Постанова

Іменем України

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 288/1034/19

провадження № 61-3386св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Попільнянська селищна рада Попільнянського району Житомирської області,

третя особа - відділ у Попільнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 червня 2020 року в складі судді Рудник М. І. та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2021 року в складі колегії суддів: Миніч Т. І., Галацевич О. М., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області та просив:

визнати незаконним та скасувати рішення Попільнянської селищної ради одинадцятої сесії VII скликання № 355 від 14 листопада 2017 року «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням» в частині розмежування земельної ділянки загальною площею 0,56 га, яка знаходиться в селі Рудка Попільнянського району Житомирської області, що належить ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю за № 300 від 05 березня 2001 року, відповідно до цільового призначення: площею 0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; площею 0,1260 га - для ведення особистого селянського господарства, за адресою: АДРЕСА_1 ; площею 0,1840 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю за № 300 від 05 березня 2001 року щодо земельної ділянки загальною площею 0,5600 га, яка знаходиться в с. Рудка Попільнянського району Житомирської області та належить ОСОБА_3 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , предметом якого є земельна ділянка площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:001:0007, яка знаходиться на АДРЕСА_2 ;

визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянки на АДРЕСА_2 , цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0007, за ОСОБА_2 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 січня 2018 року, індексний номер: 39153792, державна реєстрація здійснена приватним нотаріусом Сташковою А.Г., підстава виникнення права власності - договір купівлі - продажу земельної ділянки;

зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0007, площею 0,4098 га, яка належить йому на праві приватної власності, шляхом звільнення земельної ділянки та приведення її у попередній стан, придатний для її використання за цільовим призначенням.

На обґрунтування вимог зазначав, що він є власником земельних ділянок площею 0,1500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:001:0006, та площею 0,4098 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0007, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЖТ № 124245 та № 124149, виданими 10 листопада 2009 року на підставі рішення 24 сесії 5 скликання Кривенської сільської ради від 26 грудня 2008 року.

До 1990 року частину земельної ділянки площею 0,1840 га на АДРЕСА_2 тимчасово використовував ОСОБА_3 . З 2000 року він почав обробляти вказану земельну ділянку, а в 2005 році, маючи намір її приватизувати, звернувся до Кривенської сільської ради та дізнався, що на земельну ділянку розміром 0,1840 га виготовлено державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 .

В подальшому він досягнув з ОСОБА_3 згоди щодо купівлі - продажу вищевказаної земельної ділянки та ОСОБА_3 , отримавши гроші, написав заяву до сільської ради про припинення права приватної власності на земельну ділянку площею 0,18 га, яка була задоволена 24 січня 2005 року.

11 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом, у якому просив усунути йому як власнику земельної ділянки перешкоди у користуванні нею шляхом заборони позивачу у будь-який спосіб використовувати земельну ділянку загальною площею 0, 1840 га на АДРЕСА_2 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0007. На обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що він є власником земельної ділянки загальною площею 0, 1840 га на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А. Г.

Ознайомившись з позовною заявою він дізнався, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку, від якої відмовився 24 січня 2005 року. Рішенням двадцятої сесії Кривенської сільської ради IV скликання від 24 січня 2005 року його заява про відмову була розглянута та прийнято рішення про припинення права приватної власності на земельну ділянку площею 0,18 га. Земельну ділянку віднесено до земель запасу сільської ради і відповідно до вказаного рішення, сільська рада повинна була внести зміни до державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_3 , чого зроблено не було.

Будучи обізнаним про припинення права власності на вказану земельну ділянку, ОСОБА_3 , скориставшись ліквідацією Кривенської сільської ради, звернувся до її правонаступника - Попільнянської селищної ради, яка прийняла незаконне рішення одинадцятої сесії VII скликання № 355 від 14 листопада 2017 року «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням», згідно якого було розмежовано земельну ділянку загальною площею 0,5600 га, яка розташована в с. Рудка Попільнянського району Житомирської області, відповідно до цільового призначення: площею 0,2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; площею 0,1260 га за адресою: АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства площею 0,1840 га за адресою:

АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_2 площею 0,1840 га, кадастровий номер :01:001:0007, та подальший її продаж ОСОБА_2 , порушує його право власності на земельну ділянку площею 0,4098 га, кадастровий номер :01:001:0007.

Крім того, є недійсним, отриманим шляхом обману рішення Попільнянської селищної ради одинадцятої сесії VII скликання № 355 від 14 листопада 2017 року «Про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням» в частині розмежування земельної ділянки, належної ОСОБА_3 , відповідно до цільового призначення, так як його прийнято без урахування рішення двадцятої сесії Кривенської сільської ради IV скликання від 24 січня 2005 року про припинення права приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1800 га та її віднесення до земель запасу сільської ради.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не надав доказів того, що в результаті невнесення змін до державного акту від 05 березня 2001 року ОСОБА_3 порушено його права, свободи чи інтереси, так як земельна ділянка, на яку було припинено право власності ОСОБА_3 , та земельна ділянка, продана ОСОБА_2 , розташовані за різними адресами. З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю.

ОСОБА_1 не довів, що оскаржуване рішення селищної ради про розмежування земельних ділянок за цільовим призначенням винесено з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, що є підставою для визнання його недійсним, та не наведено підстав, які б свідчили про порушення його прав внаслідок прийняття цього рішення.

Позивач не надав доказів порушення його прав та інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, а також не довів наявність обставин, на підставі яких рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_4 чинить ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0,4098 га та вчиняє дії з нецільового використання даної земельної ділянки, а тому вимога про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задоволенню не підлягає.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 червня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вказував про застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року в справі № 910/2280/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

Також оскаржив судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Обставина звернення ОСОБА_2 у листопаді 2018 року до суду з позовом про усунення йому перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0, 1840 га, кадастровий номер :01:001:0007, розташованою в с. Рудка Попільнянського району Житомирської області, свідчить про порушення відповідачами його прав та вчинення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Суд не надали оцінку акту обстеження земельних ділянок від 10 червня 2020 року, що призвело до неповного встановлення обставин справи.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Попільнянського районного суду Житомирської області.

02 червня 2021 року матеріали справи № 288/1034/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно державного акту на право власності на землю серії ЖТ № 04-10-006408, виданого 05 березня 2001 року, ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,5600 га, розташована на території с. Рудка Кривенської сільської ради.

Рішенням 20 сесії Кривенської сільської ради VІ скликання від 24 січня 2005 року припинено право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,18 га на АДРЕСА_3 .

Рішенням 24 сесії Кривенської сільської ради Попільнянського район Житомирської області V скликання від 26 грудня 2008 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку загальною площею 0,3075 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,1000 га, для особистого селянського господарства - 0,2075 га на АДРЕСА_4 та земельну ділянку загальною площею 0,5589 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,1500 га, для особистого селянського господарства - 0,4098 га на АДРЕСА_2 . Надано дозвіл землевпорядній організації на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 124149 від 10 листопада 2009 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,4098 га, кадастровий номер :01:001:0007, яка розташована на АДРЕСА_3 , цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням 32 сесії Кривенської сільської ради VІ скликання від 24 квітня 2015 року АДРЕСА_2 .

Рішенням 11 сесії Попільнянської селищної ради VII скликання від 14 листопада 2017 року № 355 розмежовано належну ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0, 5600 га в с. Рудка Попільнянського району Житомирської області відповідно до цільового використання на наступні земельні ділянки: площею 0, 2500 га на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; площею 0, 1260 га на АДРЕСА_1 та площею 0, 1840 га на АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства.

10 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив земельну ділянку площею 0, 1840 га на АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:001:0007.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 квітня 2019 року, зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку.

Державним реєстратором прав на нерухоме майно 08 квітня 2019 року прийнято рішення № 46346290 про відмову у державній реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:001:0007, оскільки право власності на земельну ділянку з вказаним кадастровим номером зареєстровано у Державному реєстрі прав за іншим суб`єктом.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, виходячи зі змісту статті 215 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Встановлено, що 10 січня 2018 року ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, за умовами якого продав земельну ділянку на АДРЕСА_2 площею 0,1840 га.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання вказаного договору недійсним, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 спірну земельну ділянку незважаючи на те, що на підставі рішення двадцятої сесії Кривенської сільської ради IV скликання від 24 січня 2005 року припинено його право приватної власності на цю земельну ділянку.

Разом з тим, суди встановили, що рішеннями 20 сесії Кривенської сільської ради Попільнянського району VІ скликання від 24 січня 2005 року припинено право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку 0,18 га на АДРЕСА_3 , а не на АДРЕСА_2 .

Таким чином, безпідставними є твердження позивача про те, що ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку, від якої відмовився 24 січня 2005 року.

З огляду на ненадання позивачем доказів порушення його прав та інтересів внаслідок укладення вищевказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки, суди попередній інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, та, як наслідок, відсутності правових підстав для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку на АДРЕСА_2 з кадастровим номером :01:001:0007.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач за допомогою належних, достатніх і допустимих доказів не довів, що земельна ділянка відповідача ОСОБА_2 накладається на належну йому земельну ділянку, з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи до суду не звертався.

Окрім того, рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 травня 2021 року у справі № 288/1241/18, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Попільнянської селищної ради Житомирської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,1840 га на АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:001:0007, у зв`язку з недоведеністю факту самовільного зайняття ОСОБА_1 належної йому земельної ділянки.

Оскільки ОСОБА_1 не надав докази того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою площею 0, 4098 га та вчиняє дії з нецільового використання даної земельної ділянки, чим порушує його права, суди обґрунтовано відмовили в задоволенні вимог про зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,4098 га на АДРЕСА_2 .

Правильними є висновки судів про відмову у задоволенні вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на землю від 05 березня 2001 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 , оскільки ЗК України не передбачено такого способу захисту. Захист порушених прав власника на землю реалізується зацікавленою особою шляхом звернення до суду з вимогою про визнання відповідного рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки недійсним.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 31 жовтня 2012 року в справі № 6-53цс12.

Відповідно до частини першої статті 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Отже, реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 03 листопада 2013 року у справі № 6-123цс13, від 14 травня 2014 року у справі № 6-35цс15, від 08 квітня 2015 року у справі № 6-32цс15.

Встановивши, що позивач не надав докази того, що оскаржуване рішення селищної ради про розмежування земельної ділянки за цільовим призначенням від 14 листопада 2017 року винесено з порушенням порядку встановлення та зміни цільового призначення земель, та не довів, що оскаржуваним рішенням Попільнянської селищної ради було порушено його права, суди дійшли обґрунтованого висновку про безпідставність вказаних позовних вимог.

Крім того, колегія суддів при вирішенні спору враховує, що ОСОБА_3 набув право власності на спірну земельну ділянку, яку в подальшому відчужив ОСОБА_2 , ще у 2001 році, тобто до набуття у 2009 року ОСОБА_1 права власності на земельної ділянки площею 0,4098 га, кадастровий номер :01:001:0007, яка розташована на АДРЕСА_2 .

Таким чином, безпідставними є твердження позивача про порушення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 його права власності на спірну земельну ділянку.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Та обставина, що обидві земельні ділянки, належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мають однаковий кадастровий номер, не впливає на правильність висновків судів по суті спору, оскільки Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, передбачена процедура виправлення помилки, допущеної у відомостях Державного земельного кадастру. ОСОБА_1 встановивши, що земельна ділянка, належна йому на праві власності, та земельна ділянка ОСОБА_2 мають однаковий кадастровий номер, з відповідною заявою про виправлення помилки до територіального органу Держгеокадастру не звертався.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 25 червня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіА. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун

М. Ю. Тітов