Справа № 442/5133/19 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/909/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: представника апелянта адвоката Таран В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою AT «Універсал Банк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року у справі за позовом AT «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про звернення стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року AT «Універсал Банк» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 05.09.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № BL 8606 на споживчі потреби, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в розмірі 111 000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення 01.09.2033 року.

Згідно п.1.1. Кредитного договору Відповідач зобов`язувався погасити Кредит, сплатити проценти за користування ним в розмірі 15.45% річних (п.п. 1.З.1.). Згідно п.п. 1.3.2. за користування коштами понад встановлений строк (або термін його погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 30.9% річних. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого має прострочену заборгованість за кредитом.

В подальшому до кредитного договору № BL 8606 від 05.09.2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено додаткові угоди: 10.06.2009 року - № 1 та № 2; 07.07.2010 року - № 3 та № 4; 20.09.2011 року - № 5 та № 6; 27.09.2012 року - № 7; 08.04.2013 року - № 8.

Станом на 27.10.2014 рік, заборгованість боржника становить 119 780,60 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 551 21 1,47 гривень, з яких:

- заборгованість по сумі кредиту - 109 173,87 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 1 413849.65 гривень; -в тому числі прострочена заборгованість по кредиту - 817,56 дол. США. що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 10 587,76 гривень;

- відсотки - 10 539.50 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 136 491,16 гривень;

- підвищені відсотки - 67.23 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку - 870.66 гривень.

Відповідач не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих по ньому процентах, чим порушив прийняті на себе договірні зобов`язання.

Одночасно з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитними договорами, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . ОСОБА_3 та Банком було укладено договір іпотеки від 05 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Манзілевською Т.С., згідно якого іпотекодавці передали в іпотеку квартиру, яка складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 94.1 кв.м.. житловою площею 63.1 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям - майновим поручителям на праві приватної власності.

Також, 10.06.2009 p., 07.07.2010 p., 20.09.2011 p., 27.09.2012 p., 08.04.2013 p. між Банком та іпотекодавцями - майновими поручителями було підписано договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 05 вересня 2008 р..

На час звернення до суду вказана заборгованість погашена не була, тому у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Універсал Банк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом його реалізації.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року в задоволенні позову Акціонерного Товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про звернення стягнення відмовлено.

Рішення суду оскаржило AT «Універсал Банк», подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення є необгрунтовним та таким, що прийняте при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується з висновком суду щодо пропуску строку позовної давності.

Вказує, що банком було долучено заяви ОСОБА_4 від серпня 2012 року, лютого 2013 року та березня 2018 року. Вважає, що дані заяви направлялись боржником в межах первісного строку давності, а тому є всі підстави для переривання строку позовної давності та його обрахунку заново з моменту направлення звернення ОСОБА_4 02.03.2018 року.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Таран В.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду за захистом власних прав та інтересів з порушенням строку позовної давності, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 05.09.2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № BL 8606 на споживчі потреби, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в розмірі 111 000,00 дол. США, з кінцевим терміном повернення 01.09.2033 року при сплаті 15,45 % річних за користування кредитом.

ОСОБА_4 підтвердив свою згоду з умовами договору про надання споживчого кредиту № BL 8606 від 05.09.2008 р. та отримав готівкові кошти згідно заяви про видачу готівки № 034В14 від 05.09.2008 року, що підтверджується його підписами.

В подальшому до кредитного договору №BL8606від 05.09.2008року між Банком та ОСОБА_4 було укладено додаткові угоди: 10.06.2009року -№ 1та №2; 07.07.2010року -№ 3та №4; 20.09.2011року -№ 5та №6; 27.09.2012року -№ 7; 08.04.2013 року № 8.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки від 05.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Мандзілевською Т.С., реєстровий № 3072. Предметом іпотеки є нерухоме майно квартира, яка складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 94,1 кв.м., житловою площею 63,1 кв.м., знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Також, 10.06.2009 р., 07.07.2010 р. 20.09.2011 р. 27.09.2012 р.08.04.2013 р. між Банком та іпотекодавцями - майновими поручителями відповідачами, було підписано договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 05 вересня 2008 р.

Згідно з розрахунком станом на 27.10.2014 р. заборгованість боржника становить 119780,60 дол. США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 1 551 211,47 гривень.

У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Обґрунтовуючи свої вимоги, банк зазначав, що наявні у справі докази підтверджують порушення позичальником своїх зобов`язань, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Заперечуючи проти вказаних вимог, представник позичальника ОСОБА_4 (а.с.169) та представник відповідача ОСОБА_1 (майнового поручителя) вказували на пропуск кредитором строку звернення до суду у цій справі, оскільки 08.08.2014р. банк звернувся до ОСОБА_4 з вимогою про дострокове повернення всього боргу за кредитним договором і вимагав достроково, через 30 днів з моменту отримання вимоги повернути повністю борг. Оскільки ОСОБА_4 не виконав даної вимоги у вказаний строк, то банк 16.01.2015р. звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором BL 8606 від 05.09.2008, на забезпечення якого було передано в іпотеку вищезгадане нерухоме майно , що свідчить про початок відліку позовної давності

Дійшовши висновку про обґрунтованість пред`явлених банком позовних вимог, суд першої інстанції врахував заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами.

Встановлено, що пред`являючи вимогу 08.09.2014, а після неї 16.01.2015 позов про стягнення заборгованості з відповідачів та ОСОБА_4 , банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором BL 8606 від 05.9.2008, тобто строк позовної давності почав перебіг з 16.01.2015.

Отже, строк позовної давності, в межах якого банк мав право звернутися до суду за захистом своїх прав, пред`явивши позов про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався з 16.01.2015 і закінчився 16.01.2018.

Водночас, як вбачається з матеріалів даної справи, з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, Позивач звернувся 18.07.2019, тобто, через 4 (чотири) роки шість місяців і два дні, що становить більше ніж встановлений законом строк позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (рішення у справах "Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства", "Золотас проти Греції").

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зібраними у справі доказами підтверджено пропуск АТ «Універсал Банк» позовної давності до позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, про застосування якої заявлено відповідачем ОСОБА_1 . Позовна давність за вимогами кредитора розпочалася з 16.01.2015р. і відповідно, позовна давність у цій справі спливла 16.01.2018 року.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16, від 18 серпня 2021р. у справі № 201/15310/16(провадження № 61-547св21).

Щодо доводів апеляційної скарги про переривання строку позовної давності, то колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

У постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виснував, що необхідно розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) і вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається впливу" позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність і всі правила щодо початку її перебігу, зупинення, переривання, наслідків спливу тощо. За змістом частини першої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності пов`язане з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування іпотеки. Переривання позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Тому вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням (основна) і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки (додаткова) є різними. Застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою закон не передбачає.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що згідно з висновком ВС, який викладений у постанові від 29 березня 2019р. у справі №6-1996цс16, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19 (провадження № 61-13802св21) вказано, що "тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності". А обставини, з якими позивач пов`язує переривання позовної давності виникли вже після її спливу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу AT «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.