Дата документу 31.10.2023 Справа № 334/766/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/766/23 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/807/1961/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут», про розірвання договору та зобов`язання здійснити перерахунок обсягів електричної енергії

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго», третя особа: ТОВ «Центренергозбут», про розірвання договору та зобов`язання здійснити перерахунок обсягів електричної енергії.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 липня 2018 року між нею та ПАТ «Запоріжжяобленерго» був укладений договір про постачання електричної енергії № 1205 на об`єкт АЗС за адресою: АДРЕСА_1 .

З 01 січня 2019 року на підставі заяви-приєднання до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії вона отримує від ПАТ «Запоріжжяобленерго» послуги з розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 .

Між підприємством - електропостачальником ТОВ «Центренергозбут» та нею укладено Договір про постачання електричної енергії №09/04/21-32 від 09 квітня 2021 року.

У березні 2022 року м. Енергодар Запорізької області було окуповане військовими РФ.

20 березня 2022 року о 18 год. 26 хв. на належну їй АЗС вторглись невідомі цивільні особи та військові окупаційних військ, які самовільно відкрили приміщення операторської АЗС, о 18 год. 58 хв. відчинили сховище нафтопродуктів та злили з невідомого бензовозу паливо у резервуари.

Про вказані дії окупаційних військ орендарем АЗС ТОВ «Бізнес Фактор Компані» була подана заява до Управління СБУ в Запорізькій області про вчинення кримінального правопорушення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені дані про кримінальне провадження за фактом захоплення автозаправних станцій за кваліфікацією ст. 438 ч. 1 КК України, номер кримінального провадження 0000113 від 01 квітня 2022 року.

З квітня 2022 року вона надавала акти про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію через офіційний телеграм-канал ПАТ «Запоріжжяобленерго» t.me/Zoezvit та за місяці - березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, зазначала покази електролічильника НІК 2303 №8799033: кінцеві (поточні) 141418, початкові (попередні) 141418, різниця - 0, через те, що фактично на цьому об`єкті електрична енергія не отримувалась.

ПАТ «Запоріжжяобленерго» нарахували наступні обсяги розподіленої (отриманої) електроенергії (кВт/год.) за зазначені періоди: квітень 2022 року - 2174 кВт/год.; травень 2022 року - 2783 кВт/год.; червень 2022 року - 1055 кВт/год.; липень 2022 року - 2222 кВт/год.; серпень 2022 року - 2179 кВт/год.; вересень 2022 року (до 07.09.2022року) - 332 кВт/год. Електропостачальник ТОВ «Центренергозбут» за вказані місяці нараховувало грошові кошти на загальну суму 37437,46 грн.

Вона не підписувала акти за послуги оператора системи розподілу електричної енергії та акти купівлі-продажу електричної енергії, рахунки не оплачувала, оскільки фактично електричну енергію на вказаному об`єкті не отримувалось та послуги з розподілу не надавались.

26 липня 2022 року, 29 липня 2022 року, 17 серпня 2022 року, 17 листопада 2022 року вона зверталась до ПАТ Запоріжжяобленерго» та ТОВ «Центренергозбут» з листами, просила призупинити дію договору №1205 від 01 січня 2019 року до закінчення окупації на території, де знаходиться об`єкт, здійснити перерахунок виставлених обсягів споживання електричної енергії з квітня 2022 року, не вимагати оплати заборгованості.

19 січня 2023 року отримала відповіді від ПАТ «Запоріжжяобленерго», в яких товариство повідомило, що відсутні правові підстави вважати розташування об`єкта на тимчасово окупованій території України, провести обстеження об`єкта не має можливості, ПАТ «Запоріжжяобленерго» не має можливості здійснити заходи щодо припинення розподілу електричної енергії та внести відповідні зміни до укладеного договору, провести відключення об`єкта споживача неможливо.

Вважала, що дії ПАТ «Запоріжжяобленерго» щодо постачання, нарахування електроенергії на об`єкт АЗС за адресою: АДРЕСА_1 є неправомірними.

На підставі зазначеного просила розірвати договір № 1205 від 01 січня 2019 року про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між нею та ПАТ «Запоріжжяобленерго», зобов`язати перерахувати нараховані обсяги розподіленої електричної енергії з квітня по вересень 2022 року на вказаний об`єкт, згідно договору на наступні: 0 кВт/год., судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2023 року позов задоволено.

Розірвано договір №1205 від 01 січня 2019 року про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Зобов`язано ПАТ «Запоріжжяобленерго» перерахувати нараховані ОСОБА_1 на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , обсяги розподіленої електричної енергії з квітня по вересень 2022, згідно договору №1205 від 01 січня 2019 року на наступні показники: квітень 2022 року - 0 кВт/год.; травень 2022 року - 0 кВт/год.; червень 2022 року - 0 кВт/год.; липень 2022 року - 0 кВт/год.; серпень 2022 року - 0 кВт/год.; вересень 2022 року - 0 кВт/год.

Стягнуто з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при поданні позову до суду в розмірі 2147,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Запоріжжяобленерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що відсутні підстави для визначення обсягів споживання електроенергії позивача рівними нулю, відсутні докази надання позивачем товариству актів про спожиту електроенергію за вказаний період, товариством надавались докази щодо неприпинення надання послуг з постачання електричної енергії, зазначені позивачем показники є необґрунтованими, позивачем не здійснювались дії щодо унеможливлення експлуатації електроустановок третіми особами та повідомлення товариства для проведення відключення, неможливість забезпечення безпеки працівникам товариства не може бути розцінено як бездіяльність, позивач не позбавлена права отримувати послуги, Законом України № 1207-VII не передбачено заборони постачання послуг на тимчасово окупованій території, віддача електричної енергії на окремі районі тимчасово окупованих територій не є втратами оператора системи, відомості в сертифікаті Торгово-промислової палати суперечить поясненням позивача, вказаний сертифікат не може вважатись беззаперечним доказом існування форс-мажорних обставин, відсутні підстави для розірвання договору, рішенням суду безпідставно звільнено позивача від виконання зобов`язань, які виникли до ухвалення рішення та набрання законної сили, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що наявні підстави для розірвання договору, об`єкт знаходиться на в районі проведення бойових дій, АЗС функціонувала до 02 березня 2022 року, нею було здійснено оплату за березень 2022 року, наявність форс-мажорних обставин є доведеною, Торгово-промисловою палатою засвідчено факт неможливості виконання зобов`язань по договору, ПАТ «Запоріжжяобленерго» не обґрунтувало обсяги нарахування електричної енергії, за фактом захоплення АЗС відкрито кримінальне провадження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

За приписами частин першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства справи та з доведеності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що 20 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Запоріжжяобленерго» був укладений договір про постачання електричної енергії №1205 (т. 1, а.с. 17).

Відповідно до додатку №1 до договору від 1205 від 20 липня 2018 року постачання електричної енергії здійснюється на об`єкт Автозаправний комплекс за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вулиця Промислова, буд. 9А (т. 1 а.с. 29).

Також, між підприємством-електропостачальником ТОВ «Центренергозбут» та ОСОБА_1 укладено договір №09/04/21-32 про постачання електричної енергії споживачу від 09 квітня 2021 року (т. 1, а.с. 132).

Згідно з долученим до позовної заяви договором оренди майна №СБФК-301220/1 від 30 грудня 2020 року, укладеним між ТОВ «Бізнес Фактор Компані» (орендар) та ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, яка діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (орендодавець), орендодавець передала, а орендар прийняв в строкове платне користування комплекс автозаправну станцію, а саме: операторська літ. Б-1 площею 23 кв.м, навіс літ. В, туалет літ. Г, огорожа №1, ворота №2, ворота №3, ворота №4, хвіртка №5, а також обладнання: літ. А-1 сховище ГСМ, бензоколонка №6,7, замощення І, замощення ІІ, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 для використання під розташування автозаправної станції та магазину.

За користування об`єктом оренди орендар зобов`язується сплачувати орендодавцеві фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 оренду плату, незалежно від наслідків своєї господарської (підприємницької) діяльності у розмірі 80 000 грн. без ПДВ, за кожен календарний місяць строку оренди (користування об`єктом оренди). В розмір орендної плати включено плату за комунальні послуги. Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2021 року (п.п. 1.1, 3.1, 10.1) (т. 1, а.с.59).

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору оренди майна №СБФК-301220/1 від 30 грудня 2020 року від 25 жовтня 2021 року продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року (т. 1, а.с. 64).

Згідно з відповіддю № 297295 від 31 жовтня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 18 червня 2019 року, номер запису в реєстрі: 0102781, види економічної діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (т. 2 а.с.142-143).

Також, згідно з відповіддю № 297285 від 31 жовтня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 11 березня 2008 року по 11 жовтня 2011 року, види економічної діяльності: 63.30.0 Послуги з організації подорожувань (т. 2 а.с.144-145).

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, такі складові як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі правової норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми права, що безпосередньо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право передбачено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується відповіддю № 297295 від 31 жовтня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відомостей про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 у матеріалах справи немає.

Комплекс автозаправна станція, щодо якої укладено договір про постачання електричної енергії №1205 від 20 липня 2018 року ФОП ОСОБА_1 надано в оренду ТОВ «Бізнес Фактор Компані» на підставі договору оренди майна №СБФК-301220/1 від 30 грудня 2020 року.

Таким чином, належне позивачу майно використовується нею як фізичною особою-підприємцем у господарській діяльності, яка полягає у наданні, зокрема, зазначеного нерухомого майна в оренду.

Позов про розірвання договору та зобов`язання здійснити перерахунок обсягів електричної енергії, пред`явлений фізичною особою, яка використовує майно для здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець, отже такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

В постанові від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17 (провадження № 12-153гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нежитлове приміщення, щодо утримання якого позивачем надаються житлово-комунальні послуги, використовується відповідачем для розташування магазину, тобто з метою здійснення господарської діяльності - підприємництва. Припинення дії договору про надання комунальних послуг не змінює та не припиняє використання відповідачем належного йому на праві власності нежитлового приміщення у сфері господарювання, а використання належного йому на праві власності нерухомого майна у сфері господарювання відповідає змісту права власника самостійно розпоряджатися та користуватися своїм майном. З наведених підстав Велика Палата Верховного Суду вважала, що справа за участі суб`єктів підприємницької діяльності є підвідомчою господарським судам, тому господарські суди не порушили правила суб`єктної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19) вказала, що відповідач як фізична особа є власником спірної квартири, договірних відносин між сторонами у справі не було. Суди встановили факт споживання відповідачем теплової енергії у цьому приміщенні та здійснення ним підприємницької діяльності з надання перукарських послуг шляхом розміщення перукарні. Відомостей про припинення підприємницької діяльності відповідача станом на дату звернення з позовом до суду немає. Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у цій справі позов стосується невиконання відповідачем обов`язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, власником якого є він як фізична особа, який здійснює в цьому приміщенні підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець. Оскільки предметом спору у цій справі є стягнення вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, в якому відповідач як фізична особа-підприємець надає перукарські послуги, між сторонами існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності, тому Велика Палата Верховного Суду вважала обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції про вирішення цього спору у порядку господарського судочинства, оскільки наявні у справі докази свідчать про використання приміщення відповідачем як фізичною особою-підприємцем у своїй господарській діяльності.

В постанові від 28 вересня 2023 року у справі № 489/7113/21 (провадження № 61-6121св23) Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на суб`єктний склад учасників спору, предмет і підставу позову, а також характер спірних правовідносин, з урахуванням того, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за надання послуги з управління багатоквартирним будинком, нарахованої відповідачу як власнику нежитлового приміщення магазину, який використовує це приміщення як фізична особа-підприємець у своїй господарській діяльності, Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що заявлені позовні вимоги підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір по суті, на вказані обставини уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про можливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а провадження в справі відповідно до норм пункту 1 частини першої статті 255 і частин першої, другої статті 377 ЦПК України підлягає закриттю.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарських судів, вона має право на звернення з цим позовом в порядку господарського судочинства, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови вона має право звернутися до Запорізького апеляційного суду із заявою про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд цієї справи.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2023 року у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Центренергозбут», про розірвання договору та зобов`язання здійснити перерахунок обсягів електричної енергії закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення з цим позовом в порядку господарського судочинства та на звернення до Запорізького апеляційного суду із заявою про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд цієї справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: В.Ю. Бєлка

І.В. Кочеткова