ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2023 року м. Кропивницький

справа № 384/171/22

провадження № 22-ц/4809/763/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2023 року, у складі судді Галицького В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначав, що 20.08.2018 відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ГАЗ-2217», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , рухаючись по автодорозі Благощевське - Миколаїв на території Голованівського району Кіровоградської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент ДТП 20.08.2018 була застрахована у AT «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу №АК5209224.

07.11.2019 AT «СГ «ТАС» (приватне) за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.08.2019 проведено виплату страхового відшкодування для ОСОБА_1 : витрати на поховання у розмірі 4775,00 грн.

25.10.2021 до матеріалів страхової справи було долучено документи, що підтверджують встановлення пам`ятника, із вимогою здійснити для ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування на спорудження пам`ятника у розмірі 39000 грн.

Листом від 03.12.2021 року AT «СГ «ТАС» (приватне) повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування на спорудження пам`ятника у розмірі 39000 грн., оскільки заява про долучення документів та виплату страхового відшкодування не була подана впродовж трьох років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого).

З рішенням AT «СГ «ТАС» (приватне) про відмову у виплаті страхового відшкодування позивач не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки із заявою про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії в межах встановленого Законом трирічного строку, а саме 21.08.2019 (ДТП мало місце 20.08.2018).

Посилаючись на ст. 23 ЦК України, позивач оцінює моральну шкоду, завдану несвоєчасною виплатою страхового відшкодування у розмірі 5000 грн. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у вище зазначеній сумі пов`язує з тим, що тривала боротьба за свої законні права її виснажує, вимагає зусиль на вивчення законодавства та складення документів, сидіння біля комп`ютера, порушує звичний уклад сімейного життя.

Представником позивача надано розрахунок до загальної суми пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за користування чужими коштами за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України. яку він у розмірі 39000 грн., пеня, три проценти річних та інфляційні втрати за користування чужими коштами за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України.

Представник позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування у розмірі 39000 грн.; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11630,55 грн., три відсотки річних у розмірі 1054,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 7987,58 грн., а разом - 20582,73 грн.; моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач пропустив трирічний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування. Вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивач не входить до переліку осіб, які мають право на отримання моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого, а вимоги щодо сплати 3% річних та інфляційні втрати є безпідставними та необґрунтованими, які суперечать нормам чинного законодавства України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що суд неповно з?ясував обставини, що мають значення для справи та прийняв рішення всепереч нормам матеріального та процесуального права.

Зокрема, вказував, що в обгрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач посилався на те, що позивач вчасно не звернулася із заявою до страхової компанії тим самим порушивши наданий Законом трирічний строк для звернення. Однак це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії в межах встановленого Законом трирічного строку, а саме 21.08.2019 (ДТП мало місце 20.08.2018).

Вважає, факт вчасного звернення до страхової компанії є підтвердженим самим страховиком, який провів виплату страхового відшкодування у розмірі 4 775, 00 грн за первинною і єдиною заявою про виплату страхового відшкодування. Всі інші заяви, зокрема і заява про долучення документів від 25 жовтня 2021 року, були додатковими та лише підтверджували наявність необхідних документів для виплати страхового відшкодування витрат на спорудження надгробного пам?ятника.

Представник позивача звертав увагу, що у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 Верховний Суд висловився щодо того, що пропуск строку для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування не є підставою для відмови у виплаті такого.

Зазначав, що протиправна поведінка відповідача, яка виразилася у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування, призвела до душевних страждань позивача. Позивач оцінювала моральну шкоду, завдану несвоєчасною виплатою страхового відшкодування у розмірі 5 000,00 грн. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у вище зазначеній сумі прзивач пов?язує з тим, що тривала боротьба за свої законні права її виснажує, вимагає зусиль на вивчення законодавства.

Також, посилаючись на ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та . 2 ст. 625 ЦК України, вказував, що за несвоєчасну виплату страхового відшкодування Законом передбачена відповідальність у вигляді стягнення штрафних санкцій - пені, інфляційних втрат за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Зазначав, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі 6-192с16, від якого не відступав Верховний Суд, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, датованої 03 грудня 2022 року.

Вважає, що ОСОБА_1 , вжила усіх необхідних дій для вчасного отримання страхового відшкодувания. У межах трирічного строку з дня ДТП, ОСОБА_1 звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування витрат на поховання. Згодом, коли 01.10.2021 нею були сплачені платеді з встановлення надгробного пам?ятника, ОСОБА_1 протягом місяця звернулася до відповідача із заявою про долучення документів та виплати іншої частини страхового відшкодування.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» зазначав, що рішенням суду першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, тому підстав для його скасування немає. Натомість доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та суперечать нормам чинного законодавства.

Зокрема вказував, що спеціальним законодавством встановлений трирічний термін на отримання страхового відшкодування за шкоду, завдану життю потерпілого, що не заважало позивачу протягом трьох років з моменту ДТП здійснити всі необхідні витрати на поховання та встановлення пам?ятнику, та надати всі передбачені законодавством документи щодо витрат на поховання та встановлення пам?ятника для отримання страхового відшкодування у зв?язку зі смертю потерпілого. Позивач пропустив трирічний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування і в силу п. 37.1.4. ст. 37 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» не має права на отримання страхового відшкодування.

Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

21.08.2019 позивач, як тітка потерпілого, через свого представника - ОСОБА_5 звернулася до AT «СГ «ТАС» (приватне) з заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті ДТП за участю автомобіля марки «ГАЗ-2217», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , а саме: витрати на поховання у розмірі 4775 грн. (а.с. 10).

20.08.2018 мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «ГАЗ-2217», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , рухаючись по автодорозі Благовіщенське-Миколаїв на території Голованівського району Кіровоградської області, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 .. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди (а.с.16).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди 20 серпня 2018 року була застрахована у AT «СГ «ТАС» (приватне) згідно Полісу №АК5209224, який діяв на момент настання ДТП станом на 20.08.2018 (а.с.20).

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 29.11.2018 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Кіровоградській області, кримінальне провадження за №0000158 від 20.08.2018 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення (а.с. 17-19).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволені позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування, штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування та моральної шкоди.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції лише частково.

Згідно приписів ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004р. (далі - Закон №1961-IV).

Відповідно до преамбули Закону України №1961-IV, він регулює відносини у обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно пп. 1.3. ст. 1 Закону України №1961-IV, потерпілі - це юридичні та фізичні особи життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Статтею 6 Закону України №1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 22 Закону України №1961-IV від 01.07.2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України № 1961-IV настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування, потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок страхового випадку життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи особа, яка має право на отримання відшкодування, подає, страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п.27.2. ст.27 цього ж Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами; загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом із тим у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача щкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Так як цивільно-правова відповідальність володільців джерела підвищеної небезпеки настає незалежно від наявності вини, а страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то з урахуванням фактичних обставин по справі та приписів статті 22 Закону України N1961-IV, особою відповідальною за відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки є Приватне Акціонерне Товариство «Страхова Група «TAC».

Пунктом 27.3 ст.27 Законом 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно п.27.4. 1 статті 37 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 названого Закону1961-IV, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону № 1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної дорожньо-транспортної пригоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17).

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 20.08.2018.

21.08.2019 позивач, як тітка потерпілого, звернулася до AT «СГ «ТАС» (приватне) із заявою з проханням здійснити відшкодування витрат на поховання згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №49 від 21.08.2018 року на суму 4775 грн., на підставі якої відповідач в передбаченому законодавством порядку, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 4775 грн., що також свідчить про визнання відповідачем ДТП страховим випадком.

25.10.2021 позивачем направлено відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування з проханням здійснити виплату страхового відшкодування витрат на встановлення пам`ятника в розмірі 39000 грн.

Листом від 03.12.2021 AT «СГ «ТАС» (приватне), керуючись п. 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV та спираючись на відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, прийняло рішення про відмову ОСОБА_1 у його виплаті на підставі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Аналізуючи зазначені норми Закону № 1961-IV та матеріали справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропуску позивачем трирічного строку на звернення із заявою про страхове відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 на яку посилається представник позивача, суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження обставини щодо своєчасності звернення законним представником позивача із заявою на виплату страхового відшкодування, а саме в межах трирічного строку встановленого законом - 21.08.2019.

Посилання відповідача щодо пропущення строків звернення із заявою на виплату страхового відшкодування законним представником позивача, суд до уваги не приймає, оскільки виходячи із змісту заяви від 25.10.2021, остання є похідною від заяви на виплату страхового відшкодування, так як відповідно до п.27.4. 1 статті 37 Закону № 1961-IV витрати на спорудження надгробного пам`ятника відшкодовуються за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати.

До заяви про виплату страхового відшкодування з проханням здійснити виплату страхового відшкодування витрат на встановлення пам`ятника в розмірі 39000 грн. представником відповідача додано: договір на виготовлення і установку надгробної споруди від 09.09.2021, накладної від 09.09.2021 на пам`ятник на суму 39000 грн., квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 01.10.2021 про оплату за пам`ятник та установку на суму 39000 грн., акту прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 22, 23, 24, 25-26, 27).

Окрім того, факт ДТП з участю забезпеченого транспортного засобу визнаний відповідачем страховим випадком та не оспорюється страховою компанією.

Суд вважає, що отримання страхувальником страхових платежів за забезпечений транспортний засіб та не здійснення ним страхових виплат у разі настання страхового випадку, нівелює саму суть страхування та суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

З огляду на викладене, враховуючи, що законний представник позивача вчасно у встановлені законом строки звернулася із заявою про страхове відшкодування, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами, вимога про відшкодування страховиком витрат на спорудження надгробного пам`ятника відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає задоволенню.

Страхове відшкодування у розмірі 39 000,00 грн., у відповідності до п.27.4.1 статті 37 Закону № 1961-IV не перевищує розміру 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (3723,00 грн. станом на 20.08.2018), з урахуванням виплаченого страхового відшкодування в розмірі 4775 грн.

Як вже зазначалося п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяну смертю фізичної особи (чоловік (дружина), батько (усиновлювачі) та діти (усиновлені)).

А тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди є безпідставною та необґрунтованою, оскільки позивач, яка є тіткою потерпілого, не входить до зазначеного переліку осіб, які мають право на отримання моральної шкоди у зв`язку з його смертю.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 36.5 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Частиною першою ст.624 ЦК України передбачено, що в разі якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.

Ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом ч.2 ст. 551 ЦК України).

Таким чином пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення зобов`язання й до того дня, доки зобов`язання не буде виконано.

Розмір пені позивач з наведенням розрахунку за прострочення виплати страхового відшкодування зазначає у розмірі 4 471,64 грн з 03.12.2021 по 15.06.2022.

Колегія суддів вважає за необхідне зробити власний розрахунок пені. Так, відповідач 03.12.2021 відмовив у виплаті страхового відшкодування. Тому, період нарахування штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання починається з 04.12.2021 (з наступного дня за днем відмови у виплаті страхового відшкодування) по 15.06.2022 (день складання позовної заяви в суд).

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань становить 4453,48 грн. із розрахунку:

- з 04.12.2021 по 09.12.2021 - 6 днів

[Розрахункова ставка] = 8,500% (облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 17,000%

[Пеня] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 17,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 6 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 108,99 грн.

- з 10.12.2021 по 31.12.2021 - 22 дні

[Розрахункова ставка] = 9,000% (облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 18,000%

[Пеня] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 18,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 22 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 423,12 грн.

-з 01.01.2022 по 20.01.2022 - 20 днів

[Розрахункова ставка]= 9,000% (облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 18,000%

[Пеня] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 18,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 20 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 384,66 грн.

-з 21.01.2022 по 03.03.2022 - 42 дні

[Розрахункова ставка] = 10,000% (облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 20,000%

[Пеня] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 20,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 897,53 грн.

-з 04.03.2022 по 02.06.2022 - 91 день

[Розрахункова ставка] = 10,000% (облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 20,000%

[Пеня] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 20,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 91 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 944,66 грн.

-з 03.06.2022 по 15.06.2022 - 13 днів

[Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) ? 2.000 = 50,000%

[Пеня] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 50,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 13 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 694,52 грн.

Отже, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 04.12.2023 по 15.06.2023 становить 4453,48 грн.

Відмовляючи позивачу у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що положення ст. 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

21 грудня 2016 року Верховний Суд України постановою № 6-1003цс16 у справі про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди зробив правовий висновок, відповідно до якого визнав, що до грошових зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування слід застосовувати ст. 625 ЦК України.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Отже, можна зробити висновок, що оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

У період з 04.12.2021 по 15.06.2022 індексація на суму 39 000,00 грн. розраховується наступним чином: [Сукупний індекс інфляції] = 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% = 114,564% (за період Грудень 2021 - Травень 2022)

[Інфляційні нарахування] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 114,564% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 39 000,00 грн. (сума боргу) = 5 679,79 грн.

Розрахунок інфляційних втрат позивача за вказаний період узгоджується з розрахунком суду і становить 5 679,79 грн.

Відсоткова ставка 3% річних розраховується за формулою: Сума боргу ? Процентна ставка (%) / 100% ? Кількість днів / Кількість днів у році.

Щодо розрахунку трьох процентів річних від простроченої суми 39 000 грн., колегія суддів зробила свій розрахунок.

з 04.12.2021 по 31.12.2021 - 28 днів

[Проценти] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 28 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 89,75 грн.

з 01.01.2022 по 15.06.2022 - 166 днів

[Проценти] = 39 000,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 166 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 532,11 грн.

Таким чином розмір трьох процентів річних за період з 04.12.2021 по 15.06.2022 становить 621,86 грн.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що на правовідносини, що склалися між сторонами у справі поширюється дія ч.2 статті 625 ЦК України, яка встановлює компенсаторний механізм у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, з`ясовуючи наведені обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, наявні у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені позову в повному обсязі.

Таким чином, рішення суду в частині відмови стягнення страхового відшкодування у розмірі 39 000 грн., 4453,48 грн. пені, 621,86 грн. трьох відсотків річних та 5 679,79 грн. інфляційних втрат підлягає скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, не в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. В частині відмови позивачу у стягненні моральної шкоди рішення суду підлягає залишенню без змін.

Про судові витрати

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки при зверненні до суду позивач на підставі п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, враховуючи наслідки розгляду справи та вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави 2481,00 грн судового збору, з яких 992,40 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1488,60 грн. - в апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2023 року в частині вирішення вимог про стягнення страхового відшкодування, 3% річних та інфляційних втрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС», () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) страхове відшкодування у розмірі 39000,00 грн. (тридцять дев?ять тисяч); пеню за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 4453,48 грн. (чотири тисячі чотириста п?ятдесят три гривні 48 копійок); інфляційні втрати у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 5 679,79 грн (п?ять тисяч шістсот сімдесят дев?ять гривень 79 копійок); 3% річних, передбачених статтею 625 ЦК України, за порушення встановлених строків виплати страхового відшкодування у розмірі 621,80 грн (шістсот двадцять одна гривня 80 копійок), а всього 49755,07 грн (сорок дев?ять тисяч сімсот п?ятдесят п?ять гривень 07 копійок).

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова Група «ТАС», () в дохід держави судовий збір в розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню).

В частині вирішення вимоги про стягнення моральної шкоди рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний