Провадження № 2/947/2766/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення суми боргу ,-

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м. Одеси 22.05.2023 року надійшла позовна заява , яка подана в інтересах ОСОБА_1 його представником адвокатом Караштефаном О.В., про стягнення З. ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 30 000 доларів США отриманих за розпискою від 09 березня 2021 року.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим 22.05.2023 року визначено Луняченко В.О.

Ухвалою від 30.05.2023 року провадження у справі відкрито за правилами загального провадження, а крім того ухвалою вд 30.05.2023 року було забезпечено клопотання позивача , подане одночасно із позовом, про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, вчиняти будь-яки реєстраційні дії щодо майна у вигляді 2/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2

22.07.2023 року підготовче провадження було закрите із призначенням справи до розгляду по суті.

У судовому засіданні 16.08.2023 року , яке було проведено за участю представника позивача та відповідача, судом було оглянуто оригінал розписки який відповідав копії наданої разом із позовом, та відкладено підготовче засідання за клопотанням відповідача, яка заявила що хоча розписка і відповідає оригіналу який вона писала однак фактично було передано всього вісім тисяч доларів США, для отримання правової допомоги та судом наданий додатковий строк для подання відзиву.

31.08.2023 року від відповідача надійшов відзив в якому зазначено що інформація викладена у розписці від 09.03.2023 року не відповідає дійсності так як жодних грошей за цією розпискою відповідач не отримувала а сама розписка є фактичним підтвердженням укладеної мирової угоди у справі №520/14571/19 щодо розподілу спадщини яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , та згідно умов якого , ОСОБА_4 відмовляється від всіх своїх прав на спадщину на користь своєї сестри ОСОБА_2 , а остання компенсує відмову шляхом передачі 8000 доларів США з яких 7 000 було передано зразу а решта у сумі 1 000 доларів США повинна була бути передана пізніше.

У судове засідання 19.10.2023 року відповідач не з`явилась, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надавала. Від представника позивача надана заява про розгляд справи буз присутності позивача та його представника .

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року по справі №520/5083/16ц зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як встановлено судом за змістом розписки, оригінал якої було оглянуто судом, 09.03.2021 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 30 000 ( тридцять тисяч ) доларів США та зобов`язалась повернути всю суму повністю не пізніше 31.12.2021 року та в якості забезпечення залишила на зберігання оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Як встановлено судом , виходячи з пояснень відповідачки у судовому засіданні , вказана розписка написана була нею власноруч та жодних грошей за вказаної розпискою вона не повертала із вимогами про визнання угоди недійсною повністю або частково не зверталась, до правоохоронних органів також не зверталась.

Суд критично ставиться до тверджень самої відповідачки про факт отримання лише восьми тисяч доларів США так як за змістом розписки, написаною власноруч, зазначена інша сума а також критично ставиться і до тверджень що вказана розписка є частиною мирової угоди між нею та братом щодо вирішення спору про спадкове майно , так як взагалі є незрозумілим яке до цього має відношення позивач, та як була за мировою написана розписка про тридцять тисяч, коли предметом мирової були вісім тисяч , частина з яких вже була передана до укладення мирової угоди.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правовідносини пов`язані із договором позики та виконанням грошових зобов`язань врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України ).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням ( ч.1 ст. 1053).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року по справі №754/5396/17 За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Ця судова практика є незмінною.

У даному випадку суд проаналізувавши з надану позивачем розписку вважає, що за її змістом можливо достеменно встановити факт отримання відповідачем від позивача у борг грошової суми , яка була повністю передана відповідачу, визначені строк повернення суми.

Наявність у позивача оригіналу розписки, на якої відсутні будь яки позначки щодо повного або часткового виконання зобов`язання є переконливим доказом не виконання боржником умов договору у визначений в розписці строк.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч.1 ст. 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч.1 ст. 530 ЦК України). .

У відповідності до вимог ст. 204 ЦК України в Україні діє презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положення ч.3,4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , при цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом було надано додатковий строк відповідачу, якої було достеменно відомо про предмет позову, для звернення для отримання правової допомоги. У наданому до суду відзиві зазначаються певні обставини щодо написання розписки однак, жодних заяв про визнання договору позики повністю або частково недійсним до суду не було подано.

Судом також приймається до уваги що сама розписка була написана відповідачкою власноруч що у березні 2021 році із зазначенням строку виконання зобов`язань у грудні 2021 року та протягом більш ніж двох років після написання розписки та майже півтора роки після спливу строку виконання зобов`язань відповідачка не зверталась до суду із позовами або до правоохоронних органів щодо примусового написання розписки.

Під час розгляду цивільних справ з метою вирішення спору суд застосовуючи принцип переконливості доказів наданих сторонами вважає заперечення відповідача не обґрунтованими та недоведеними а докази надані стороною позивача у вигляді легітимного правочину такими що підтверджують заявлені вимоги та тому позовні вимоги такими що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості у доларах США суд враховує позицію Верховного Суду , яка визначена у постанові від 16.06.2021 року у справі №754/5369/17 про те, що статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У даному випадку грошовою одиницею узгодженою сторонами правочину визначено саме долари США тому стягнення підлягає заборгованість у доларах США.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ).

У даному випадку сума судових витрат у вигляді судового збору відповідає 1% від суми позову для фізичної особи. Сума позову у доларах США, для визначення розміру судового збору, розраховується у національної валюті , та у даному випадку згідно курсу Національного банку України 30 000 доларів США еквівалентні 1 096 800,00 грн., тому розмір судового збору розраховується у розмірі 10 968,00 грн.

Приймаючи до уваги що позивач, як інвалід 2 групи, звільнено від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідачці у дохід Держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення суми боргу -задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) заборгованість за розпискою від 09 березня 2021 року у розмірі 30000,00 (тридцять тисяч дол. США 00 цент США) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) в дохід Держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 10968,00 ( десять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім грн.. 00 коп.) гривень.

Повне рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30.10.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.