ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1258/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 695/1359/21 Категорія: 304090200 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

секретар Широкова Г.К.

позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк»;

представник позивача адвокат Луньова Анна Геннадіївна;

відповідач ОСОБА_1 ;

представник відповідача адвокат Дрига Людмила Вікторівна;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник позивача адвокат Луньова Анна Геннадіївна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2023 року у справі за позовом АТ «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

12.05.2021 позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.06.2020 між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання кредиту № 500831523, відповідно до вимог якої АТ «Альфа-Банк» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у сумі 345958,72 грн., а остання зобов`язувалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Строк кредиту становить 84 місяці, тобто до 09.06.2027.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 345958,72 грн.

Однак, у порушення умов Договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 07.04.2021 має заборгованість за кредитом 433714,34 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 345958,72 грн. та відсотками 87755,62 грн.

Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов`язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за Договором. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та неустойкою.

За цих підстав позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом 345958,72 грн. та відсотками 87755,62 грн., а всього 433714,34 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять, а суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, зокрема, відсутні платіжні доручення та/або виписки по рахунку на підтвердження факту перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, а також відсутні докази погашення заборгованості за попередніми кредитними договорами відповідача, для погашення яких мав бути наданий кредит.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвокат Луньова Анна Геннадіївна подала апеляційну скаргу, в якій просить: скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зміст апеляційної скарги аналогічний обставинам, викладеним у позовній заяві про стягнення заборгованості.

Крім того, скаржник в обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що до складу Кредитного договору входять Оферта, Акцепт, Паспорт споживчого кредиту та Анкета-Заява Публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. При цьому у складових частинах Договору зазначено погоджені сторонами умови кредитування. Всі викладені умови погоджені та підписані сторонами Кредитного договору та повністю відображені у його складових частинах.

Скаржник вказує, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції не звернув увагу на те, що всі заперечення відповідача, які були висловлені нею у відзиві на позов, а так само і всі надані нею докази на підтвердження її заперечень, стосувалися зовсім іншого Кредитного договору № 501208973 від 22.11.2019. В той же час предметом даної цивільної справи є стягнення за Кредитним договором № 500831523 від 05.06.2020. Жодних заперечень щодо обставин укладення Банком саме Кредитного договору № 500831523 від 05.06.2020 відзив на позовну заяву не містив. При цьому обставини укладення Кредитного договору № 501208973 від 22.11.2019 не входять до предмету доказування, оскільки ніяких вимог щодо даного договору позивачем заявлено не було. Отже, підстав для відмови у задоволенні позову суд першої інстанції не мав, оскільки відповідач не спростував факт отримання кредиту у 2020 році.

Вважає, що факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується частковим виконанням. Наданий розрахунок заборгованості є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом на підтвердження видачі кредитних коштів та наявності заборгованості. Розрахунок Банку містить інформацію щодо сум та дат, в які здійснено оплати, а також розподіл коштів на погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, а також нарахування штрафів за порушення умов Кредитної угоди. Додатково розрахунок містить інформацію про періоди всіх нарахувань.

Вказує, що відповідач не заперечувала проти правильності складення розрахунку, нею не надано жодного платіжного документу, який не був би врахований Кредитором при складенні розрахунку та вона не скористалася своїм правом подати до суду контррозрахунок. Отже, відповідач належними та допустимими доказами не спростувала розміру заборгованості, визначеної банком.

Стверджує, що фактично суд першої інстанції своїм рішенням, неналежним чином виконавши свій процесуальний обов`язок щодо дослідження наявних доказів, зокрема, розрахунку заборгованості, повністю звільнив відповідача не лише від сплати відсотків за користування кредитом, а й навіть від повернення Банку самих кредитних коштів.

Представник відповідача адвокат Дрига Людмила Вікторівна подала письмові пояснення, в яких остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання.

09 жовтня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника позивача адвоката Луньової А.Г. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.

Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.06.2020 року ОСОБА_1 підписано оферту на укладення угоди про надання кредиту № 500831523. Згідно з умовами вказаної оферти ОСОБА_1 запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб (Угода).

Підставою для Угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між ним та Банком. Умовами для укладення угоди є: тип кредиту: «Кредит готівкою»; сума кредиту: 345958.72 грн.; процентна ставка річних: 32%, (тип ставки фіксована); строк кредиту: 84 місяці.

Під час користування кредитом пропонує Банку надавати послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення Угоди без ПДВ; б) за обслуговування кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ. Дата повернення Кредиту 09.06.2027 року.

Для повернення заборгованості за Угодою пропонує використовувати рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Банку. Кредитні кошти надаються позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 501208973 від 22.11.2019, а способом видачі коштів є переказ їх на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».

В додатку № 1, що є невід`ємною частиною Угоди, пропонує визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; графік платежів з повернення кредиту, сплата відсотків за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою.

Всі відносини між нею та банком, що не врегульовані Угодою, пропонує врегулювати Договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.com.ua.

Також ОСОБА_1 підписала додаток № 1 до Угоди про надання кредиту від 05.06.2020 Графік платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням всіх супутніх послуг.

Акцептом на пропозицію на укладання угоди про надання кредиту № 500831523 від 05.06.2020 АТ «Альфа-Банк» прийняло пропозицію ОСОБА_1 на укладення споживчого кредиту.

На підтвердження наявної заборгованості відповідача надано розрахунок заборгованості за кредитом у гривні, відповідно до якого відповідач станом на 07.04.2021 має заборгованість за кредитом у сумі 345958,72 грн., заборгованість за відсотками в сумі 87755,62 грн., а всього 433714,34 грн., що відповідає заявленій ціні позову та наведеним у позовній заяві доводам і обґрунтуванням.

Так, статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 641 ЦПК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ч. 1 ст. 642 ЦПК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до ч. 1 ст. 643 якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Як вбачається з позовної заяви, АТ «Сенс Банк» («Альфа-Банк») посилається на те, що відповідач та банк уклали кредитний договір, шляхом прийняття оферти на укладення угоди про надання кредиту.

На підтвердження умов кредитного договору та наявності у позивача права вимоги, позивач надав суду копію оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500831523 від 05.06.2020, акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 500831523 від 05.06.2020, копію додатку № 1 до Угоди про надання кредиту № 500831523 від 05.06.2020 (Графік платежів та розрахунків сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням всіх супутніх послуг) та розрахунок заборгованості.

Так, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16 зробив наступний правовий висновок: «Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Згідно тексту підписаної оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500831523 від 05.06.2020 вказано, що: тип кредиту «Кредит готівкою»; кредитні кошти прохає надати для повернення заборгованості за кредитним договором № 501208973 від 22.11.2019; сума кредиту 345958,72 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції, що надані банком документи не підтверджують виконання ним умов Угоди щодо надання кредитних коштів.

Разом з тим, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення данихна підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції), та пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (чинного на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св18).

Судом першої інстанції вірно враховано, що згідно з відзивом відповідача та письмових пояснень його представника, які містяться у матеріалах справи, відповідач не отримувала і не користувалася коштами згідно вказаної вище оферти. Дана обставина позивачем не спростована.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, зокрема відсутні платіжні доручення та/або виписки по рахунку на підтвердження факту перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, користування ним коштами чи видачу коштів відповідачу готівкою, та враховує, що надані позивачем документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором у розмірі 433714,34 грн., оскільки у матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта, тощо.

Приходячи до такого висновку колегія суддів також приймає до уваги, що в апеляційній скарзі сам апелянт вказує, що до складу кредитного договору входять Оферта, Акцепт, Паспорт споживчого кредиту та Анкета-Заява про Публічної пропозиції на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Однак в матеріали справи як підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано два документи Оферта та Акцепт, та не надано Паспорт споживчого кредиту та Анкета-Заява про Публічної пропозиції на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що на думку колегії не може свідчити про укладення Угоди про надання кредиту (Договору) між позивачем та відповідачкою від 05.06.2020 року, на що посилається апелянт в позовній заяві та апеляційній скарзі на рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішення окремо звернув увагу на те, що представник позивача брав безпосередню участь у розгляді справи, був ознайомлений зі змістом заперечень відповідача та мав достатньо часу для подання суду відповідних доказів на укладення Угоди про надання кредиту та доказів перерахування коштів (спосіб видачі) відповідно до п. 3 Акцепта на відповідний рахунок , однак цього не зробив, що також враховує і колегія суддів.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості за попередніми кредитними договорами відповідача, для погашення яких мав бути наданий даний кредит.

Твердження апеляційної скарги стосовно того, що розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредитних коштів та наявності заборгованості оцінюється колегією суддів критично та відхиляється, оскільки такий розрахунок не є первинним документом, оформленим відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Приймаючи до уваги зазначене вище, недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів дійшла висновку, що в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав скаржника, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення колегією суддів апеляційного суду.

З урахуванням наведеного, підстав для скасування або зміни ухваленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» адвоката Луньової Анни Геннадіївни залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 13 жовтня 2023 року.

Судді