Справа № 314/331/23
Провадження № 2/314/295/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2023 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А. В., розглянувши в приміщенні суду в порядку позовного провадження цивільну справу № 314/331/23 за позовом ОСОБА_1 до Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на земельну ділянку порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2023 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла зазначена позовна заява, у якій позивач просить встановити факт постійного проживання однією родиною падчірки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) разом зі спадкодавцем, мачухою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2016 р. по 27.07.2021 р; визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку з к.н. :03:003:0008, площею 7,3683 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Максимівської сільської ради, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 мачухи, ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є падчеркою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла. Після смерті мачухи відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді земельної ділянки з к.н. :03:003:0008, площею 7,3683 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Максимівської сільської ради. У визначений законодавством строк ОСОБА_1 звернулася до Вільнянської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, 30.11.2022 р. Вільнянська державна нотаріальна контора видала представникові позивачки, ОСОБА_3 , постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не були надані а ні заповіт, а ні документи, які підтверджують родинні відносини між нею та гр.. ОСОБА_2 . У зв`язку із чим, у ОСОБА_1 виникли перепони в реалізації нею права на оформлення, прийнятою нею спадщини, незважаючи на те, що вона постійно проживала з ОСОБА_2 з 1986 р. по 2021 р. У зв`язку із чим, наразі Позивачка змушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

01.02.2023 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області було залишено позовну заяву без руху, надано строк для усунення недоліків в частині сплати судового збору.

10.03.2023 на виконання вищевказаної ухвали суду до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло від представника позивача, ОСОБА_3 , клопотання про долучення квитанції про сплату судового збору.

15.03.2023 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області було вирішено прийняти до розгляду та відкрити провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

05.04.2023 від Михайло-Лукашівської сільської ради надійшла заява щодо розгляду справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

06.04.2023 ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області було витребувано з Вільнянської державної нотаріальної контори витяг зі спадкового реєстру та завірену копію спадкової справи № 27/2022 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.04.2023 до Вільнянського районного суду Запорізької області від Вільнянської державної нотаріальної контори надійшов відповідь на запит разом із завіреною копією спадкової справи № 27/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

20.04.2023 до Вільнянського районного суду Запорізької області від представника позивача, ОСОБА_3 , надійшло клопотання про долучення доказів.

21.04.2023 до Вільнянського районного суду Запорізької області від представника позивача, ОСОБА_3 , надійшло клопотання про уточнення позовних вимог та заява, якою просить справу розглядати за її відсутності на заявлених вимогах наполягає.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується наданою копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30.07.2021 Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді земельної ділянки з к.н. :03:003:0008, площею 7,3683 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Максимівської сільської ради.

У визначений законодавством строк ОСОБА_1 звернулася до Вільнянської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

30.11.2022 Вільнянська державна нотаріальна контора видала представникові позивачки постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не були надані а ні заповіт, а ні документи, які підтверджують родинні відносини між нею та гр. ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.09.1984 р. батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки Михайло-Лукашівської сільської ради від 23.01.2023 № 58 підтверджено те, що ОСОБА_6 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , спільно проживали із ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та здійснювала його поховання.

Згідно довідки Михайло-Лукашівської сільської ради від 20.01.2022 № 30 зазначено, померла ОСОБА_2 дійсно виховувала та проводила догляд за прийомною дочкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , спільно проживали та були зареєстровані (згідно по господарських книг з 1986 року по 2012 рік в АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 59 від 19.04.2023 підтверджено факт проживання без реєстрації з 2016 року по 2021 року включно однією родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки С(Ф)Г « ОСОБА_7 » № 1 від 23.01.2023 вбачається, що ОСОБА_1 що за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 було нараховано Господарством орендну плату у розмірі 14906, 83 грн. за користування земельною ділянкою після покійної мачухи, ОСОБА_2 . Також в даній довідці проінформовано, що за життя ОСОБА_2 неодноразово уповноважувала ОСОБА_8 (чоловіка ОСОБА_1 ) на отримання орендної плати за користування земельної ділянки, власником якої вона є згідно вищевказаних документів. Опісля смерті ОСОБА_1 , яка займалася похованням мачухи, отримала від Господарства кошти на поховання в сумі 3000 грн. Інші особи права на вищевказану земельну ділянку до С(Ф)Г « ОСОБА_7 » не пред`являли. Судових рішень щодо визнання даної земельної ділянки відумерлою спадщиною також до господарства не надходило.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За положеннями статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 Цивільного кодексу України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, щодо встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) разом зі спадкодавцем, мачухою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2016 р. по 27.07.2021 р., тобто й на час відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження.

Згідно з п. 23 роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину є звернення спадкоємниці з вимогою про визнання права на таке майно в порядку спадкування.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.10 ст. 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом, як встановлення факту, що має юридичне значення.

У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом».

Згідно з підпунктами 4, 10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини.

Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Таким чином відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Надані позивачкою докази відповідно до вимог ст.7 6, 78-80 ЦПК України є допустимими, достовірним та достатніми. Оцінюючи їх у сукупності, суд приходить до висновку про доведеність позову і тому підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд, керуючись ст.ст. 4, 10, 59, 60, 61, 208-218, 234, 256, 259 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Михайло-Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький (Вільнянський) район, с. Михайло-Лукашеве, вул. Космічна, 8, ) про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності на земельну ділянку порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією родиною падчірки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) разом зі спадкодавцем, мачухою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2016 року по 27.07.2021 рік.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0008, площею 7,3683 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Максимівської сільської ради, в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

21.04.2023