, однак не дав оцінку тому факту, що банк під час здійснення оскаржуваних трансакцій не здійснив інформування користувача будь-яким з доступних способів і відповідно не проводилась банком автентифікація та верифікація клієнта, що також прямо передбачено нормативно-правовими актами.

Суд, в рішенні фактично дійшов протилежних за своїм змістом висновків.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані, які свідчать про розголошення позивачем своїх особистих даних чи вчинення інших дій, які б сприяли здійснення сторонньою особою оскаржуваних трансакцій.

Висновки суду не підтверджені будь-якими об`єктивними даними, а є лише припущенням.

Банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що банківську картку позивачка не втрачала, іншим особам не передавала, ПІН-коду нікому не повідомляла, а тому банк зобов`язаний сплатити позивачу кошти.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник АТ КБ «Приватбанк» вимоги апеляційної скарги заперечила, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 01.11.2022 ОСОБА_1 на сайті ОЛХ було розміщено оголошення про продаж бензинового електрогенератора DW8500W.

З фотокопії екрану її мобільного телефону вбачається, що 04.11.2022 вона спілкувалась в додатку месенджер WhatsApp з абонентом мобільного зв`язку НОМЕР_2 про продаж вищевказаного генератора, використовуючи свій номер мобільного НОМЕР_1 . Також за пропозицією вказаного абонента скористалась ОЛХ-доставкою і для цього ввела номер картки. Виявивши через додаток Приват-24 відсутність коштів в сумі 54 900 грн на кредитному картковому рахунку НОМЕР_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк», остання одразу повідомила службу підтримки ПАТ КБ « ПриватБанк» ( а.с. 54-57).

Згідно даних виписки по картці/рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 і додатковим рахункам, яка надана АТ КБ « Приватбанк» за період з 04.11.2022 по 25.01.2023 мали місце наступні операції : 04.11.2022 переказ зі своєї картки 24 000 грн, комісія 211 грн, залишок після операції 2 828,40 грн; 24 000 грн, сума комісії 960 грн, залишок після операції 27 786,40 грн; 6 900 грн, сума комісії 276 грн, залишок після операції - 34 962,40 грн; 01.01.2023 списання відсотків за використання кредитного ліміту, за ставкою 3,5 відсотка, нараховано 2 333,34 грн, залишок після операції 37 295,74 грн; 04.01.2023 - Р33 - сума операції 1 748,12 грн, залишок після операції - 35 547,62 грн (а.с. 93).

ОСОБА_1 07.11.2022 подано до ПАТ КБ «ПриватБанк» заяву про захист прав споживачів щодо несанкціонованого списання коштів (а.с. 58-63).

Після чого, позивач отримала сповіщення від ПАТ КБ « ПриватБанк», що нею була подана заявка №1279806 на повернення коштів по операції з картки НОМЕР_4 на суму 6900 грн 04.11.2022 о 10:15:48. Також надано відповідь, про те, що 04.11.2022 заявки на повернення коштів прийнято в роботу, 22.11.2022 про те, що таку операцію здійснено в мережі іншого банку, однак вони зроблять все, щоб заявку було розглянуто позитивно ( а.с. 64-66).

АТ КБ «ПриватБанк» 22.11.2022 за №20.1.0.0.0/7 ОСОБА_1 надано відповідь та вказано про те, що 04.11.2022 за її рахунком був здійснений переказ грошових коштів. При здійснені переказу були коректно введені номер картки, термін її дії та CVV2 код (а.с. 67-68).

Згідно із сповіщенням АТ КБ «ПриватБанк» від 07.12.2022, зазначено, що до 25 числа цього місяця необхідно внести обов`язків платіж за кредитною карткою 1 748,12 грн (а.с. 70).

З виписки по картці НОМЕР_5 АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 , 24.01.2023 вбачається, що мало місце автоматичне списання коштів для погашення простроченої заборгованості по картці НОМЕР_6 в сумі 1 748,12 грн, залишок коштів - 22 254,05 грн, та 24.01.2023 повернення коштів за заявкою 2179807, оригінальна картка НОМЕР_9 на суму 24 000 грн (а.с. 92).

Згідно інформації наданої банком вбачається, що по картці ОСОБА_1 відбулись наступні трансакції : 04.11.2022 о 10:14:56 на суму - 24 211, 53 грн; 04:11:2022 о 10:15:24 на суму - 24 960 грн; 04.11.2023 о 10:15:48 на - 7 176 грн, за датою поступлення 05.11.2022 Р32 на суму - 24 211, 53 грн, через найменування еквайрінгу JOINT STOCK COMPANY FIRST UKRAINE SNTERNATIONAL; опис трансакції - BANK A-BANCOMUA (а.с. 119- 123).

Відповідно до відповіді на с/з за шаблоном НОМЕР_7 , СБ АТ КБ « Приватбанк», за якою було здійснено перевірку обставин несанкціонованого списання 04.11.2022 з картки НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 коштів на загальну суму 54 900 грн., то аналізом проведених трансакцій через адмінку «PanLike», встановлено, що в трансакції проведено з ручним вводом номеру картки, введенням cvv-коду та без використання «3D Secure»; вхід за 04.11.2022 в «Приват24» під акаунтом клієнта НОМЕР_8 ОСОБА_1 відбувався з нетипового для клієнта девайсу. Встановити отримувача коштів не представилось можливим, інформація надається лише на запит правоохоронних органів. За заявками вони отримали підтвердження збою. Кошти буде повернуто на карту в найкоротші строки. Карта НОМЕР_3 заблокована при звернені на 3700, перевипущена. Дана подія внесена в Портал СБ №18526.

Таким чином, перерахуванню коштів з картки клієнта ОСОБА_1 сприяло розголошення заявником конфіденційної інформації в ході спілкування із зловмисником та внесення даних картки ймовірно за фішинговим посиланням «OLХ» ( а.с. 143-145).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

На підставі частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу (статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Пунктами 14.14, 14.15 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк, зокрема, зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

При цьому обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Згідно з пунктом 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Відповідно до пункту 3, 12 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача.

Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, набудь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу.

Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено вину відповідача у втраті коштів з її кредитної картки. Судом також враховано, що між сторонами існували кредитні правовідносини, а вимоги про зобов`язання повернути відсотки та зобов`язати відповідача скасувати комісію в сумі 1447,53 грн та відсотки в сумі 4 081 грн, нараховані внаслідок проведення операцій з перерахування 54 900 грн з карткового рахунку; стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 5 528,99 грн, що складаються з комісії в сумі 1447,53 грн. та відсотків (пені, штрафних санкцій) в сумі 4 081 грн, нарахованих внаслідок проведення операцій з перерахування 54 900 грн з карткового рахунку; стягнення з відповідача пені з 04.11.2022 по 24.01.2023 в сумі 2219,17 грн, є похідними від вимоги про визнання незаконним самовільне перерахування грошових коштів та трансакцій недійсними, тому такі задоволенню теж не підлягають.

Доводи апелянтки про те, що саме відповідач має довести, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації яка дала змогу ініціювати платіжні операції спростовується наступним.

Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Пунктом 9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України 05 листопада 2014 року № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено,що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Судом першої інстанції встановлені обставини, які підтверджують, що позивач своїми діями сприяла втраті та незаконному використанню третіми особами інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Зокрема перерахуванню коштів з картки позивачки сприяло розголошення конфіденційної інформації в ході спілкування із абонентом в додатку WhatsApp при продажі товару. Позивачка внесла дані кредитної картки після переходу за фішинговим посиланням «ОЛХ», що підтверджується фотокопією екрану мобільного телефону позивачки та за пропозицією невідомого абонента скористалась ОЛХ - доставкою. Після цього виявивши відсутність усіх коштів на рахунку, повідомила у службу підтримки ПАТ КБ «ПриватБанк».

АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідь ОСОБА_1 на її звернення щодо незаконного списання коштів і вказав, що 04.11.2022 за її рахунком був здійснений переказ грошових коштів. При здійснені такого переказу були коректно введені номер картки, термін її дії та CVV2 код.

В свою чергу позивачкою, на яку покладено обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення банком правил проведення розрахункових операцій в процесі переказу грошових коштів з її карткового рахунку та неправомірних дій банку.

В засіданні апеляційного суду, представником відповідача було вказано, що наразі триває досудове розслідування по цьому факту і остаточне рішення ще не прийнято. Тому не вбачається підстав вважати, що втрата коштів позивачки сталась внаслідок незаконних дій відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування або зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин