ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7679/23 Справа № 205/1801/21 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради в особі управління служби у справах дітей, про визначення електронних торгів недійсними, скасування результатів прилюдних торгів, скасування запису про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради в особі управління служби у справах дітей, про визначення електронних торгів недійсними, скасування результатів прилюдних торгів, скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 20 квітня 2012 року № 233 за малолітнім ОСОБА_2 закріплено право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, відповідним рішенням, призначено прийомних батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відповідальними за збереження вказаного житла за малолітнім ОСОБА_2 ..

Також позивачка вказує, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 64 000 грн.. На виконання вказаного рішення суду 01 квітня 2013 року був виданий виконавчий лист за № 2/422/3645/2012. Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 05 квітня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/422/3645/2012. В межах виконавчого провадження 26 червня 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ складено акт опису та арешту майна, а саме 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала боржнику на підставі свідоцтва про право власності від 10 жовтня 2003 року. 17 листопада 2014 року Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, в межах виконавчого провадження № 53422779 з метою примусового виконання виконавчого листа було проведено електроні торги з реалізації нерухомого майна 1/3 частини квартири, належної на підставі свідоцтва про право власності від 10 жовтня 2003 року ОСОБА_6 .. Переможцем електронних торгів, згідно з протоколом № 12364 стала ОСОБА_3 .. 12 грудня 2014 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ складено акт про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна. 27 грудня 2014 року ОСОБА_3 зареєструвала у встановленому законом порядку право власності на 1/3 частину спірної квартири.

Позивачка наголошує, що торги відбулись без врахування найкращих інтересів дитини - ОСОБА_2 , та без надання органом опіки та піклування відповідного дозволу на відчуження такого об`єкту нерухомого майна. Орган ДВС не мав правових підстав для реалізації 1/3 частини вказаної квартири на публічних торгах, оскільки відчуження навіть частини такого житлового приміщеннях істотно порушує права дитини на користування таким житлом.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати недійсними електронні торги, проведені 17 листопада 2014 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України щодо продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/422/3645/2012, виданого на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року, результат яких оформлені протоколом № 12364 від 17 листопада 2014 року; визнати недійсними та скасувати документи прийняті за наслідками проведення електронних торгів, а саме: а) протокол проведення електронних торгів № 12364 від 17 листопада 2014 року з реалізації нерухомого майна - 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 ; б) акт державної виконавчої служби про реалізацію арештованого майна, виданого на підставі протоколу про проведення електронних торгів № 12364 від 17 листопада 2014 року; в) свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер НАК № 468507 реєстраційний № 865, видане 07 грудня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., на підставі якого право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 ; г) рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., який діяв як державний реєстратор, індексний номер 18405691 від 27 грудня 2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 ; д) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 8278214 від 27 грудня 2014 року про право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що відчуження 1/3 частини спірної квартири, яка належала ОСОБА_6 само по собі не позбавляє неповнолітнього ОСОБА_2 у здійсненні його права користування таким житлом. При цьому суд вказав, що стороною позивача не була доведена та обставина, що новим власником вказаної 1/3 частини створюються якісь перешкоди чи незручності дитині у проживанні в такому житловому приміщенні. У випадку спору з приводу, саме з цих обставин сторони не позбавлені можливості його вирішення шляхом визначення порядку користування таким житлом через звернення до суду із відповідним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірне нерухоме майно не повинно було передаватись на реалізацію чи то з прилюдних, чи то на електронних торах, що є порушенням процедури реалізації арештованого майна. Апелянт зазначає, що прилюдні торги є недійсними з підстав відсутності висновку органу опіки та піклування.

24 серпня 2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

25 вересня 2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 просила рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 належало кожному на праві приватної власності по 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10 жовтня 2003 року.

Встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради від 20 квітня 2012 року № 233 за малолітнім ОСОБА_2 , закріплено право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 . Також, відповідним рішенням, призначено прийомних батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відповідальними за збереження вказаного житла за малолітнім ОСОБА_2 ..

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 05 квітня 2013 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/422/3645/2012, виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року, яким було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 64 000 грн..

Встановлено, що 26 червня 2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ складено акт опису та арешту майна, а саме 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала боржнику ОСОБА_6 ..

17 листопада 2014 року Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, в межах виконавчого провадження № 53422779 з метою примусового виконання виконавчого листа № 2/422/3645/2012, виданого на виконання заочного рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2012 року, було проведено електроні торги з реалізації нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири, належної ОСОБА_6 ..

