Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 936/684/23
Провадження № 2/936/101/2023
28.09.2023 р. смт. Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Пелих О.О., з участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
До Воловецького районного суду Закарпатської області звернулась позивач ОСОБА_1 із вищевказаним позовом.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 03.11.2020 р. за письмовим договором позики передала позичальнику ОСОБА_2 у власність 114 000,00 гривень, що еквівалентно сумі 4000 доларів США на день укладення договору. Договір позики завірений приватним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу від 03.11.2020 р. Передачу грошей було здійснено у повному обсязі до підписання цього договору, що підтверджується підписом на договорі позичальника. Зазначає, що вказані кошти вона передала відповідачу, як аванс для придбання їй автомобіля за кордоном. Починаючи із грудня 2020 р. позивачка в усній формі зверталася до відповідача щодо повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобовязання, пояснюючи це тим, що значну частину коштів він потратив на пошук автомобіля. Зазначає, що з приводу цього питання, у лютому 2021 р. позивачка зверталася до Воловецького відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, та отримала відповідь що з приводу вирішення даного питання їй рекомендовано звернутися до суду. Станом на момент подання позову відповідач суму боргу не повернув. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 146 240,00 гривень.
В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримує вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач щодо позову подав відзив, у якому зазначив, що визнає позовні вимоги частково в сумі 37 000,00 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США. Обґрунтовуючи тим, що після укладення договору позики позивачка надала йому тільки 2000 доларів США, пояснюючи тим, що решту суму тобто 2000 доларів США вона надасть йому після того, як він придбає автомобіль для неї за кордоном. Зазначена сума коштів 2000 доларів США була потрачена відповідачем на пошук автомобіля, а сума коштів на пошук автомобіля становить близько 1000 доларів США. У звязку із чим, останній зазначив, що зобов`язується повернути позивачці кошти тільки у розмірі 1000 доларів США.
Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , на підтвердження боргових зобов`язань відповідача, надала до суду оригінал договору позики від 03.11.2020 року, завірений приватним нотаріусом Воловецького районного нотаріального округу від 03.11.2020 р., в якому вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , іменована далі як «Позикодавець» - з однієї сторони та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , іменований далі як «Позичальник» - з другої сторони, уклали договір про таке, окрім іншого: п.1 Позикодавець передав у власність Позичальнику, а Позичальник прийняв від Позикодавця грошові кошти в сумі 114000,00 (сто чотирнадцять тисяч) гривень, що еквівалентно сумі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США, які Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю у строки та на умовах, передбачених договором. Передачу грошей було здійснено у повному обсязі до підписання цього договору, що підтверджується підписом на договорі позичальника.
У п.2.б) Договору позики зазначено, що сторони за цим договором домовились проте, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 07.12.2020 року. У договорі позики міститься особистий підпис відповідача ОСОБА_2 .
У відповідності до копії свідоцтва про шлюб виданого у Чеській Республіці (переклад із Чеської мови, ведений під № 387/2022) вбачається, що позивачка уклала шлюб 04.11.2022 р. із гр. ОСОБА_5 , та після укладення шлюбу змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».
Із матеріалів справи вбачається, що у строк до 07.12.2020 р. відповідач не повернув позивачці суму зазначеного боргу у договорі позики. Звернення позивача до відповідача з приводу повернення коштів в добровільному порядку результату не надали. Відповідач ОСОБА_3 доказів щодо повернення даного боргу суду не надав.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Положеннями статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У відповідності з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.
Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Із огляду на наведене, наявність оригіналу договору позики у позивача ОСОБА_1 (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
При цьому суд не може взяти до уваги позицію відповідача ОСОБА_2 викладену у відзиві про те, що позивачка надала йому тільки 2000 доларів США, пояснюючи тим, що решту суму тобто 2000 доларів США вона надасть йому після того, як він придбає автомобіль для неї за кордоном та зазначена сума коштів 2000 доларів США була потрачена відповідачем на пошук автомобіля, а сума коштів на пошук автомобіля становить близько 1000 доларів США, тому він визнає суму боргу тільки в розмірі 1000 доларів США. Оскільки такі доводи відповідача, не підтверджені жодними належними та достовірними доказами та ґрунтуються на припущеннях.
Досліджуючи матеріали справи, встановлено, що із договору позики наданого позивачкою вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_3 визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною-вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).
Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що сума стягнення боргу має бути обчислена за курсом долара США до гривні, встановленому Національним банком України на день ухвалення рішення, тобто станом на 28.09.2023 року.
Згідно інформації наявної на офіційному веб-сайті Національного банку України, станом на день розгляду справи, тобто 28.09.2023 року, еквівалент долара США до гривні складає 36,56, тому сума боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 становитиме 146240,00 гривень. (4000,00 х 36,56).
Встановивши, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем та кошти, отримані у позику, не повернуті, у зв`язку із чим наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки суми боргу за договором позики.
Крім того, позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом сплачено суму судового збору в розмірі 1462,40 гривень, який у відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , заборгованість за договором позики від 03.11.2020 року у розмірі 146 240 (сто сорок шість тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1462,40 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 .

Суддя Пелих О.О.