КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/5175/23
УХВАЛА

01.11.2023 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., оглянувши матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

31.10.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якій позивачка просить суд: визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- земельну ділянку під АДРЕСА_1 ;

- садовий будинок під АДРЕСА_2 ;

- нежилі полупідвальні приміщення під АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Оглянувши позовну заяву, суддею встановлено, що остання не відповідає вимогам ст.. 175, 177 ЦПК України.

18.10.2023 набув чинності Закон України від 29.06.2023 № 3200-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами», яким, зокрема, внесені зміни доЦПК України, а саме.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Однак, у позовній заяві не зазначено про наявність або відсутність у позивача зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

За наслідком чого позивачеві необхідно вказати у позові чи окремому документі про наявність або відсутність зареєстрованого електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Крім того, у відповідності до положень статті 175 ЦПК України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких сторони вступають між собою у спірні правовідносини.

Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову.

Підстава позову перебуває у нерозривному логічному взаємозв`язку із змістом позовних вимог (з предметом позову). Виклад обставин підстав позову необхідний для визначення тотожності позову та визначення предмета доказування в спорі між сторонами.

У контексті наведеного суд наголошує, що позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги до відповідача.

Поряд з цим, оглядаючи заявлені вимоги позивачем зокрема заявлено вимогу про визнання права власності на об`єкт нерухомості з зазначенням подвійної адреси, а саме: нежилі полупідвальні приміщення під №501, 502, 503, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , що не є чітким, надає подвоєне трактування, а також впливає на питання з визначення територіальної юрисдикції справи.

За наслідком чого позивачеві необхідно чітко викласти вимогу щодо визнання права власності на нежилі полупідвальні приміщення під №501, 502, 503, зазначивши вірно адресу розташування цього об`єкту нерухомості.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити ціну позову.

Згідно з ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995 р. зі змінами та доповненнями від 25.05.1998 р. визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Суд зазначає, що дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані звіт про оцінку саме ринкової вартості майна.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем у позові не визначено ціну позову, яка повинна дорівнювати дійсній ринковій вартості усього спірного майна щодо якого заявлені вимоги про визнання права власності.

За наслідком чого, позивачеві необхідно визначити у позові ціну позову, яка повинна дорівнювати дійсній ринковій вартості усього спірного майна щодо якого заявлені вимоги про визнання права власності, з наданням до суду належних підтверджуючих доказів, якими можуть бути: звіт про визначення ринкової вартості спірного майна або докази на підтвердження вартості аналогічного за характеристиками майна.

Крім того, суд зазначає, що не зазначення ціни позову та вартості кожного з об`єктів нерухомого майна, позбавляє можливість суду визначити територіальну юрисдикцію справи, оскільки у відповідності до положень ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За наслідком чого, для визначення територіальної юрисдикції цієї справи, суд повинен встановити найвищу вартість з визначених об`єктів нерухомого майна, щодо яких заявлені вимоги.

Крім того, частиною 4 статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Закон України «Про судовий збір» визначає ставки для сплати судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви, що містить вимоги майнового та немайнового характеру.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено три вимоги майнового характеру.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 року з 01 січня встановлений у розмірі 2684,00 гривень.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 1073,60 грн. та не більше 13420,00 грн.

Оглянувши матеріали позовної заяви вбачається, що позивачем надано до позову докази на підтвердження сплати судового збору, без визначення ціни позову, у загальному розмірі в сумі 13420,00 грн., що складає максимальну ставку судового збору визначену законом за пред`явлення позову майнового характеру.

На підтвердження сплати судового збору у вказаному розмірі позивачем надано копії двох квитанцій: №1209-1896-0880-1743 від 14.09.2023 року про сплату 10736,00 грн.; №0049-5859-1056-2204 від 27.08.2023 року про сплату 2684,00 грн.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідно до абз. 2 п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року за № 10, з урахуванням внесених змін і доповнень від 25 вересня 2015 року, відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір», суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір.

Частиною 9 статті 185 ЦПК України передбачено, що заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

Перевіряючи зарахування судового збору сплаченого позивачем на підставі вищевказаних наданих до суду копій квитанцій до спеціального фонду Державного бюджету України, судом встановлено зарахування грошових коштів в сумі 10736,00 грн. сплачених в якості судового збору за квитанцією №1209-1896-0880-1743 від 14.09.2023 року.

Однак, встановлено відсутність зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору в сумі 2684,00 грн., сплаченого на підставі квитанції №0049-5859-1056-2204 від 27.08.2023 року.

Поряд з цим, при перевірці сплати судового збору за вказаною квитанцією, судом з Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що вказана квитанція №0049-5859-1056-2204 від 27.08.2023 року на суму 2684,00 грн., вже подавалась позивачем до Київського районного суду міста Одеси в якості доказу сплати судового збору в рамках іншої цивільної справи № 947/28615/23.

Суд зазначає, що згідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

При цьому за подання кожної заяви, позовної заяви, скарги до суду, тощо позивачем або заявником сплачується судовий збір окремо.

Таким чином, у кожному випадку звернення особи до суду судовий збір цією особою обов`язково повинен бути сплачений за виключенням випадків, коли позивач, заявник або скаржник звільнені від сплати судового збору.

Отже, використання платіжного документу, який вже подавався до суду при зверненні з іншою заявою навіть аналогічного змісту не є припустимим, оскільки кожна позовна заява реєструються в суді з присвоєнням єдиного унікального номеру та платіжний документ, поданий до позовної заяви, закріпляється до облікової картки саме цієї справи.

За наслідком вищевикладеного, судом вказана квитанція №0049-5859-1056-2204 від 27.08.2023 року про сплату судового збору в сумі 2684,00 грн. не приймається в якості належного доказу сплати судового збору за пред`явленим позовом в рамках справи №947/34567/23.

У зв`язку з чим, позивачеві необхідно надати належний доказ на підтвердження доплати судового збору в сумі 2684,00 грн. за пред`явленим позовом за вимогами майнового характеру, який повинен бути сплачений за реквізитами Київського районного суду міста Одеси, а саме: Отримувач коштів - ГУК в Од.обл./Київський р-н/22030101; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526; Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); Код банку отримувача (МФО)- 899998; Рахунок отримувача - UA0015756; Код класифікації доходів бюджету: 22030101; Призначення платежу; *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Київський районний суд м. Одеси (назва суду, де розглядається справа).

Одночасно суд зазначає, що у разі сплати судового збору за максимальним визначеним законодавством розміром в сумі 13420,00 грн., у разі встановлення дійсної ринкової вартості спірного майна станом на час звернення до суду з цим позовом, позивачеві необхідно доплатити судовий збір у розмірі, що дорівнює 1 відсотку від встановленої ціни позову, однак не менше ніж 1073,60 гривень та не більше 13420,00 гривень, з урахуванням вже сплаченої та зарахованої до спеціального фонду Державного бюджету України суми судового збору у розмірі 10736,00 грн.

Крім того, у разі сплати судового збору за максимальним визначеним законодавством розміром в сумі 13420,00 грн., та встановлення дійсної ринкової вартості спірного майна станом на час звернення до суду з цим позовом, в подальшому суд має можливість вирішити питання про повернення суми переплати судового збору.

Суд додатково роз`яснює позивачеві, що згідно положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, повернення заяви або скарги.

Отже, за наявності підстав для повернення судового збору згідно положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір» , позивачка не позбавлена права на звернення до суду з відповідною заявою про повернення сплаченого судового збору в сумі 2684,00 грн. за квитанцією №0049-5859-1056-2204 від 27.08.2023 року в межах цивільної справи № 947/28615/23.

Суд роз`яснює, що у разі надання додаткових документів до суду, позивачеві, у відповідності до ч.1 ст. 177 ЦПК України, необхідно надати їх копії, у відповідності до кількості відповідачів та третіх осіб по справі.

Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Частинами 1, 2 статті 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абзацом другим частини першої цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до статті 14 цього Кодексу.

Оскільки встановлено не відповідність позовної заяви вимогам ст. 14, 175, 177 ЦПК України, суддя вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, підлягає залишенню без руху та слід надати позивачеві строк для усунення вищевказаних недоліків поданої заяви, терміном в десять днів з дня отримання копії ухвали, та роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і повернута.

Керуючись ст. ст. 14, 175, 177, 185 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків поданої заяви десять днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у разі виконання недоліків поданої заяви відповідно до ухвали суду у встановлений строк, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі не усунення недоліків поданої заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Калініченко Л. В.