РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/10030/22

Провадження № 22-ц/4815/1134/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.

секретар судового засідання Мороз А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог щодо

предмета спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу

Торкунова Тетяна Анатоліївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузирка Олександра Олександровича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2023 року (ухвалене у складі судді Кучиної Н.Г.; повний текст рішення виготовлено 18 липня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Тетяна Анатоліївна про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

20 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Тетяна Анатоліївна про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 .. Після смерті баби ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з 55/100 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 не розпорядилася своїм майном.

Після смерті ОСОБА_3 його батько ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги.

Окрім його батька спадкоємцем першої черги також була і батькова рідна сестра ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 прийняв спадщину від своєї матері, а саме на 27,5/100 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тобто половину спадкового майна матері, оскільки на момент смерті проживав разом з нею. ІНФОРМАЦІЯ_2 , через два тижні після смерті бабусі, ОСОБА_4 помер.

Зазначає, що його батько був інвалідом 3 групи, що дає право на обов`язкову частку у спадщині.

Після смерті батька він у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, прийняв спадщину і отримав 13 жовтня 2020 року свідоцтво про право на спадщину за законом. Разом з тим, у свідоцтві про право на спадщину за законом не значиться майно (частина майна), що належало його бабі та мало увійти у спадкову масу за законом. Після отримання вищезазначеного свідоцтва він звернувся до нотаріуса для роз`яснення причин не включення у свідоцтво майна (частини майна), що належало його бабі ОСОБА_3 , на що отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Спірне майно успадковане його тіткою ОСОБА_2 та проведені відповідні реєстраційні дії на її ім`я.

Як йому відомо, на час смерті його бабусі, ОСОБА_3 , їй належало на праві спільної часткової приватної власності 55/100 будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько позивача, проживаючи разом зі своєю мамою автоматично після її смерті вступив в спадщину. Але в зв`язку з помилкою адреси проживання згідно довідки № 44252 від 20 жовтня 2020 року виданою Рівненською міською радою, нотаріус не визначив спільного проживання його батька та бабусі, оскільки бабуся була зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 , а батько помилково АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Управління забезпечення надання адміністративних послуг, про те що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 28.09.1988 року по 05.10.2012 року та за адресою: АДРЕСА_2 та знятий з реєстрації місця проживання по причині смерті.

Згідно відповіді КП "Рівненське МБТІ" житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ніколи не ділився на квартири, і перебуває у спільній частковій власності.

Тобто, ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_3 були зареєстровані та проживали за однією адресою, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, єдиним способом захистити (відновити) його права на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_4 є подання відповідної позовної заяви.

Просив суд: встановити факт спільного проживання ОСОБА_4 зі своєї матір`ю ОСОБА_3 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Торкуновою Т.А. для ОСОБА_2 зареєстрованого в реєстрі за № 467; скасувати державну реєстрацію права власності на 55/100 частки житлового будинку, з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для ОСОБА_2 ; визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті свого батька за законом на 27,5/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Тетяна Анатоліївна про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач звертаючись до суду з вимогою про визнання виданого свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 недійсним, не врахував, що відповідач у спірних правовідносинах не позбавляється права на спадкування та не довів, що саме він має право власності на вищевказаний будинок, у зв`язку з чим, відсутні правові підстави для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом у порядку спадкування, виданого ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 адвокат Пузирко Олександр Олександрович оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що показами свідків підтверджується факт того, що ОСОБА_4 проживав разом із матір`ю, вів спільне з нею господарство, мав спільне домоволодіння та спільні господарські споруди.

Додає, що рішення Рівненського міського суду у справі № 569/17719/20 не має жодного преюдиційного значення для вирішення цього спору, оскільки не потребують доведенню обставини спадкової трансмісії.

Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвалити нове про задоволення її позову.

19 жовтня 2023 року представником ОСОБА_2 адвокатом Дупаком Валентином Германовичем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що посилання на те, що ОСОБА_4 , як інвалід 3 групи мав право на обов`язкову частку, не заслуговує на увагу, оскільки право на обов`язкову частку у спадщині існує тільки при наявності заповіту. ОСОБА_3 не залишала заповіту, про що, зокрема, вказав й позивач у своїй позовній заяві, тому до даних правовідносин не можуть бути застосовані вимоги ст. 1241 ЦК України.

ОСОБА_1 не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_4 .

Окрім того позивач не довів факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_3 , більше того факт не проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 встановлений рішенням суду, яке вступило в законну силу і має преюдиційне значення, тому немає жодних підстав для задоволення позову та апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача, ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача - ОСОБА_4 , який є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 07 вересня 2019 року, серії НОМЕР_1 (а.с. 20, том 1).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2020 року вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, з: 50/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,0257 гектарів, кадастровий номер: :01:044:0111, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21, том 1).

Постановою приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Торкунової Т.А. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.03.2021 року відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку від належних померлій ОСОБА_3 55/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на: 1) відсутність відомостей щодо спільного проживання та реєстрації сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (трансмістента) та його сина (внука померлої) ОСОБА_1 (трансміссара) за спільною адресою останнього місця проживання померлої; 2) відсутність поданої заяви ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений ст.1270 ЦК України строк; 3) відсутність поданої заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений ст.1270 ЦК України строк в порядку спадкової трансмісії (ст.1276 ЦК України); 5) наявність вже виданого Свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , на 55/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відсутність письмової згоди ОСОБА_2 , як спадкоємця, який прийняв спадщину щодо того, щоб спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, міг подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу (а.с. 22-25, том 1).

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, у встановлений законом строк.

Проте до успадкованого після смерті ОСОБА_4 майна нотаріусом не включено майно, що мало би бути успадковане ОСОБА_4 після смерті його матері ОСОБА_3 та на яке має право позивач в силу положень ст. 1276 ЦК України.

Відповідно до статті 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

До трансміссара переходить можливість прийняття спадщини або відмовитися від її прийняття, якою особа може скористатися, а не безпосередньо спадкове майно. Перехід же спадкового майна є наслідком реалізації права на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця. Не належить до об`єкта спадкової трансмісії право на прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті трансмітента, адже це є самостійним суб`єктивним правом, відмінним від права на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця.

У разі застосування механізму спадкової трансмісії мають місце дві спадщини, що відкрилися: 1) після смерті спадкодавця та 2) після смерті трансмітента.

Трансміссар має право на прийняття спадщини в порядку трансмісії та спадщини, що відкрилася після трансмітента. Це два самостійних суб`єктивних цивільних права, які можуть бути реалізовані незалежно одне від одного. Спадкоємці трансмітента можуть прийняти спадщину в порядку спадкової трансмісії і відмовитися від прийняття спадщини або, навпаки, можуть прийняти спадщину після смерті трансмітента і відмовитися від прийняття спадщини, що відкрилася у зв`язку зі смертю першого спадкодавця. Дії трансміссарів у цих двох самостійних правовідносинах незалежні та мають різні правові наслідки.

Трансміссар, здійснюючи право на прийняття спадщини, набуває спадкової маси не від трансмітента, який так і не встиг її прийняти, а від першого спадкодавця. Утім до трансміссара переходить право не лише прийняти спадщину, а й відмовитися від її прийняття, адже спадкоємець завжди має варіантність поведінки - він не зобов`язаний набувати тих прав і обов`язків, що мав за життя спадкодавець та які не припинилися внаслідок його смерті.

Застосування механізму спадкової трансмісії як юридичної фікції (закон виходить з того, що оскільки спадкоємець мав право прийняти спадщину, але не встиг цього зробити внаслідок смерті, то він нібито спадщину прийняв) можливе за наявності послідовної сукупності таких умов-фактів (юридичний склад): 1) смерть спадкодавця; 2) закликання до спадкування спадкоємця-трансмітента; 3) смерть спадкоємця-трансмітента після смерті спадкодавця, але до спливу строку на прийняття спадщини (смерть трансмітента має настати протягом шести місяців з дня, наступного після смерті спадкодавця); 4) право на прийняття спадщини або відмова від її прийняття після смерті спадкодавця не було здійснене трансмітентом; 5) трансмітент має спадкоємця (трансміссара), який закликається до спадкування після смерті трансмітента; 6) трансміссар в установлений законом строк здійснив своє право на прийняття спадщини, що відкрилася після смерті першого спадкодавця.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 720/2683/19.

05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Торкуновою Т.А. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 , на 55/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28, том 1).

Згідно із статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа якій воно видано, не мала права на спадкування, а також інших випадків, встановлених законом.

Верховний Суд у постановах від 15 травня 2019 року у справі № 521/2464/17 (провадження № 61-48684св18) та від 18 березня 2020 року у справі № 483/354/17 (провадження № 61-42892св18) зробив висновок про можливість визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину у разі, якщо буде встановлено, що спадкоємець за цим свідоцтвом не має права на спадкування частки майна, яке зазначене у свідоцтві.

Оскільки ОСОБА_2 не мала права на спадкування всієї частки майна, яке зазначене у свідоцтві, позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Торкуновою Т.А. для ОСОБА_2 зареєстрованого в реєстрі за № 467, а також скасування державної реєстрації права власності на 55/100 частки житлового будинку, з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для ОСОБА_2 та визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті свого батька за законом на 27,5/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до задоволення не підлягають, оскільки такий факт не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи. Крім того, такий факт не впливатиме на право позивача на спадкування після смерті баби та батька за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Тетяна Анатоліївна про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно підлягає частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовна заява та апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, тому до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає сплачений ним судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 6 984 грн 80 коп, а оскільки ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції до стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції у розмірі 5954 грн 40 коп.

Ураховуючи те, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

На підставі ст. 1216, ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 3 ст. 1268, ч. 1, 2 ст. 1269, ст.ст. 1270, 1276, 1301 ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузирка Олександра Оександровича задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 липня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Торкунова Тетяна Анатоліївна про скасування свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Торкуновою Т.А. для ОСОБА_2 та зареєстроване в реєстрі за № 467.

Скасувати державну реєстрацію права власності на 55/100 частки житлового будинку, з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті свого батька за законом на 27,5/100 житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 6984 грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 5954 грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 листопада 2023 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.