Справа № 953/5014/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді - Губської Я.В., при секретарі - Мордухович К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Харківської міської ради (м.Харків, м-н Конституції 7) про визнання права власності в порядку спадкування,-

Встановив:

ОСОБА_1 22.03.2021 звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просив суд: визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., ганок літ. А-1, площею забудови 1,2 кв.м., сарай літ. В, площею забудови 16,6 кв.м., льох літ. Г, площею забудови 9,1 кв.м., вбиральню літ. Д площею забудови 1,0 кв.м., гараж літ. Е площею забудови 24,5 кв.м., сарай літ. Ж, площею забудови 11,9 кв.м., сарай літ. З, площею забудови 8,6 кв.м., паркан №1, паркан №2, паркан №3, паркан №4, ворота №5 за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову посилався на те, що його батьком є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказав, що батьками його батька є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Згідно копії паспорта він постійно мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок будувався його дідом ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 з 1950 по кінець 1980 років. Відповідно до довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 15.11.2016, у спірному будинку зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . На вказаний житловий будинок заводилась прибудинкова книга, що постійно велася та відображає інформацію про зареєстрованих осіб. Також, КП «ХМБТІ» було виготовлено на вказаний житловий будинок технічний паспорт зі вказівкою дат побудови житлового будинку та надвірних будівель -до 1992 року. У вказаному технічному паспорті відсутні штампи про самочинність або незаконність будівництва. При цьому, в силу довідки від 15.05.2020 КП «ХМБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровано правовстановлюючих документів на спірний будинок. У державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутня інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок за вказаною адресою. При цьому наявна інформація про реєстрацію права власності на житловий будинок з аналогічною адресою за ОСОБА_6 , але АДРЕСА_2 знаходиться в Київському районі м.Харкова. Вказав, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . При цьому, ОСОБА_3 заповів все після своєї смерті своєму сину ОСОБА_2 , який в силу спільного мешкання автоматично прийняв спадкове майно. Після смерті ОСОБА_2 єдиним належним спадкоємцем є його рідний син- ОСОБА_1 , який автоматично прийняв спадщину в силу спільного мешкання на момент смерті. Таким чином, єдиним належним власником спірного житлового будинку в порядку спадкування є позивач. 09.10.2020 він звернувся до Четвертої ХДНК з метою оформлення спадщини після смерті батька та нотаріусом було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з причин відсутності правовстановлюючих документів на спірний будинок та наявності реєстрації речового права на житловий будинок за аналогічною адресою. Враховуючи викладене, звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 26.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 14.06.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 25.06.2021 закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.09.2021 задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.12.2021 задоволено клопотання сторони позивача про витребування доказів.

10.02.2022 до суду надійшли додаткові пояснення позивача. Посилався на те, що підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок з 26.08.1948 по 22.02.1988 був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. До 05.08.1992 закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Враховуючи викладене, фактично, єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

30.08.2022 до суду надійшов відзив сторони відповідача, в якому представник просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що позовна заява про визнання права власності є передчасною, оскільки позивачем не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.03.2023 задоволено клопотання сторони позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Максимов М.І. в судове засідання не з`явились, представник позивача надала заяву про слухання справи за їх відсутністю, вимоги заяви просив задовольнити. Від допиту свідків відмовився.

Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи передбачені чинним ЦПК України та Конституцією України гарантії, що забезпечують постійність і дієвість верховенства права навіть за умов запровадження воєнного стану в Україні, особливість предмета спору, складність справи, значення розгляду справи для сторін по справі, дотримуючись принципу пропорційності та балансу, враховуючи розумні строки розгляду, суд вважає, що в умовах воєнного стану конституційне право позивача ОСОБА_1 на судовий захист не може бути обмеженим, а тому необхідно вирішити спір по суті з ухваленням судового рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 . Його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Позивач посилався на те, що батьками його батька ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 .

Згідно копії паспорта позивач ОСОБА_1 постійно мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту (інвентаризаційна справа №63431) та наданих позивачем матеріалів технічної інвентаризації, будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до підрядного договору по будуванню №2699 від 03.08.1982 вказано, що спірний будинок будувався дідом позивача ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 з 1950 по кінець 1980 років.

Відповідно до будинкової книги домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть НОМЕР_4 від 08.11.1982 року), ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про смерть НОМЕР_5 від 30.09.1971 року), ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про смерть НОМЕР_6 від 08.03.1999 року), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про смерть НОМЕР_7 від 29.10.2019), ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про смерть НОМЕР_8 від 27.12.2018 року).

Відповідно до заповіту від 02.09.1982 року ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , все своє майно з чого б воно не складалось, що належить йому на день його смерті заповів ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР №1080726 від 15.05.2020 вбачається, що 4 сесією ХМР 7 скликання прийнято рішення від 24.02.2016 №156/16 «Про перейменування об`єктів топоніміки м.Харкова» вул. Лісна перейменовано в Мищенківську. Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.

09.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Четвертої ХДНК з метою оформлення спадщини після смерті батька та нотаріусом Козєєвою С. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.10.2020 з причин відсутності правовстановлюючих документів на спірний будинок та наявності реєстрації речового права на житловий будинок за аналогічною адресою. Також вказано, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №227461128 від 09.10.2020 за парламентом об`єкту АДРЕСА_1 , реєстрація права власності відсутня, але наявна актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна: АДРЕСА_3 власником якого є ОСОБА_6 .

Відповідно до наданих позивачем доказів, на обґрунтування позовних вимог, а саме, договорів про надання послуг, актів, довідок, відмітки в паспорті позивача вбачається, що спірний будинок, за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали про витребування доказів від 26.03.2021 з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №985/2019, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матеріали спадкової справи містять: заяву ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 20.11.2019, свідоцтво про народження ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 , свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , заповіт ОСОБА_3 , інформаційні довідки зі Спадкового реєстру, витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі, свідоцтво про право на спадщину за законом, по квартирну картку, довідку КП «ХМБТІ» від 15.05.2020, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №227461128 від 09.10.2020, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.10.2020.

Відповідно до наявного у спадковій справі №985/2019 свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.07.2013, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бєсєда Т.Д., спадкоємцем майна ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 і складається з житлового будинку АДРЕСА_1 є син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

На виконання ухвали про витребування доказів від 14.06.2021 КП «ХМБТІ» було надано довідку, зі змісту якої вбачається, що відповідно до положень Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, КП «ХМБТІ» ХМР здійснює функції зберігача інвентаризаційних справ на території м.Харкова та не виконує робіт з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна. Тобто, починаючи з січня 2013 року і до теперішнього часу, проведення робіт з технічної інвентаризації та виготовлення технічних паспортів на відповідні об`єкти нерухомого майна є екстериторіальним та здійснюється будь-яким суб`єктом господарювання, відповідальні виконавці якого пройшли професійну атестацію та отримали кваліфікаційний сертифікат на право виконання робіт із технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна відповідно до ЗУ «Про архітектурну діяльність». У зв`язку з чим, матеріали технічної інвентаризації, що містять інвентаризаційні справи на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться на зберіганні в КП «ХМБТІ» на теперішній час можуть бути не актуальні. Надали копію інвентаризаційної справи №63427 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З вказаної інвентаризаційної справи №63431 встановлено, що спірний будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Користувачем вказаного будинку зазначено ОСОБА_3 , будинок 1951 року будівлі, складається з житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., ганку літ. А-1, площею забудови 1,2 кв.м., сараю літ. В, площею забудови 16,6 кв.м., льоху літ. Г, площею забудови 9,1 кв.м., вбиральні літ. Д площею забудови 1,0 кв.м., гаражу літ. Е площею забудови 24,5 кв.м., сараю літ. Ж, площею забудови 11,9 кв.м., сараю літ. З, площею забудови 8,6 кв.м., паркану №1, паркану №2, паркану №3, паркану №4, воріт №5.

На виконання ухвали про витребування доказів від 26.03.2021 з ДП «Державні інформаційні системи» надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що у ДП «НАІС» відсутні правові підстави надати запитувані відомості. Роз`яснено, що отримати запитувану інформацію можливо у будь-кого з реєстраторів.

На виконання ухвали про витребування доказів від 13.12.2021 з Першої Харківської міської ДНК надійшла довідка, з якої вбачається, що інформація в повному обсязі про спадкові справи з 1982 -1996 рік не внесена д Спадкового реєстру, рекомендовано звернутись до Харківського обласного державного нотаріального архіву.

Відповідно до листів Харківського обласного державного нотаріального архіву від 29.12.2021, Державного архіву Харківської області від 30.12.2021 зазначено, що надати інформацію щодо ОСОБА_3 не уявляється можливим.

Відповідно до Звіту про оцінку майна від 11.03.2021 вартість житлового будинку загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 становить 250 000 грн.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

У даній справі, встановлено, що відповідно до складеного заповіту від 02.09.1982 року батьку позивача ОСОБА_2 належить все майно ОСОБА_3 (діда позивача). ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 527 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

За змістом статей 548, 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до наданих матеріалів встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняв спадщину, фактично вступивши у володіння спадковим майном та надав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у передбачений 6 місячний строк. ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 та фактично прийняв спадщину, оскільки проживав за даною адресою та мається заповіт, копія якого долучена до матеріалів справи.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з наступними змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до записів у по господарських книгах, дід позивача ОСОБА_3 був будинковолодільцем спірного будинку, заповів все своє майно батьку позивача - ОСОБА_2 , а тому суд погоджується з доводами позивача про те, що батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 є належним власником житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., за надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , за вимогами законодавства, чинними на момент будівлі даного будинку.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

За ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .Єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 є його син, позивач по справі ОСОБА_1 , який у передбачений законом строк подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті батька та виконав всі дії, передбачені для прийняття спадщини.

Також, за матеріалами відкритої спадкової справі №985/2019 інших заяв про прийняття спадщини, крім заяви ОСОБА_1 від спадкоємців не надходило.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Судом було ретельно перевірено та в Реєстрі нерухомого майна наявні дані щодо реєстрації будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 , однак суд приходить до висновків, що це інша адреса в Холодногірському районі м.Харкова і не стосується спірного майна, яке є предметом даного розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, оцінивши всі докази в сукупності та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони позивача щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258 - 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Харківської міської ради (м.Харків, м-н Конституції 7) про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 53,5 кв.м., ганок літ. А-1, площею забудови 1,2 кв.м., сарай літ. В, площею забудови 16,6 кв.м., льох літ. Г, площею забудови 9,1 кв.м., вбиральню літ. Д площею забудови 1,0 кв.м., гараж літ. Е площею забудови 24,5 кв.м., сарай літ. Ж, площею забудови 11,9 кв.м., сарай літ. З, площею забудови 8,6 кв.м., паркан №1, паркан №2, паркан №3, паркан №4, ворота №5 за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.В. Губська