Справа № 129/619/18
Провадження № 22-ц/801/870/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Капуш І. С.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 рокуСправа № 129/619/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г.,

за участю секретарів судового засідання - Обертун Н. М., Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 129/619/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Капуша І. С. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) про визнання кредитної угоди недійсною.

Позов мотивований тим, що відповідно до договору від 26 квітня 2010 року №б/н він є споживачем послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з дня підписання анкети - заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг.

30 серпня 2016 року він отримав копію заочного рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 02 серпня 2016 року, яким стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 437 грн.

У подальшому він звернувся в банк та отримав виписку по картці № НОМЕР_1 , з якої йому стало відомо, що 25 листопада 2013 року на підставі угоди № SAMDN6395 він отримав у банку зазначену картку на яку банк перерахував йому 3800 грн кредиту.

Указує, що 25 листопада 2013 року він не підписував заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у відповідача, на підставі якої сформовано договір за № SAMDN6395 від 25 листопада 2013 року, а також не отримував банківську картку № НОМЕР_1 з перерахованими на неї кредитними коштами в розмірі 3800 грн.

Цю угоду було підписано невідомою особою, яка надала його вкрадений паспорт із переклеєною фотографією.

Посилаючись на ці обставини, позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд:

визнати недійсною угоду укладену між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 від 25 листопада 2013 року за №SAMDN6395.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права;

з урахуванням вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений правочин, у той час як ОСОБА_1 посилається на його не укладення (не підписання).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив:

у мотивувальній частині рішення суду виключити абзаци: «25 листопада 2013 року, на підставі укладеного договору від 26 квітня 2010 року, ОСОБА_1 звернувся до ПриватБанку з заявою на зміну персональних даних клієнта ПриватБанку в зв`язку зі змінами інформації, вказаної ним раніше в анкеті клієнта» та «Заява на зміну персональних даних клієнта ПриватБанку підписана ОСОБА_1 25 листопада 2013 року на підставі договору від 26 квітня 2010 року»;

мотивувальну частину рішення суду доповнити абзацом: «25 листопада 2013 року на підставі виданого 22 липня 2011 року викраденого паспорта громадянина України серія НОМЕР_2 , який виданий Гайсинським РВ УМВС України у Гайсинському районі 08 лютого 2005 року на ім`я ОСОБА_1 , згідно угоди № SAMDN6395 незаконно видано невідомій особі кредит в розмірі 3800 грн, який перераховано на банківську картку № НОМЕР_1 », а також доповнити новий абзац «кредит у розмірі 3800 грн, який перераховано на банківську картку № НОМЕР_1 помилково надано на підставі заяви про зміну персональних даних клієнта банку»;

рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 березня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року справу призначено до розгляду на 20 квітня 2023 року о 09 год 30 хв.

20 квітня 2023 року розгляд справи відкладено на 04 травня 2023 року о 09 год 00 хв.

В судове засідання призначене на 04 травня 2023 року о 09 год 00 хв. позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Слід звернути увагу на те, що частиною першою статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

При цьому частиною другою цієї статті визначено, що учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Варто також зазначити, що у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на те, що Цивільний процесуальний кодекс України містить в собі чіткі строки для вчинення учасниками справи процесуальних дій, а також строки для розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції не встановив, чи видавалась позивачу банківська картка № НОМЕР_1 зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 3800 грн;

суд не взяв до уваги той факт, що невідомою особою використано в банку викрадений паспорт позивача;

допустив формальний підхід в оцінці доказів про справі.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 26 квітня 2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

25 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою про зміну персональних даних клієнта банку, в зв`язку зі змінами інформації, вказаної ним раніше в анкеті клієнта.

Заява на зміну персональних даних клієнта банку підписана ОСОБА_1 25 листопада 2013 року на підставі договору від 26 квітня 2010 року.

У провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області перебуває справа № 129/1321/16-ц за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За заявою ОСОБА_1 у правоохоронних органах було зареєстровано подію крадіжки його особистих речей та паспорта, але факт крадіжки паспорта та особу, яка його вчинила, особу яка переклеїла фотографії чи використала його з метою отримання кредитних коштів суду не надано і вироком суду не встановлено.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя цієї статті).

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На підставі частини другої статті 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Установлено, що на заперечення доводів позивача про не підписання ним оспорюваного кредитного договору, відповідач надав копію анкети - заяви підписану позивачем та його фото із банківською картою отриманою 25 листопада 2013 року.

Ураховуючи обставини встановлені судом у цій справі, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Погоджуючись з результатом вирішення спору у цій справі, апеляційний суд також звертає на таке.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначила, що:

«Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Також позов не може містити вимогу, у якій йдеться про предмет спору, що відсутній (не існує); реституція ж як спосіб захисту, застосовується для повернення виконаного за правочином, а не в тому разі, коли жодного виконання не відбувалося (…). У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача (…). Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується».

У цій справі позивач заявив вимогу про визнання кредитного договору недійсним з мотивів його неукладеності (не підписання договору та неотримання коштів за ним), отже обрав неналежний спосіб захисту прав та інтересів, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним, що також є самостійною підставою для відмови у позові.

Помилковими є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не дав їм належної оцінки.

Аргументи апеляційної скарги про необхідність вказівки у судовому рішенні про факт використання загубленого та підробленого (переклеювання фотокартки) паспорту невстановленою особою є безпідставними. Такі правовідносини регулюються Кримінальним кодексом України та підлягають встановленню виключно в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України. Таких доказів позивач не надав.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук