ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року м. Чернівці Справа № 725/3386/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр Марина Михайлівна,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Нестеренка Є.В., дата виготовлення повного тексту рішення суду не зазначено, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Зазначав, що встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини необхідне для оформлення спадкових прав, а тому просив встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з січня 2017 року по день смерті останньої.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20.07.2022 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , починаючи з січня 2017 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишити без розгляду.

Зазначає, що ОСОБА_4 є її тіткою, що підтверджується рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.07.2023 року.

Провадження №22-ц/822/817/23

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема суд не встановив, чи є інші особи, заінтересовані у вирішенні даної справи, та не перевірив, чи впливатиме встановлений факт на спадкові права і обов`язки цих осіб.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Соника В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, розглядаючи яке без проведення судового засідання внаслідок неявки учасників справи колегія суддів прийшла до наступних висновків.

За приписами п.5 ч.1 ст.183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, крім іншого, підстави заяви (клопотання, заперечення).

В силу ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно 1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Як вбачається з наданого до клопотання ордеру про надання правничої допомоги серії СЕ №1069482, такий виданий на підставі договору №б/н від 02.06.2022 року.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Мандзюк В.Б., що підтверджується копією ордера про надання правничої допомоги серії СЕ №1045855 (а.с.25).

В силу ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суд шляхом подання письмової заяви (ч.1, 4 ст.64 ЦПК України).

За приписами ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

ОСОБА_5 був належним чином повідомлений на електронну адресу, яку останній особисто зазначав під час звернення до суду, отримавши копію апеляційної скарги не повідомляв суд про припинення представництва, що, в свою чергу, свідчить про інформування суду у встановлений процесуальний спосіб про адресу для електронного листування (а.с.23).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відомостей про представника заявника ОСОБА_6 матеріали цивільної справи не містили, клопотання про відкладення розгляду справи не містить обґрунтувань підстав для такого відкладення, а з урахуванням того, що представник ОСОБА_7 був належним чином повідомлений про розгляд справи, обставини в сукупності не перешкоджають розгляду справи за відсутності її учасників.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судове рішення мотивовано тим, що заявник довів належними доказами факт постійного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з січня 2017 року і до моменту її смерті.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.02.2022 року, а також копіями лікарського свідоцтва про смерть №186 від 23.02.2022 року та довідки про причину смерті №186 23.02.2022 року (а.с.8, 14-15).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69167102 від 09.06.2022 року вбачається, що до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи №69362427, спадкодавець ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно довідки №74/02-14 від 14.06.2022 року приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М., виданої ОСОБА_1 , вбачається, що для встановлення складу спадкового майна, оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на встановлене майно, необхідно надати нотаріусу наступні оригінали документів, крім іншого документи, які встановлюють родинні відносини або примірник заповіту (а.с.10).

З акту №66 від 06.06.2022 року КП «Містосервіс» вбачається, що ОСОБА_4 фактично проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_1 в період із жовтня 2016 року і по день її смерті (а.с.11).

Відповідно до рахунку/замовлення/акту №724301 та № 724302 від 23.02.2022 року МКП «Спецкомбінат» ОСОБА_1 замовляв ритуальні послуги щодо поховання ОСОБА_4 , а також отримав свідоцтво про поховання №349 від 23.02.2022 року (а.с.16-18).

З доданої до апеляційної скарги копії рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27.07.2023 року (справа №591/4771/22) вбачається, що останнім заяву ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме що померла ОСОБА_4 є рідною сестрою ОСОБА_8 (а.с.47-48).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , зокрема, з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після її смерті.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог зазначила, що ОСОБА_1 не проживав однією сім`єю з померлою тіткою ОСОБА_4 .

Окрім цього, зазначає, що суд першої інстанції не встановив, чи є інші особи, заінтересовані у вирішенні даної справи, та не перевірив, чи впливатиме встановлений факт на спадкові права і обов`язки цих осіб.

Про існування оскаржуваного рішення ОСОБА_2 дізналася від ОСОБА_1 , який повідомив їй, що він є єдиним спадкоємцем і вона не має жодного відношення майна померлої тітки.

За вказаних обставин факт, про встановлення якого просив ОСОБА_1 , не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із матеріалів справи встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

В силу приписів п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За змістом ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Щодо судових витрат.

За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 744,30 грн.

Керуючись ст.ст.294, 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 липня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк