Справа № 462/4271/23
Р І Ш Е Н Н Я

(д о д а т к о в е)

08 вересня 2023 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду у м. Львові клопотання про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.08.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

29.08.2023 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано клопотання представника позивача - адвоката Цімури Я.В. про розподіл судових витрат на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Таким чином, подане клопотання про розподіл судових витрат адвоката Цімури Я.В. слід розцінювати як заяву про ухвалення додаткового рішення, а тому суд проводить розгляд заяви про розподіл судових витрат у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін.

Вивчивши матеріали справи № 462/4271/23, зміст рішення суду від 21.08.2023 року, суд виходив з наступного.

Згідно матеріалів справи, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цімура Я.В. звернувся до суду із позовом до ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького», у якому просив скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади у зв`язку із скороченням штату працівників, поновити позивача на посаду, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.05.2023 року по день ухвалення рішення з розрахунку в розмірі 11765,11 грн. в місяць та відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн., просив суд покласти судові витрати на відповідача.

Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України представником позивача зроблено заяву про те, що докази понесених судових витрат на правничу допомогу будуть подані суду протягом 5 днів після ухвалення судом рішення у справі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21.08.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ №455-о від 03 травня 2023 року генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького Романовської Т.В. Про звільнення ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування, 10 травня 2023 року з посади у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаду водія автотранспортних засобів (спецмашин) 1-го класу групи водіїв автотранспортних засобів служби наземного обслуговування Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького. Стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28628 /двадцять вісім тисяч шістсот двадцять вісім/ гривень 41 копійку без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 /п`ять тисяч/ гривень. Стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 966 /дев`ятсот шістдесят шість/ гривень 24 копійки пов`язані сплатою судового збору при поданні позову до суду. Стягнуто із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на користь держави 1073 гривні 60 копійок судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином, суд не вирішував питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно змісту позовної заяви, представником позивача вказано попередній /орієнтовний/ розрахунок витрат на правову допомогу у розмірі 40000 гривень.

У поданому клопотанні про розподіл судових витрат представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу у розмірі 34000 гривень.

Представник відповідача ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького» подала суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, виходячи із засад співмірності та реальності. Вказала, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складеністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову, а наданий як доказ Акт приймання-передачі №1 від 23.08.2023 року не відповідає вимогам первинного документу, встановлених п.2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34000 грн. стороною позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 29.05.2023 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Цімурою Я.В. та акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 23.08.2023 року згідно договору №120/23 від 29.05.2023 року, у якому наведено опис виконаних робіт, а також платіжні інструкції про оплату послуг за договором №120/23 у загальному розмірі 15000 гривень.

Представник відповідача ДП «МА «Львів» ім. Д. Галицького» подала суду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, виходячи із засад співмірності, реальності та розумності.

Суд приймає до уваги подану представником відповідача заяву як обгрунтовану та погоджується з доводами сторони відповідача про наявність підстав для зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Разом з тим, враховуючи складність справи, характер спірних правовідносин, предмет та ціну позову, розмір задоволених позовних вимог, те, що розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення/ сторін, а також обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає, що клопотання сторони відповідача про зменшення розміру таких витрат є підставним, оскільки розмір заявлених витрат на правову допомогу позивачем завищено та такий неспівмірний із заявленим позовом.

Водночас, відповідно до п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи, що позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, що підлягають стягнення на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог становлять 4250 гривень, що також відповідатиме і критерію реальності витрат, розумності їх розміру та співмірності.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що у справі слід ухвалити додаткове рішення про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 4250 гривень.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаду, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького /, адреса: м. Львів, вул. Любінська, 168/на користь ОСОБА_1 /РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 /чотири тисячі двісті п`ятдесят/ гривень витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбаченому ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Бориславський Ю. Л.