_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/267/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Коваленко О.Б.,

За участю секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики

Позивач надав заяву про уточнення позовних вимого зазначив, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволена у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 500 588,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. від 10.02.2021 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 588,00 грн.

25.01.2022 в рамках виконавчого провадження з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто два платежі у розмірі 4 980,85 грн. та 92 689,52 грн., що станом на день оплати складало 3488,27 у.е. (курс НБУ 27,9998 грн. за один долар США).

06.12.2022 р. в рамках виконавчого провадження з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 20 373,76 грн., що станом на день оплати складало 557,14 у.е. (курс НБУ 36,5686 грн. за один долар США).

Отже, загальна сума заборгованості, що була стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 118 044,13 грн., що еквівалентно 4045,41 доларів США на час перерахування відповідачем часток заборгованості.

12.10.2021 р ухвалою Київського районного суду м. Одеси скасовано заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 р.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 15954,6 доларів США, яку він просить стягнути.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті у його відсутність, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 03 лютого 2020 року ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20000 доларів США.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2020 позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволена у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 500 588,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. від 10.02.2021 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 500 588,00 грн.

25.01.2022 в рамках виконавчого провадження з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто два платежі у розмірі 4 980,85 грн. та 92 689,52 грн., що станом на день оплати складало 3488,27 у.е. (курс НБУ 27,9998 грн. за один долар США).

06.12.2022 р. в рамках виконавчого провадження з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 20 373,76 грн., що станом на день оплати складало 557,14 у.е. (курс НБУ 36,5686 грн. за один долар США).

Отже, загальна сума заборгованості, що була стягнута з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 118 044,13 грн., що еквівалентно 4045,41 доларів США на час перерахування відповідачем часток заборгованості.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18), а також аналогічні висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та необхідно стягнути заборгованість у розмірі 15 954,60 доларів США згідно з розпискою від 03 лютого 2020 р.

Згідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 5005,88 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість у розмірі 15 954,60 доларів США згідно з розпискою від 03 лютого 2020 р.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 5005,88 грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду буде складено у строк до 24.12.2023 року включно.

Суддя Коваленко О. Б.