ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» листопада 2023 року

м. Харків

справа № 615/254/22

провадження № 22ц/818/1074/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 представник позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Валківська міська рада Харківської області, представник відповідача - Дембовський В. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 березня 2023 року в складі судді Токмакової А.П.

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Валківської міської ради Харківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баранове Богодухівського (Валківського) району Харківської області померла її мати - ОСОБА_7 . Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також є дітьми спадкодавця. Дочка спадкодавиці ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, та після її смерті спадщину прийняв син ОСОБА_5 .

Вказала, що вона проживала разом з матір`ю на час її смерті, що підтверджується даними погосподарської книги за 2001-2005 роки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , тобто фактично прийняла спадщину.

Зазначила, що мати мала право на земельну частку (пай) із земель колишнього Колективного сільськогосподарського підприємства «1 Травня», оскільки працювала у колгоспі з січня 1930 року по 1946 рік, була включена до списку громадян-членів Колективного сільськогосподарського підприємства «1 Травня», що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР № 06-00-000547, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не обліковується.

Вказала, що після смерті матері вона та інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась.

Зазначила, що вона, ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зверталися до суду з позовом до Валківської міської ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Однак, рішенням суду від 06 січня 2021 року у справі № 615/717/20 відмовлено у задоволенні їхніх позовних вимог повністю, оскільки вони не надали доказів прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року рішення суду залишено без змін.

Вважала що, проживаючи разом з матір`ю, вона фактично прийняла спадщину після її смерті, проте оформити право власності на земельну частку (пай) у нотаріальному порядку неможливо через відсутність оригіналу сертифіката, зареєстрованого в передбаченому законом порядку за померлою.

Просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_7 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,35 умовних кадастрових гектарів з земель колективної власності колишнього колгоспу 1-Травня на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області (колишньої Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області), що залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2022 року залучено до участі у справі відповідача ОСОБА_6 .

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 23 березня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Валківської міської ради Харківської області, про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 - закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України; в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Валківської міської ради Харківської області, про визнання за нею права на земельну частку (пай) розміром 5,35 умовних кадастрових гектар із земель колективної власності колишнього колгоспу 1 Травня, що розташована на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, яка залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не надав належної оцінки всім доказам справі. Вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, однак отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса не може, адже сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця не виготовлявся. Рішенням суду у справі № 615/717/20 відмовлено їй у визнанні права власності на спадкове майно, однак встановлено, що мати за життя набула право на земельну частку (пай), що підтверджено й ухвалою суду апеляційної інстанції у цій справі.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Інші учасники справи визнали її апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в частині вимог про встановлення факту справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки факт спільного проживання позивачки з матір`ю на час її смерті підтверджується відомостями про реєстрацію місця проживання та не підлягає встановленню судом, а вимога щодо визнання права власності на пай в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає через наявність заповіту, який ОСОБА_7 залишила на користь онука ОСОБА_6 .

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_7 була матір`ю п`яти дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 9-12, 191 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Баранове Богодухівського (Валківського) району Харківської області ОСОБА_7 померла (а. с. 8 том 1).

З витягу із погосподарської книги за особовим рахунком № НОМЕР_1 за 2001-2005 роки вбачається, що в списку членів домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , разом із членами сім`ї ОСОБА_1 вказана ОСОБА_7 (а. с. 19 том 1).

За повідомленням Баранівського старостинського округу від 15 липня 2022 року № 03.01-47/56 ОСОБА_7 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 та членами її родини (а. с. 92 том 1).

Також з копії пенсійної справи вбачається, що ОСОБА_7 з 2001 року стала проживати за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 177-225 том 1).

ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звертались до суду з позовом до Валківської міської ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 06 січня 2021 року у справі №615/717/20 в задоволенні їхнього позову відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_12 на вищевказане рішення суду, оскільки питання про його права та обов`язки не вирішувались (а. с. 13-15, 16-18 том 1).

Судове рішення мотивоване тим, що позивачі не довели, що, будучи спадкоємцями першої черги прийняли спадщину у передбачений законом строк та спосіб, оскільки не надали відомостей у відповідності до частини 1 статті 549 ЦК (в редакції 1963 року) та пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5.

Судом встановлено, що згідно листа Валківської державної нотаріальної контори №630/01.16 від 27 червня 2020 року стосовно майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 спадкова справа не відкривалась. Спадкодавець заповіт не посвідчував. Будь-які заяви про прийняття спадщини чи про відмову від неї станом на 27 червня 2020 року до нотаріальної контори не надходили.

Також при розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_7 за життя мала право на земельну частку (пай) розміром 5,35 умовних кадастрових гектар із земель колективної власності колишнього колгоспу Першого Травня на території Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області.

ОСОБА_7 працювала в колгоспі «1 Травня», починаючи з січня 1930 року по 14 жовтня 1941 року, з 16 березня 1943 року по 31 грудня 1947 року, про що свідчить протокол №181, виданий колгоспом «Перше Травня» Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області від 30 березня 1965 року, а також виписка з протоколу засідання комісії по призначенню пенсії і допомоги колгоспникам Валківської районної ради, на якому розглянуто заяву члена колгоспу «1 Травня» ОСОБА_7 (а. с. 131-134 том 1).

