Справа № 163/645/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О. С.
Провадження № 22-ц/802/810/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 червня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 20 березня 2023 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, який мотивував тим, що 22 червня 2021 року ОСОБА_2 знищено (вирвано) належні йому кущі квітів на території його домоволодіння. Такі дії були вчинені відповідачем на ґрунті конфлікту, що виник між дружиною позивача та родиною відповідача. Факт завдання шкоди підтверджується рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 20 вересня 2021 року у справі № 163/1480/21. Вартість знищених відповідачем кущів квітів (саджанців білої троянди Escimo) та їх відновлення (вирощування до стану вирубки) на день звернення до суду із цим позовом становить 8457,60 грн. Вартість технологічної карти щодо визначення вартості відновлення знищених квітів становить 1800 грн. Керуючись ст. ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 10 25760 грн, понесені судові витрати: 1073,60 грн судового збору та 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 06 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду. Вважає, що суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини справи, викладені у рішенні висновки не відповідають обставинам справи. Під час розгляду справи № 163/1194/22 відповідач визнав факт вирубки належних йому, позивачу, кущів квітів. Намагаючись пояснити мотиви скоєного, відповідач пояснив, що квіти росли на території міської ради та заважали йому. Позивач зазначив, що мешкає у квартирі АДРЕСА_1 мешкає родина відповідача. Входи в квартири розділені і кожен їх власник користується частиною огородженої прибудинкової території, яка прилягає до належного їм житла. Вважає, що саме відповідач повинен відшкодувати завдану шкоду. Кількість і види вирубаних кущів квітів підтверджується документами, приєднаними до матеріалів позовної заяви, а неприйняття до уваги таких доказів ґрунтується лише на відмові відповідача давати будь-які пояснення по справі. Просить рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 червня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що доводи позивача про заподіяння відповідачем шкоди у вигляді порубки кущів квітів не знайшли належного та достатнього підтвердження. Матеріали справи не містять доказів про кількість та вид порубаних кущів квітів, а тому суд не прийняв до уваги надані позивачем докази на підтвердження розміру шкоди, у яких йдеться про п`ять саджанців білої троянди Escimo. Достатніх підстав для відповідальності відповідача за ст. 1166 ЦК України не встановлено.

Висновки суду є правильними та відповідають нормам матеріального права й обставинам справи з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що Любомльським районним судом Волинської області розглядалася справа № 163/1480/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство). Предметом розгляду вказаної справи був складений інспектором Ковельського РУП ГУНП у Волинській області протокол про те, що ОСОБА_1 о 22 год 20 хв 25 червня 2021 року по АДРЕСА_2 пошкодив належний ОСОБА_2 паркан, порушивши громадський порядок і спокій громадян.

Постановою судді від 20 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Волинського апеляційного суду від 18 жовтня 2021 року, провадження у справі закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу передбаченого ст.173 КУпАП адміністративного правопорушення.

У цій постанові вказано: «В ході розгляду справи встановлено такі фактичні обставини. Дружина особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 після приїзду додому помітила вирвані кущі квітів, про що написала відповідну заяву у поліцію. Відбувся конфлікт між ОСОБА_3 та сім`єю ОСОБА_4 . ОСОБА_1 у своїх поясненнях зазначив, що під час конфлікту сперся на паркан біля свого будинку, який через свою давність частково пошкодився. ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях вказав про пошкодження ОСОБА_1 належного йому паркану, у зв`язку з чим викликав працівників поліції».

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в Любомльський районний суд Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди (пошкодженого паркану) в сумі 3337 грн (справа № 163/1194/22). Із прослуханого звукозапису судових засідань у справі № 163/1194/22 судом першої інстанції встановлено, що під час заслуховування судом позицій сторін щодо прийняття до спільного розгляду поданого ОСОБА_1 зустрічного позову, який по своїй суті є аналогічним цьому позову (відшкодування матеріальної шкоди внаслідок вирубки кущів квітів), ОСОБА_2 лише вказав, що квіти росли на території міської влади та заважали руху йому та його дитині.

На підтвердження заявленого розміру заподіяної шкоди позивач надав комерційну пропозицію № 16 від 23 грудня 2022 року на суму 8457,60 грн, складену приватним підприємством «Олика Агро», у якій серед восьми позицій товару вказано «Сажанці Біла троянда Escimo» в кількості 5 штук; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 11 від 23 грудня 2022 року, підписаний директором приватного підприємства «Олика Агро» та ОСОБА_1 , про те, що виконавцем виконано роботи (надано такі послуги) з ландшафтного дизайну вартістю 1800 грн.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона має право вимагати від заподіювача шкоди повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.

В деліктних зобов`язаннях передбачено презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Разом із цим, доведення самого факту заподіяння шкоди та її розміру покладається на особу, яка вважає себе потерпілою від таких неправомірних дій, тобто у цивільному процесі - на позивача.

За змістом статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ст.ст. 79, 80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 82 ЦПК України визначено підстави звільнення від доказування. Так, ч. 6 зазначеної статті встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів . Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції дав правильну оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам.

Так, постанова Любомльського районного суду Волинської області від 20 вересня 2021 року у справі № 163/148/21 не містить інформації, що мала б доказове значення для справи, що розглядається, оскільки у такому судовому рішенні викладено обставини пошкодження паркану, належного ОСОБА_2 та причини виникнення конфлікту між дружиною ОСОБА_1 та сусідами родиною ОСОБА_4 . Твердження позивача про преюдиційність вищевказаної постанови не заслуговує на увагу, оскільки таке судове рішення узагалі не містить інформації про предмет доказування, а саме про вчинення ОСОБА_2 вирубки кущів троянки білої Escimo, їх кількості, розміщення, належності позивачу, дати, часу та місця вчинення таких дій.

Матеріали справи, на час розгляду справи в суді першої інстанції, також не містили постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності або будь-яких інших документів про результат розгляду заяви ОСОБА_3 щодо факту, на який посилається позивач. До апеляційної скарги приєднано копію заяви ОСОБА_3 від 25 червня 2021 року та пояснення ОСОБА_2 від 25 червня 2021 року, однак позивачем ОСОБА_1 в порушення вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не надано доказів неможливості подання їх до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому колегія суддів не бере до уваги такі докази та здійснює перегляд справи виключно на підставі доказів, що були пред`явлені сторонами до суду першої інстанції.

Одночасно із цим, інформація, яка викладена у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 163/1480/21 про те, що саме між ОСОБА_3 та сім`єю ОСОБА_4 виник конфлікт з приводу вирваних кущів квітів (не вказаного сорту, виду, кількості, місця насадження, належності), а також про те, що нею було виявлено вирвані кущі і саме вона склала заяву за даним фактом до правоохоронних органів, ставить під обґрунтований сумнів належність позивачу ОСОБА_1 права вимоги у вказаному спорі.

Надані позивачем ОСОБА_1 комерційна пропозиція та технологічна карта (догляд за трояндами на квітниках) не можуть вважатися доказом, який містить інформацію про кількість, сорти та інші ідентифікуючі характеритики майна, що належало саме позивачу ОСОБА_1 та яке було знищене (пошкоджене) саме відповідачем ОСОБА_2 .

Висновок суду про відсутність належних та допустимих доказів вини відповідача у завданні позивачу шкоди (як і факту спричинення) та про недостатність доказів щодо обсягу такої шкоди є правильним. Судом встановлено обставини справи, вони узгоджуються із наявними у справі матеріалами, а висновки суду про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 відповідальності у порядку, встановлено ст. 1166 ЦК України, відповідає нормам матеріального права відповідають встановленим обставинам справи.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який обґрунтовано їх спростував.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального на процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 295, 367, 369, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 06 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя

Судді