Справа № 466/918/23
Провадження № 2/466/1016/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Донченко Ю.В.

з участю секретаря Сирватка Н.В.

справа №466/918/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

25.01.2023 року ОСОБА_1 через свого представника- адвоката Тимощука О.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 серпня 2004 року донька позивача, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який зареєстрували у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1916. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 . За час шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Вказує, що на початку спільного проживання у дочки позивача з відповідачем відносини складалися добре, також відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в будинку, який належить позивачу. Однак, з часом відповідач почав віддалятися від сім`ї, та шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 02.11.2021 року.

Позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 27399379 та 23834908.

Відтак, у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також в даному будинку відсутні будь-які особисті речі зазначеного чоловіка, що підтвердиться відповідними актами та свідченнями сусідів, які постійно проживають по сусідству.

На підставі звернення позивача, Львівським комунальним підприємством «Варшавське-407» було складено акти, від 16.03.2022 року, від 08.06.2022 року та від 11.08.2022 року, якими фактично підтверджено обставину не проживання відповідача та відсутність його речей у житловому будинку АДРЕСА_1 . Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має, і взагалі ним не цікавиться.

Отож, сам факт реєстрації відповідача у спірному житлі, без фактичного проживання у ньому, враховуючи намір позивача вільно користуватися, а також розпорядитися таким житлом, перешкоджає у повноцінній реалізації права власності, передбаченого статтею 13 Конституції України.

Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймача бо члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним зі способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Більше того, ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР встановлює випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, проте жоден з цих випадків не стосується обставин, за яких відповідач ОСОБА_2 покинув житло за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на викладене, вимушений звернутися з позовом до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача - адвоката Тимощука О.І. на адресу суду в системі «Електроний суд» надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Вислухавши думку представника позивача, який брав участь в підготовчому судовому засіданні 23.04.2023 року, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

Відповідно до Витягів про реєстацію права власності на нерухоме майно №27399379 від 22.09.2010, №23834908 від 14.09.2009 та Витягу про реєстацію в Спадковому реєстрі №24300044 від 23.07.2019, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 (а.с.9-11).

У відповідності до Будинкової книги, в будинку АДРЕСА_1 , який є власністю ОСОБА_1 , зареєстрований, крім осіб, які проживають за вказаною адресою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12-19).

02 листопада 2021 року між ОСОБА_5 (дочкою позивача) та відповідачем ОСОБА_2 розірвано шлюб, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 02.11.2021 року (а.с.25 зворот).

Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірному будинку АДРЕСА_1 , стверджується також Актами №21 від 16.03.2022, №40 від 08.06.2022 та №51 від 11.08.2022 року, згідно яких ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , однак не проживає за вищевказаною адресою (а.с.26-28).

Таким чином, відповідач не проживає у вищезгаданому будинку АДРЕСА_1 , не проявляє жодного інтересу до житла, у будинку відсутні будь - які особисті речі відповідача, ним не сплачуються кошти за комунальні послуги.

Увесь цей період позивачем здійснюється догляд за будинком, сплачуються комунальні платежі, здійснюється поточний ремонт будинку, закуповуються будівельні матеріали, що підтверджується копіями відповідних квитанцій та поясненнями позивача.

Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України особа, яка більше шести місяців не проживає без поважних причин за місцем свого проживання може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обставини не проживання відповідача без поважних причин більше шести місяців за місцем реєстрації стверджуються поясненнями позивача та письмовими доказами по справі.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 1073,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , суму сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду з дня його проголошення.

Текст рішення складено та підписано 08.11.2023 року.

Суддя Ю. В. Донченко