Членство ОСОБА_7 в колгоспі підтверджується також даними погосподарських книг за періоди з 1950-1953 рік, з 1953-1955 рік, з 1967-1969 рік.

У списку громадян - членів колективного сільськогосподарського товариства - додатку до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР - 06-00-000547, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 07 лютого 1996 року за № 92 та виданого Колективним сільськогосподарським підприємством імені «1 Травня» для ведення сільськогосподарського виробництва на території Баранівської сільської ради, прізвище ОСОБА_7 зазначена під № 462 (а. с. 118-129 том 1).

Як вбачається з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Валківською районною державною адміністрацією Колективного сільськогосподарського підприємства «1Травня», на ім`я ОСОБА_7 сертифікат на право на земельну частку (пай) не зареєстровано.

Зазначене підтверджується листами Міжрайонного управління у Валківському та Коломацькому районах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 31-20-0.23,141-411/121-20 від 27 серпня 2020 року, №14-20-0.23,141-450/121-20 від 11 вересня 2020 року (а. с. 116, 117 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла. Після її смерті спадщину прийняв син ОСОБА_5 (а. с. 60-66 том 1).

З витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 69393786 вбачається, що станом на 06 липня 2022 року спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 не відкривалась (а. с. 85 том 1).

Також з витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69393813 станом на 06 липня 2022 року вбачається, що ОСОБА_7 за життя 17 червня 1992 року склала заповіт, посвідчений Баранівською сільською радою Валківського району Харківської області, зареєстрований в реєстрі за № 54, який на даний час є чинним (а. с. 87-90 том 1).

З витребуваної судом копії заповіту, посвідченого заступником голови Баранівської сільської ради 17 червня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 54, вбачається, що ОСОБА_7 , яка на той час проживала за адресою: АДРЕСА_2 , все своє майно, яке буде належати їй на день смерті та на яке за законом матиме право, заповіла своєму онуку ОСОБА_6 (а. с. 170 том 1).

Як вбачається з інформації № 520/01-16 від 19 липня 2022 року державний нотаріус, посилаючись на вказані витяги підтвердив, що спадкова справа після смерті ОСОБА_7 не відкривалась, будь-які заяви про прийняття спадщини чи про відмову від неї станом на 19 липня 2022 року до нотаріальної контори не надходили. Оскільки відомостей про особу спадкоємця за заповітом немає, спадщина за заповітом не прийнята, підлягає розподілу за законом. За наданими даними спадкоємцями 1 черги за законом згідно статті 529 ЦК (в редакції 1963 року) є діти спадкодавця: ОСОБА_8 (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Вказав, що спадщину ОСОБА_1 прийняла, бо проживала та була зареєстрована спільно з померлою матір`ю до дня її смерті. Інші спадкоємці за законом спадщину не прийняли. Нотаріально неможливо оформити спадкові права на належне ОСОБА_7 право на земельну частку (пай) без оригінала сертифіката на пай (а. с. 91 том 1).

01 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Валківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері. У цей же день державним нотаріусом зареєстровано спадкову справу № 170/2022 (а. с. 172 том 1, а. с. 53-82 том 2).

З листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 18 жовтня 2022 року № 2090/327-22 вбачається, що станом на 01 січня 2013 року згідно наявної інформації в Книгах записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди, других примірників державних актів, правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або право користування землею, за ОСОБА_7 не зареєстровано (а. с. 174 том 1).

Зі змісту постанови державного нотаріуса № 769/03-31 від 18 жовтня 2022 року вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 відмовлено через відсутність сертифікату на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця ОСОБА_7 , що свідчить про невизначеність складу спадкового майна (а. с. 175-176 том 1).

Оскільки спадщина після смерті матері позивачки відкрилася у 2002 році, до спадкових правовідносин застосовуються положення ЦК Української РСР.

Згідно з частиною першою статті 524 ЦК України РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР).

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акту на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 747/764/18, провадження № 61-6910св19, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

У постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Отже, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Якщо в указаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд із цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про подовження пропущеного строку.

При цьому, згідно з положеннями ЦК Української РСР 1963 року правове значення для вирішення питання про прийняття спадщини, поряд з поданням нотаріусу заяви про її прийняття, мав саме факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (статті 549 ЦК Української РСР 1963 року), а не факт реєстрації та постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (частини третя статті 1268 ЦК України 2004 року).

Факт вступу в управління або володіння спадковим майном за своїм змістом та обставинами, які підлягають доведенню, відрізняється від факту проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Такий висновок підтримано у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 372/949/19, провадження № 61-15173св21.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акту.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом Колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основними документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Згідно з вимогами статей 22, 23 Земельного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Як встановлено судом, спадкодавиця ОСОБА_7 за життя працювала у Колективному сільськогосподарському підприємстві «1 Травня», яке 07 лютого 1996 року отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР - 06-00-000547. ОСОБА_7 була включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мали право на отримання земельної частки (паю), однак за життя не отримала відповідний сертифікат, який би посвідчував її право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після її смерті протягом шестимісячного строку жоден з її спадкоємців не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Заяву до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої заведено спадкову справу, ОСОБА_1 подала лише у жовтні 2022 року.

На час відкриття спадщини ОСОБА_7 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з дочкою ОСОБА_1 та її сім`єю, що підтверджується даними погосподарської книги, повідомленням Баранівського старостинського округу від 15 липня 2022 року № 03.01-47/56 та відомостями пенсійної справи.

Закриваючи провадження у справі за вимогою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_7 на час відкриття спадщини на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою надано докази щодо реєстрації місця проживання з ОСОБА_7 на час відкриття спадщини за однією адресою, що складені компетентним органом в передбаченому законом порядку, тобто такий факт встановлення судом не потребує.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеної норми процесуального права провадження у справі підлягає закриттю як у випадку, коли конкретна справа підлягає розгляду за правилами іншого, а не цивільного судочинства, так і в разі, коли заявлені вимоги не підлягають розгляду в судах взагалі, тобто не можуть бути предметом розгляду суду будь-якої юрисдикції.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

У справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.»

Як вбачається з матеріалів справи спільне проживання позивачки зі спадкодавицею ОСОБА_7 підтверджується даними погосподарської книги, повідомленням Баранівського старостинського округу від 15 липня 2022 року № 03.01-47/56 та відомостями пенсійної справи, тобто ОСОБА_1 має документи, що посвідчують цей факт і без рішення суду.

До того ж, від встановлення цього факту не залежить виникнення, зміна або припинення прав позивачки, оскільки згідно з положеннями ЦК Української РСР 1963 року правове значення для вирішення питання про прийняття спадщини має не сам по собі факт реєстрації та постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі у частині вимог позивачки про встановлення факту, адже ці вимоги не відносяться до юрисдикції суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що помилкове посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на пункт 2, а не пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України та закриття провадження не ухвалою, а рішенням суду, на правильність висновків суду з цього питання не вплинуло та не є підставою для скасування чи зміни рішення в цій частині.

Щодо вимог ОСОБА_1 у частині визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом судова колегія виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 залишила заповіт на ім`я онука ОСОБА_6 , який прийняв спадщину шляхом фактичного володіння спадковим майном, тож ОСОБА_1 не має право на спадкування за законом.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_6 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном.

Зазначивши, що у володінні ОСОБА_6 залишилось спадкове майно після смерті ОСОБА_7 , суд першої інстанції не вказав, що саме входить до складу такого майна.

Як повідомили сторони суду першої інстанції, будинок, у якому мешкав ОСОБА_6 , йому подарувала ОСОБА_7 ще за життя, тобто це майно не входить до спадкової маси.

Доказів щодо наявності у власності померлої ОСОБА_7 іншого майна, яке входить до складу спадщини, і яким би володів ОСОБА_6 , матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, до складу спадщини входить лише право на земельну частку (пай), проте доказів, які б свідчили, що ОСОБА_6 фактично вступив в управління такою земельною часткою (паєм), мав правовстановлюючі документи на неї, що відповідна земельна ділянка була сформована, оброблялась ним чи передана в оренду тощо, суду не надано.

Таким чином, спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 не надав суду доказів того, що він прийняв спадщину після смерті баби ОСОБА_7 , тому висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 як спадкоємиці за законом у зв`язку з наявністю спадкоємця за заповітом, колегія суддів вважає помилковими.

Разом з тим, позивачка у свою чергу довела належними доказами факт прийняття нею спадщини після смерті матері у порядку, визначеному статтею 549 ЦК Української РСР. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (даними погосподарської книги).

В суді апеляційної інстанції всі учасники справи наполягали на тому, що саме ОСОБА_1 має право на земельну частку (пай). Вона проживала постійно з матір`ю ОСОБА_7 на час її смерті, що є підтвердженням того, що вона вступила в управління спадковим майном.

Оскільки позивачкою було здійснено дій щодо виконання вимог статті 549 ЦК УРСР, відтак вона спадщину після смерті матері прийняла та не пропустила строк для прийняття спадщини. За таких обставин, апеляційна скарга та позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню.

Отже, судова колегія вважає за необхідне судове рішення в цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов позивачки в цій частині.

В іншій частині підстав для зміни чи скасування рішення не вбачається.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу позову в розмірі 2 136, 00 грн, апеляційної скарги - 3 204, 00 грн, а всього, 5 340,00 грн по 1068,00 грн з кожного.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 23 березня 2023 року в частини відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Валківської міської ради Харківської області, про визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) розміром 5,35 умовних кадастрових гектар із земель колективної власності колишнього колгоспу «1 Травня», що розташована на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, яке залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Валківської міської ради Харківської області, про визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) розміром 5,35 умовних кадастрових гектар із земель колективної власності колишнього колгоспу «1 Травня», що розташована на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області, яке залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 в цій частині - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 5,35 умовних кадастрових гектарів з земель колективної власності колишнього колгоспу «1 Травня» на території Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області (колишньої Баранівської сільської ради Валківського району Харківської області), що залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Валківської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 5 340,00 судового збору по 1 068, 00 грн. з кожного за подання позову та апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.