Згідно протоколу № 12364 проведення електронних торгів, які відбулись 17 листопада 2014 року переможцем вказаних торгів стала ОСОБА_3 ..

12 грудня 2014 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ складено акт про проведення прилюдних торгів (аукціону) по реалізації арештованого майна.

Встановлено, що 27 грудня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. видано ОСОБА_3 свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, на підставі якого право власності ОСОБА_3 на вказане майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позивачка в позові вказує, що електронні торги з реалізації нерухомого майна проведено з порушенням закону, а саме як без отримання дозволу Органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на проведення таких торгів, так і реалізації 1/3 частини вказаної квартири без врахування найкращих інтересів дитини, що призвело до зменшення обсягу права дитини на користування та володіння житловим приміщенням.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуте стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.

Дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину.

Частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема, таких засад, як обов`язковості виконання рішень, справедливості, неупередженості та об`єктивності, розумності строків виконавчого провадження.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника є заходом примусового виконання рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Таким чином, примусова реалізація майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Порядок і особливості продажу арештованого майна на електронних торгах визначений Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016.

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком № 2831/5.

Зокрема підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком № 2831/5, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо); правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 в справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 в справі №668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути встановлені й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 в справі № 6-1884цс15, від 25 листопада 2015 в справі № 6-1749цс15, від 13 квітня 2016 в справі № 6-2988цс15, від 29 червня 2016 в справах № 6-370цс16 та № 6-547цс16 та знайшли своє підтвердження в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 в справі №465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18 та від 23.01.2019 в справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, постановах Верховного Суду від 08.07.2020 у справі №201/18443/17, від 26.08.2020 у справі № 640/6302/17 та від 24.09.2020 у справі №372/3181/18.

Тобто, для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

При цьому підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними є наявність порушення норм закону при проведенні торгів водночас із порушенням прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2016 року у справі № 205/1739/16-ц, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2016 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , Ленінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання вищевказаних прилюдних торгів, акту проведення прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних торгів та свідоцтва про право власності недійсними було відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що у вказаному рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2016 року вже надавалася оцінка доводам того, що органом ДВС не було отримано дозволу Органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради на їх проведення та продажу 1/3 частини вказаної квартири, оскільки неповнолітній ОСОБА_2 продовжує мати право користування такою квартирою.

Також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_7 , про визнання дій протиправними, визнання недійсними та скасування протоколу проведення електронних торгів, акту про реалізацію арештованого майна, свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, рішення про реєстрацію права власності, та усунення перешкод в реалізації прав шляхом виселення було відмовлено. Таке судове рішення так само залишено без змін відповідною постановою КЦС ВС від 13 квітня 2022 року провадження № 61-3061св21.

В межах розгляду вказаної цивільної справи суди також прийшли до аналогічного висновку, що відчуження 1/3 частини спірної квартири, яка належала ОСОБА_6 само по собі не позбавляє неповнолітнього ОСОБА_2 у здійсненні його права користування нею, а відтак не потребувало наявності на момент проведення електронних торгів відповідного дозволу органу опіки та піклування.

Встановивши, що рішеннями судів, які набрали законної сили, вже було надано оцінку процедурі законності проведення спірних електронних торгів, у тому числі без наявності відповідного дозволу органу опіки та піклування, та якими було відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання прилюдних торгів, акту проведення прилюдних торгів, протоколу проведення прилюдних та свідоцтва про право власності недійсними, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність посилання позивачки на відсутність дозволу органу опіки та піклування, як на підставу порушення інтересів дитини в даному випадку та нікчемності правочину.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відчуження 1/3 частини спірної квартири, яка належала ОСОБА_6 саме по собі не позбавляє неповнолітнього ОСОБА_2 у здійсненні його права користування таким житлом.

При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності, так як відмова у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Крім того, сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на його необґрунтованість та недоведеність, то відсутні правові підстави для застосування наслідків спливу строків позовної давності до спірних правовідносин.

Доводи апелянта в скарзі про те, що спірне нерухоме майно не повинно було передаватись на реалізацію чи то з прилюдних, чи то на електронних торах, що є порушенням процедури реалізації арештованого майна, прилюдні торги є недійсними з підстав відсутності висновку органу опіки та піклування, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Позивачка на підтвердження заявлених позовних вимог, зокрема того, як реалізація 1/3 частини квартири вплинула на право користування нею ОСОБА_2 , в чому проявилось порушення його прав та законних інтересів, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Крім того, вказані доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки з якою погоджується й колегія суддів.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко