ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/708/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Парійчук Ю.Д., представника Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії Кременецьке лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України - адвоката Талалая А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/14737/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Парійчук Юлії Дмитрівни на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2023 року, ухваленого суддею Марциновською І.В., повний текст якого складений 26.05.2023, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії Кременецьке лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне агентство лісових ресурсів України про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії Кременецьке лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне агентство лісових ресурсів України, у якому просили зобов`язати ДП «Кременецьке лісове господарство» виключити земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1910 площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1911 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 зі складу земель лісового фонду України та внести зміни до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування щодо вказаних земельних ділянок; 2) встановити безособовий, безстроковий та безоплатний земельний сервітут на земельну ділянку право користувача ДП «Кременецьке лісове господарство» в кварталі 38 від дороги загального користування до виділу 19 урочища «Чорний ліс», а саме на відрізках: ABD довжиною 180 м, шириною 5 м та ACE довжиною 270 м, шириною 5 м, згідно з позначеннями, нанесеними на викопіювання із топографо-геодезичного плану на право проходу та проїзду на велосипеді, транспортному засобі по наявному шляху (дороги); право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на належні позивачам земельні ділянки водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж.

В обґрунтування позову посилаються на те, що 28.12.2021 згідно з договорами купівлі-продажу земельних ділянок позивачами придбано у ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1910 площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1911 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2008 у справі № 2-7847/08 за ОСОБА_3 визнано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:02:001:0580 площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку з кадастровим номером 61252:86700:02:001:0579 площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на АДРЕСА_1 . У даному рішенні суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки не використовувались для потреб лісового господарства, а відомості лісового кадастру суперечать даним земельного кадастру.

Позивачі вважають, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2008 у справі № 2-7847/08 стосується саме земельних ділянок з кадастровими номерами 61252:86700:01:001:1910 та 61252:86700:01:001:1911, однак внаслідок допущеної судом описки у тексті судового рішення зазначені кадастрові номера 61252:86700:02:001:0580 та 61252:86700:02:001:0579. Таку описку позивачі також обґрунтовують тим, що інші земельні ділянки у власності ОСОБА_3 не перебували. Також наявність розбіжностей можлива внаслідок того, що станом на 2008 рік земельні ділянки не були сформовані, а відтак кадастрові номера їм остаточно присвоєні не були.

Разом з тим спірні земельні ділянки станом на даний час згідно з картою лісового кадастру є складовою лісового фонду України. Позивачі неодноразово звертались до ДП «Кременецьке лісове господарство» з клопотаннями про виключення спірних земельних ділянок зі складу земель лісового фонду України та приведення планово-картографічних матеріалів у відповідність. Однак такі дії вчинені не були. Так само ДП «Кременецьке лісове господарство» відмовило позивачам у встановленні земельного сервітуту.

Відтак, приймаючи до уваги те, що належні позивачам земельні ділянки помилково віднесені до земель Державного лісового фонду України, а також враховуючи те, що доступ до них з дороги загального користування можливий лише виключно через земельну ділянку ДП «Кременецьке лісове господарство», позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2023 року у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії Кременецьке лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне агентство лісових ресурсів України про зобов`язання вчинити дії та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення сервітуту відмовлено.

Судовий збір у сумі 992,40 грн покладено на позивача ОСОБА_1 покладено на позивача.

Судовий збір у сумі 1984,80 грн покладено на позивача ОСОБА_2 покладено на позивача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Парійчук Ю.Д. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянтів зазначив, що спірні земельні ділянки невідомо з яких причин є складовою державного лісового фонду лише згідно карти лісового кадастру та невідомо як і коли вони були туди включені. Земельні ділянки ніколи не використовувались для потреб лісового господарства, а використовувались для обслуговування житлового будинку і господарських приміщень та відповідно ведення особистого селянського господарства. Лісовий кадастр в даній частині суперечить даним земельного кадастру.

Суд першої інстанції встановив, що дані земельні ділянки відображені на планшеті площі лісового кварталу та свідчить про те, що такі земельні ділянки не були вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення підприємства (відповідного кварталу), однак помилково дійшов висновку, що спірні земельні ділянки станом на даний час за матеріалами лісовпорядкування віднесені до земель лісогосподарського призначення та обліковуються саме як землі лісового фонду України.

Суд відхилив посилання позивачів на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.12.2008 у справі № 2-7847/08 як на таке, яким встановлено, що спірні земельні ділянки не використовувались для потреб лісового господарства, оскільки зі змісту рішення вбачається, що останнє винесення стосовно земельних ділянок з іншими кадастровими номерами. При цьому, виокремлено з судового рішення лише зазначені кадастрові номери та не взято до уваги доказів на підтвердження того, що мова йде про одні й ті ж самі ділянки (згідно картографічних матеріалів, схем розміщення земельних ділянок, даних власників, адреси знаходження та довідки селищної ради). Посилання на те, що його не можна взяти до уваги було б доречне, якби станом на дату прийняття рішення ділянки вже були сформовані і їм було присвоєно кадастровий номер (як унікальну, індивідуальну ознаку). Інші характеристики земельних ділянок, такі як площа, адреса, власник, цільове призначення співпадають.

Судом також не взято до уваги відповіді Великоберезовицької селищної ради від 05.09.2022 року, згідно якої земельні ділянки саме з кадастровими номерами 61252:86700:01:001:1910 та 61252:86700:01:001:1911 було передано у власність ОСОБА_3 розпорядженням Тернопільської районної державної адміністрації № 644 ще 29.08.2008. Щодо земельних ділянок 61252:86700:02:001:0580 та 61252:86700:02:001:0579, то вони сформовані лише 22.05.2020 і у них зовсім інший власник та місце розташування.

Представник ДСГП Ліси України в особі філії Кременецьке лісове господарство адвокат Талалай А.С. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Парійчук Ю.Д., у якому зазначив, що ДСГП Ліси України в особі філії Кременецьке лісове господарство є неналежним відповідачем за позовною вимогою про зобов`язання виключити земельні ділянки зі складу земель лісового фонду України та внести зміни до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

На момент звернення та надання відповіді, земельна ділянка з кадастровим номером :01:016:0001 була несформованою, а відтак рішення про встановлення земельного сервітуту відповідно до ч. 1 ст. 124-1 ЗК України могло бути прийняте лише відповідним органом виконавчої влади, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної власності, а не користувачем.

Натомість, з моменту формування 05 квітня 2023 року земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0001, позивачі в порядку, визначеному ст. 124-1 ЗК України, не звертались до ДСГП Ліси України в особі філії Кременецьке лісове господарство з клопотанням про встановлення земельного сервітуту.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Парійчук Ю.Д., яка є також представником ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.

Представник Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України в особі філії Кременецьке лісове господарство Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України - адвокат Талалай А.С. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Парійчука Ю.Д. не визнав, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що рішеннями Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 128 та № 129 від 08.09.2000 вирішено передати у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будинків та земельну ділянку площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 26 та зв.бік).

Рішеннями Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 633 від 05.09.2007 та № 689 від 24.10.2007 внесені зміни у зазначені вище рішення № 128 та № 129 та вирішено: зобов`язати ОСОБА_3 виготовити державні акти на право власності на дані земельні ділянки; землевпоряднику сільської ради внести відповідні зміни в земельно-облікові документи; просити Тернопільську районну державну адміністрацію дати дозвіл на передачу у власність указаних земельних ділянок (т. 1 а.с. 27, 28).

З довідок Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 2147 від 10.11.2006 та № 1669 від 13.09.2007 вбачається, що за ОСОБА_3 згідно земельно-облікових даних станом на 01.01.2002 рахуються земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1910 та площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером 61252:867:01:001:1911. Земельні ділянки знаходяться поза межами населеного пункту с. Петриків (т. 1 а.с. 30, 31). Факт розміщення земельних ділянок поза межами населеного пункту підтверджується також кадастровою картою Петриківської сільської ради (а.с. 32, 33).

20.11.2006 відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тернопільської районної державної адміністрації надав висновки № 687 та № 688 щодо не заперечення проти надання зазначених вище земельних ділянок у власність ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 29 та зв.бік).

Розпорядженням голови Тернопільської районної державної адміністрації № 644 від 29.07.2008 передані безоплатно у власність ОСОБА_3 земельна ділянка площею 0,35 га (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Петриківської сільської ради та земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель, що перебували в її постійному користуванні відповідно до розробленого генплану забудови за межами населеного пункту на території Петриківської сільської ради. ОСОБА_3 виготовити державний акт на право власності на земельні ділянки (т. 1 а.с. 25).

На виконання вказаного вище розпорядження ОСОБА_3 виготовила державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 081486 від 08.09.2009 та серії ЯЗ № 081485 від 08.09.2009, що були зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 57 та № 56.

У подальшому ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_1 , зокрема земельну ділянку площею 0,2501 га з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1910, що розташована на території Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Указане підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 28.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. та зареєстрованого в реєстрі за № 8901 (т. 1 а.с. 14-15).

Також ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,354 га з кадастровим номером 61252:86700:01:001:1911, що розташована на території Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Указане підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. та зареєстрованого в реєстрі за № 8902 (т. 1 а.с. 16-17).

Право власності позивачів на указані земельні ділянки 28.12.2021 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягами № 292988460 та № 292989913 від 28.12.2021 (т. 1 а.с. 18, 19). Також така інформація внесена і до Державного земельного кадастру про земельну ділянку (т. 1 а.с. 20-21, 22-23).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що виключення спірних земельних ділянок зі складу лісового фонду України не належить до компетенції відповідача, який є лише землекористувачем, відтак позов у цій частині пред`явлений до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові, а вимога про встановлення земельного сервітуту без надання доказів того, що після 05.04.2023, тобто з дати сформування спірної земельної ділянки, позивачі ініціювали перед відповідачем питання щодо укладення договору земельного сервітуту та надали усі визначені законом документи, є передчасною.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами.

Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

При цьому згідно з пунктом 2.1.2. Інструкції складальний оригінал планшету повинен бути викреслений у відповідності до прийнятих умовних знаків та містити повне навантаження (топографічне та лісотаксаційне). На ньому, серед іншого, повинні бути вказані область, район, лісгосп, лісництво, номер та площа планшету. Також у кожному кварталі проставляється його номер та площа, номера таксаційних виділів. Значення (кількісний показник) площі лісового кварталу на лісовпорядному планшеті розміщується під його номером та відображає площу тільки тих земель, які знаходяться у постійному користуванні лісогосподарського підприємства. Значення площі лісового кварталу не включає в себе площі земельних ділянок, які були вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення підприємства (відповідного кварталу), на планшеті площі таких ділянок не відображаються.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 24.12.2014 у справі № 6-212цс14, від 25.01.2015 у справі № 6-224цс14, від 23.12.2015 у справі № 6-377цс15, Верховним Судом у постанові від 13.06.2018 у справі № 278/1735/15-ц та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц.

Як вбачається з відповідей ДП «Кременецьке лісове господарство», відповідно до матеріалів лісовпорядкування Тернопільського лісництва 2003 року спірні земельні ділянки знаходилися в урочищі «Чорний ліс» в кварталі 38 виділ 20. У матеріалах лісовпорядкування Тернопільського лісництва 2014 року у кварталі 38 виділ 19 розташовані дві земельні ділянки з кадастровими номерами 61252:86700:01:001:1910 та 61252:86700:01:001:1911. За даними матеріалів лісовпорядкування зазначені земельні ділянки перебувають у користуванні ДП «Кременецьке лісове господарство» (правонаступником якого є відповідач).

Указане також підтверджується матеріалами лісовпорядкування від 2003 року та від 2014 року (т. а.с. 101, 102).

При цьому той факт, що спірні земельні ділянки відображені на планшеті площі лісового кварталу, з урахуванням положень п. 2.1.2 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, свідчить про те, що такі земельні ділянки не були вилучені зі складу земель лісогосподарського призначення підприємства (відповідного кварталу).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 48 ЛК України, які визначають, що матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, тому є обґрунтованим висновок суду, що виключення спірних земельних ділянок зі складу лісового фонду України не належить до компетенції відповідача, який є лише землекористувачем.

Однак, в суді апеляційної інстанції з`ясовано, що відсутній предмет спору щодо вилучення спірних земельних ділянок у відповідача, оскільки як вбачається з відомостей Державного земельного кадастру, що відсутні перетини (накладки) земельних ділянок із кадастровими номерами :01:001:1910 та :01:001:1911 із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:016:0001, яка перебуває в постійному користуванні у відповідача і була сформована 05 квітня 2023 року.

Даний факт підтвердив у судовому засіданні і представник відповідача, подавши апеляційному суду копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з кадастровим номером :01:016:0001 в натурі (на місцевості) ДП «Кременецьке лісове господарство» для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, розташованої в межах населеного пункту с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області, яка сформована 05 квітня 2023 року.

З врахуванням викладеного, відсутність предмету спору в цій частині вимог унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Щодо встановлення земельного сервітуту.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Земельний сервітут здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ЗК України вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст. 100 ЗК України).

За правилами ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Положеннями ст. 403 ЦК України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном, а збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені ст. 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

З аналізу наведених положень цивільного і земельного законодавства України можна дійти висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Тлумачення цих норм свідчить про те, що умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі № 306/612/20.

Так, стаття 124-1 ЗК України визначає, що особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з клопотанням у разі, якщо:

а) земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності;

б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача.

У клопотанні має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту.

До клопотання додаються:

а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності);

б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально;

в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки);

г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту);

Статтею 55-1 Закону України Про землеустрій визначено необхідну технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту.

Зокрема, встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, включає:

а) пояснювальну записку;

б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;

в) кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту;

г) матеріали польових геодезичних робіт;

ґ) копії документів, що є підставою для виникнення прав суборенди, сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи, що земельна ділянка, на якій позивачі просять встановити земельний сервітут, на час звернення до суду не була сформованою, а тому відповідач не був особою, уповноваженою на встановлення такого сервітуту.

До органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, позивачі з пропозицією укласти договір земельного сервітуту не звертались.

Тому колегія суддів вважає, що надаючи оцінку таким обставинам, суд першої інстанції правильно вказав, що попередня відмова позивачам в укладенні договору земельного сервітуту була обґрунтованою та визначалась положеннями ч. 1 ст. 124-1 ЗК України, а саме тим, що оскільки на той час земельна ділянка сформована не була, ДП «Кременецьке лісове господарство», будучи лише землекористувачем, не вправі було укладати з позивачами договір земельного сервітуту. Крім цього, позивачем до клопотання про встановлення сервітуту не було подано пакет документів, визначених статтею 124-1 ЗК України та статтею 55-1 Закону України Про землеустрій.

Разом з тим 05.04.2023, тобто вже під час розгляду даної справи, зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:016:0001, з цільовим призначенням для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, що розташована в межах с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області.

Суб`єктом права власності на земельну ділянку зазначена Тернопільська обласна державна адміністрація, а суб`єктом речового права (права постійного користування) ДСГП «Ліси України». Указане підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку.

Проте, під час з`ясування судом, чи звертались позивачі з вимогою до відповідача про укладення договору земельного сервітуту після сформування земельної ділянки, представник позивачів повідомила, що таке звернення не здійснювалось, однак повторно послалась на наявну відмову ДП «Кременецьке лісове господарство».

Однак, після 05.04.2023 відповідач вже наділений був таким правом, оскільки відомості щодо земельної ділянки внесені до Державного земельного кадастру. Проте позивачі після 05.04.2023 до відповідача з пропозицією укладення договору земельного сервітуту не звертались та відмову від укладення цього договору не отримували. Клопотання про необхідність оголошення перерви для можливості такого звернення представник позивачів суду не заявляла.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вимога про встановлення земельного сервітуту без надання доказів того, що після 05.04.2023, тобто з дати сформування спірної земельної ділянки, позивачі ініціювали перед відповідачем питання щодо укладення договору земельного сервітуту та надали усі визначені законом документи, є передчасною.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Парійчука Ю.Д. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Парійчук Юлії Дмитрівни залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 листопада 2023 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів