Справа № 466/4117/23
Провадження № 2/466/1442/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря судових засідань Семків Х.І., Лелик О.М., Хрупа Б.А., Репети К.,

справа № 466/4117/23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, -

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

24.04.2023 адвокат Жуковський Віталій Валентинович в інтересах ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, та просить суд стягнути з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 1764000,00 гривень, 25000 гривень витрат за надання юридичної допомоги, 880713,00 гривень втраченого заробітку та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що в період з 14.04.2009р і до 31.07.2013р проходив військову службу за контрактом у військовій чакстині НОМЕР_2 на посаді заступника командира військової частини у військовому званні підполковник. Під час проходження військової служби йому стали відомі факти про розкрадання державного майна, в тому числі й з військової частини, про що ним регулярно подавались відповідні відомості до верховного командування Збройних сил України. Вважає, що за такі дії 14.02.2013р. військовою прокуратурою було внесено відомості в єдиний реєстр досудових розслідувань кримінальне провадження щодо факту отримання неправомірної винагороди.

Слідчим Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері військової прокуратури Західного регіону України за погодженням Волинського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері 14.06.2013 р було повідомлено ОСОБА_1 про підозру у скоєнні ним злочинів, передбачених ч.1 ст.123 та ч.1 ст.424 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР №0000007 від 14.02.2013 р.

31.07.2013 р ОСОБА_1 повідомлено про раніше змінену підозру та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.423 та ч.3 ст.368 КК України і цього ж дня його було повідомлено про завершення досудового розслідування (завершення з`ясування обставин та зібрання доказів) та відкрито матеріали для ознайомлення в порядку ст.290 КПК України.

28.10.2014р Володимир-Волинським міським судом Волинської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР№0000007 від 14.02.2013р. в частині пред`явленого обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.423 КК України (зловживання військовою особою владою або службовим становищем) закрито у зв`язку з набранням чинності Закону 746- VII від 21.02.2014р, яким кримінальна відповідальність за вказане діяння скасовано.

29.10.2014р Володимир-Волинським міським судом Волинської області визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності зі встановленням 3 років іспитового терміну.

16.01.2015р Апеляційним судом Волинської області вирок Володимир-Волинського міського суду - скасовано та призначено справу на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

20.07.2017р т.в.о. військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України було змінено обвинувачення з ч.3 ст.368 КК України на ч.1 ст.190 КК України.

26.06.2020р прокурором, розуміючи безпідставність звинувачення, було подано клопотання про закриття кримінального провадження в зв`язку з завершенням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності (за нереабілітуючих обставин). При цьому, прокурор наголошував на відсутності необхідності згоди обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності з одночасним визнанням ОСОБА_1 винним.

26.06.2020р Володимир-Волинським міським судом відмовлено прокурору у заявленому клопотанні, оскільки ОСОБА_1 не погоджувався на закриття справи т.я. вважав себе невинуватим

07.08.2020р ОСОБА_1 в.о. військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України пред`явлено додаткове обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189 та ч.1 ст.190 КК України, в зв`язку з чим було призначено підготовче судове засідання в суді першої інстанції.

11.08.2020р за клопотанням військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України, Володимир-Волинським міським судом повернуто обвинувальний акт прокурору з причин його невідповідності вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

30.11.2020р. заступником військового прокурора Луцького гарнізону військової прокуратрури Західного регіону України Гончаром Б.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000007 від 14.02.2013р.

Копія ОСОБА_1 була вручена в лютому 2021 року.

Отже, впродовж 90 місяців ОСОБА_1 , будучи обвинуваченим у безпідставно надуманих кримінальних правопорушеннях, змінив своє життя без згоди на те, та був підданий критиці, йому відмовлено у подальшому проходженні військової служби, що вплинуло на сімейне життя, тощо.

Зокрема, 20.06.2013р. у нього погіршився стан здоров`я, а тому він не в змозі був в подальшому перебувати на військовій службі, розуміючи реальність погроз з боку військового командування та зменшення подальшого тиску на нього та його дружину та за цих умов був змушений звернутись з рапортом про звільнення з лав ЗСУ за станом здоров`я. 31.07.2013 р. його звільнено зі ЗСУ.

09.04.2014р з вищевказаних причин, в тому числі й перебуванням на розгляді у суді обвинувального акту, ОСОБА_1 відмовлено в призові із запасу та укладення нового контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Після мобілізації ОСОБА_1 на період лютого 2015р - червень 2016р, де він проходив службу на посаді командира механізованого батальйону та участю у вказаний період в бойових діях зі збройними формуваннями рф на сході України, він почав збирати документи в 2016 році для укладення нового контракту та несення служби в Збройних Силах України, а також продовження захисту України від агресії російської федерації. Проте, в довідці про відсутність судимостей, яка є обов`язковою умовою для укладення контракту про проходження військової служби в ЗСУ, було зазначено, що « ОСОБА_1 , станом на 06.06.2016р є особою, яка притягується до кримінальної відповідальності. Довідка надана для оформлення на роботу», що стало причиною дщля відмови ОСОБА_1 в укладенні нового контракту.

Статтею 3 Закону №266/94-ВР передбачено відшкодування не лише моральної шкоди(пункт 5 цієї статі), але й заробітку та інших грошових доходів, які були втрачені внаслідок незаконний дій (пункт 1). Отже, окрім моральної шкоди, ОСОБА_1 було й втрачено можливість заробітку шляхом укладення контракту про несення ним військової служби на посадах заступника командира бригади та командира окремого механізованого батальйону у період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, за виключенням періоду мобілізації та враховуючи його розрахунок: з серпня 2013р і до січеня 2015р (19 місяців) та з липня 2016р і до лютого 2021 р (56 місяців) розмір втраченого заробітку становить: 81 985 + 798 728 = 880 713 (вісімсот вісімдесят тисяч сімсот тринадцять) гривень.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності прокуратурою та судом, йому було спричинено значну моральну шкоду. Він був підданий критиці з боку військовослужбовців, впродовж майже 8 років піддавався осудженню його дій не лише в суспільстві, але й серед інших військових. Був змушений захищатись від надуманих звинувачень, і що найбільше критично, - у тому, що він ніколи не вчиняв, а в дійсності навпаки повідомляв про факти розкрадання військової частини та послаблення військового потенціалу України, що і стало його безпідставного переслідування. Результатом такого притягнення стало неможливість його служби за контрактом в ЗСУ, а також розірвання сімейних зав`язків, оскільки тиск відчувався не лише ОСОБА_1 , але і його дружиною, та про що вона також повідомляла Міністра оборони України ОСОБА_5 та уповноваженого Верховної Ради України ОСОБА_6 . Безумовно, що ОСОБА_1 внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відчув приниження не лише, як людина, але і як військовий офіцер, який завжди прагнув справедливості.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 моральну шкоду оцінює в розмірі 1 764 000 (одного мільйона сімсот шістдесят чотири тисячі) гривень, який, на його думку, є співрозмірним з отриманими моральними стражданнями.

З урахуванням наведеного просив: 1. Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у

Військовій та оборонній сфері Західного регіону (розташованої в м. Львів, вул. Клепарівська, 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 1 764 000 грн. 00 коп. (один мільйон сімсот шістдесят чотири тисячі) гривень 00 коп.

2. Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у Військовій та оборонній сфері Західного

регіону (розташованої в м. Львів, вул. Клепарівська, 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в порядку відшкодування витрат у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч).

3. Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у Військовій та оборонній сфері Західного

регіону (розташованої в м. Львів, вул. Клепарівська, 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер' облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в порядку відшкодування втраченого заробітку в розмірі 880 713 (вісімсот вісімдесят тисяч сімсот тринадцять) гривень.

4. Стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у Військовій та оборонній сфері Західного

регіону (розташованої в м. Львів, вул. Клепарівська, 20, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені ним станом на день прийняття рішення судові витрати.

25.05.2023 представником Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону прокуратурою подано відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначають наведені обставини у позовній заяві засвідчують, що у позивача виникло право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Однак вважають, що позивач перебував під слідством і судом у період з 14.06.2013 (з часу повідомлення про підозру) і до 30.10.2020 (винесення постанови про закриття кримінального провадження), всього 82 місяці 16 днів, а не 98 місяців.

Окрім того не вважають належними вимоги та доводи щодо стягнення втраченого заробітку, т.я. ОСОБА_1 20.06.2013 року особисто подав рапорт про звільнення з військової служби в запас за станом здоровя. Від проходження служби у військовому резерві відмовився.

Згідно службової характеристики, наданої командиром військової частини НОМЕР_2 за час проходження військової служби у даній частині ОСОБА_1 зарекомендував себе з негативної сторони.

Вважають, що відповідачем у справі має Державна казначейська служба, т.я. з відповдіача не може бути стягнення коштів.

Ухвалою судового засідання за згодою учасників уточнено назву відповідача: Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону.

Ухвалою від 25.04.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі та вирішив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

25.05.2023 відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та подав відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити.

30.05.2023 ухвалою суду витребувано з Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону матеріали кримінального провадження внесене до ЄРДР за №0000007 від 14.02.2013 відносно ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.1 ст.190 КК України.

Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Жуковський В.В., який діє на підставі ордеру серії АС №1015211 від 09.03.2021 /арк.спр.17/ позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити повністю. В останнє судове засідання не прибули.

Представники відповідача Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Лупійчук Б.В., Гончар Б.С., які діють на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осі-підприємців та громадських формувань (арк.спр. 134-136,) у судовому засіданні проти позову заперечили з підстав визначених у відзиві.

Представник відповідача ОСОБА_4 додатковою підставою для відмови у позові зазначив те, що позивач у червні 2021 року вже звертався до Луцького міськрайонного суду Волинської області з аналогічним позовом та ухвалою від 24.12.2021 року того ж суду задоволено заяву представника позивача і провадження у цивільній справі № 161/10065/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Волинської спеціалізованої прокуратруи у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, закрито. Тому позивач не вправі звертатися до суду з тим самим предметом спору і до тих же сторін.

В останнє судове засідання представник не прибув.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши думку позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Суд встановив такі обставини.

14.02.2013 року слідчим Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері відносно ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР за №0000007 від 14.02.2013 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.423 та ч.2 ст.189 КК України та розпочато досудове слідство (том 1 арк. кр.пров. арк.спр.7,8, арк спр.151).

Слідчим Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері військової прокуратури Західного регіону України 14.06.2013 р повідомлено ОСОБА_1 про підозру у скоєнні ним злочинів, передбачених ч.1 ст.423 та ч.1 ст.424 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР №0000007 від 14.02.2013 р. (том 2 арк. кр.пров. 111-116).

Ухвалою від 26.06.2013 року слідчим суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобовязання з покладенням на нього обовязків (том 2 арк. кр.пров. 127-129).

Ухвалою від 26.06.2013 року слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 відсторонено від посади до 25.08.2013 року (том 2 арк. кр.пров.135,136). Ухвалою від 08.07.2013р. Апеляційного суду Волинської області ухвалу від 26.06.2013 року Луцького міськрайонного суду Волинської області про відсторонено від посади ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд клопотання в суді першої інстанції (том 2 арк. кр.пров. 135,136). Ухвалою від 12.07.2013р. слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області клопотання про відсторонення від посади ОСОБА_1 повернуто слідчому, згідно його заяви (том 2 арк. кр.пров. 135,136).

31.07.2013 р. слідчим Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері військової прокуратури Західного регіону України, яке погоджено Волинським прокурором з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.423 та ч.3 ст.368 КК України і цього ж дня його було повідомлено про завершення досудового розслідування (завершення з`ясування обставин та зібрання доказів) та відкрито матеріали для ознайомлення в порядку ст.290 КПК України Цього ж дня ОСОБА_1 вручено обвинувальний акт (том 3 арк. кр.пров. 66-79, 124-130).

28.10.2014р Володимир-Волинським міським судом Волинської області кримінальне провадження внесене в ЄРДР№0000007 від 14.02.2013р. в частині пред`явленого обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.423 КК України (зловживання військовою особою владою або службовим становищем) закрито у зв`язку з набранням чинності Закону 746- VII від 21.02.2014р, яким кримінальна відповідальність за вказане діяння скасовано (том 5 арк. кр.пров. 101). .

29.10.2014р Володимир-Волинським міським судом Волинської області визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності зі встановленням 3 років іспитового терміну (том 5 арк. кр.пров. 180-192).

Ухвалою від 16.01.2015р Апеляційного суду Волинської області вирок Володимир-Волинського міського суду - скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції (том 5 арк. кр.пров. 241,242).

20.07.2017р прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України за погодженням т.в.о. військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України було змінено та повідомлено ОСОБА_1 про нове обвинувачення з ч.3 ст.368 КК України на ч.1 ст.190 КК України (том 6 арк. кр.пров. 103-109).

Ухвалою від 26.06.2020р. Володимир-Волинського міського суду відмовлено прокурору в клопотанні про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України, оскільки ОСОБА_1 не погоджувався на закриття справи т.я. вважав себе невинуватим (том 6 арк. кр.пров. 189)..

07.08.2020р прокурором військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України за погодженням т.в.о. військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України Лавренюку В.А. пред`явлено додаткове обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189 та ч.1 ст.190 КК України, в зв`язку з чим було призначено підготовче судове засідання в суді першої інстанції (том 6 арк. кр.пров. 214-218).

Ухвалою від 11.08.2020р Володимир-Волинського міського суду за клопотанням захисника Петрука Ю.М. обвинувальний акт з додатковим обвинуваченням й додатками до нього у кримінальному провадженні, внесеного в ЄРДР за №0000007 від 14.02.2013р. за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.1 ст.190, ч.2 ст.189 КК України повенуто прокурору військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону України, для усунення порушень вимог КПК України (том 6 арк. кр.пров. 222-225).

30.11.2020р. заступником військового прокурора Луцького гарнізону військової прокуратрури Західного регіону України Гончаром Б.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000007 від 14.02.2013р. за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.189 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (том 6 арк. кр.пров. 267-271).

Внесено відомості до ЄРДР про прийняте рішення. Постанова не оскаржувалася.

Таким чином, суд вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури Лавренюку Віктору Анатолійовичу завдано моральну шкоду з огляду на наступне.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду.

Пунктом 2 ст. 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом виникає у випадках, зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до п.5 ст.3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема моральна шкода.

За час незаконного перебування під слідством та судом, ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди, яка полягає у психічних стражданнях, перебування у стані безперервного нервового стресу.

Також зачтосування запобіжного заходу у виді особистогозобовязання обмежувало право вільного пересування позивача, а також обмежувалося право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пункт 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає, що розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина перед слідством та судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць перебування перед слідством та судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» у 2023 році встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6700 гривень.

При цьому суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди виходячи із часу незаконного перебування позивача перед слідством та судом: за період з 14.06.2013 (з часу повідомлення про підозру) і до 30.10.2020 (винесення постанови про закриття кримінального провадження), тобто - 88 місяців 16 днів, а не 98 місяців, як зазначив позивач. Отримання ОСОБА_1 почтанови лишень у лютому 2021 року не тягне за собою збільшення часу перебування під слідством, оскільки після 30.11.2020 року, після закриття кримінального провадження жодних обмежень на позивача не накладалося.

Таким чином, виходячи з мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи, ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 592 950 гривень (88,5 місяців х 6700 грн.) з розрахунку 6700грн. (мінімальна заробітна плата станом на час винесення рішення) за 88,5 місяців перебування під слідством і судом.

Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення її як обвинуваченої.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен враховувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Таким чином, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства та прокуратури були порушені конституційні права позивача, що завдало їй фізичних і моральних страждань, призвело до погіршення психологічного стану.

Вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1 764 000 грн. ( як кратність у 3 рази) з урахуванням неможливості реалізувати своє право на подальше проходження військової служби у звязку з розглядом кримінального провадження, нанесення моральної шкоди його сімї (дружині), то суд таке вважає необгрунтованим та не доведеним позивачем.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.02.2013 в ЄРДР за №0000007 внесено відомості з правовою кваліфікацією ч.1 ст.423 та ч.1 ст.424 КК України та розпочато досудове розслідування. 14.06.2013 року слідчим Волинської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері військової прокуратури Західного регіону України повідомлено ОСОБА_1 про підозру у скоєнні ним злочинів, передбачених ч.1 ст.423 та ч.1 ст.424 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР №0000007 від 14.02.2013 р. (том 2 арк. кр.пров. 111-116).

20.06.2013 року ОСОБА_1 особисто подав рапорт про звільнення з військової служби в запас за станом здоровя. Від проходження служби у військовому резерві відмовився. 30.07.2013 року позивач був звільнений з військової служби в запас за станом здоровя. На час звільнення ОСОБА_1 навіть не був у встановленому законом порядку відсторонений від посади. Отже, звільнення зі служби відбулося за власною ініціативою позивача, а не на підставі або/чи з урахуванням кримінального провадження.

Позивачем не надано належних доказів щодо додаткових негативних наслідків під час проведення досудового слідства, усні пояснення позивача щодо негативних наслідків не підтверджені письмовими доказами, а тому суд їх не приймає до уваги.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Постанова Пленуму Верховного Суду України у п.10-1 зазначає, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державної казначейської служби України.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845.

Згідно п.35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Пунктами 5 та 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/201, казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Враховуючи, що позов про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури є підставним, то формальна відмова у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач просив стягнути шкоду зі Спеціалізованої прокуратури у Військовій та оборонній сфері Західного регіону, а не з державного бюджету, не відповідало би принципу законності та справедливості.

Враховуючи вищевикладені норми, стягнення на користь позивача з Державного бюджету України повинно відбуватись через Державну казначейську службу України.

Суд, вважає що вимога про відшкодування втраченого заробітку в розмірі 880 713 (вісімсот вісімдесят тисяч сімсот тринадцять) гривень не підлягає до задоволення з наступного.

Як зазначалося вище, ухвалою від 26.06.2013 року слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 відсторонено від посади до 25.08.2013 року (том 2 арк. кр.пров.135,136). Ухвалою від 08.07.2013р. Апеляційного суду Волинської області ухвалу від 26.06.2013 року Луцького міськрайонного суду Волинської області про відсторонено від посади ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд клопотання в суді першої інстанції (том 2 арк. кр.пров. 135,136). Ухвалою від 12.07.2013р. слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області клопотання про відсторонення від посади ОСОБА_1 повернуто слідчому, згідно його заяви (том 2 арк. кр.пров. 135,136).

Отже, ОСОБА_1 з моменту повідомлення про підозру і до звільнення з військової служби не був відсторонений від посади та отримував грошове забезпечення в повному обсязі.

Вимоги позивача про стягнення на його користь витрат у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) та понесених ним станом на день прийняття рішення судових витрат підлягають до задовлення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту Закон) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) судові витрати, інші витрати, сплачені громадянином, а також суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Висновок щодо можливості вирішення в порядку цивільного судочинства позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, понесених підсудним у кримінальному провадженні, міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 07 лютого 2022 року в справі № 336/3604/20 (провадження № 61-13843св21), в якій зазначено, що підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу може бути лише відсутність документального підтвердження таких витрат та їх розрахунку.

Так, на підтвердження наданих послуг під час проведення досудового та судового слідства, представником позивача, адвокатом Жуковським В.В. надані письмові докази: договір № 17-к про надання правничої допомоги адвоката від 23.12.2014 року та 17.02.2015 року, а також належно завірені копії квитанцій до прибуткового касового ордеру на загальну суму 25000 грн. (арк.спр.93-98).

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що між адвокатом Жуковським В.В. та Лавренюком В.А. 09.03.2021 року укладено Договір про надання правової допомоги на підтвердження чого поданий ордер серія АС № 1015211 /арк.спр.17/.

Згідно матеріалів справи, а саме протоколів судових засідань, вбачається що адвокат Жуковським В.В., будучи представником позивача, приймавучасть у судових засіданнях: 30.05., 30.06., 17.07., 20.09., 26.09. та 16.10.2023 року.

У відповідності до розрахунку понесених та очікуваних витрат від 11.04.2023 року та акту від 31.05.2023 приймання-передачі наданої правової допомоги загальна вартість наданих послуг становить 13500 (тринадцять тисяч пятсот гривень 00 коп.), з них: консультації та робота із збору доказів 10000 гривень, представництво інтересів позивача в суді 3500 гривень. Згідно долученої до матеріалів заяви квитанцій до прибуткового касового ордера № 15 ОСОБА_1 оплачено 10000 гривень за послуги /арк.спр.99,100,101/.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв ст. 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати, на підставі чого приходить, що витрати, які зазначені представником є підтвердженими та підлягають стягненню на користь позивача.

При вирішенні питання розподілу судових витрат судом прийнята до уваги позиція, висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові №735/15683/15 від 26 вересня 2018 року, Великою Палатою Верховного Суду у постанові №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

На підставі ст.ст.81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Щодо заявленого клопотання про відмову в задоволенні позову, оскільки з аналогічним позовом ОСОБА_1 вже звертався в червні 2021 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області та ухвалою від 24.12.2021 року того ж суду задоволено заяву представника позивача і провадження у цивільній справі №161/10065/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Волинської спеціалізованої прокуратруи у військовій та оборонній сфері Західного регіону, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, закрито, то слід зайважити таке. Постановляючи ухвалу, суд зазначив, що заява представника про відмову від позову задовольняється та провадження у справі закрито. В мотивувальній частині ухвали зазначено, що позивач звернувся до суду та зазначив неналежного відповідача (не юридична особа), а тому розяснив, що відмова від позову не суперечить закону та інтересам позивача, а також не буде позбавляти його права звернутися до суду повторно з тим самим предметом та підставами, але визначиваши належний склад відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та законними, відтак, позов підлягає до часткового задоволення у розмірі 592 950 грн.

Судові витрати у даній справі слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 592 950 (пятсот девяносто дві тисячі девятсот пятдесят гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди, 25000 (двадцять пять тисяч гривень 00 коп) витрат за надання юридичної допомоги на досудовому слідстві та в суді, а також 13500 (тринадцять тисяч пятсот гривень 00 коп.) судових витрат.

У решті у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, втраченого заробітку - відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону, , юридична адреса: м. Львів, вул. Клепарівська, 20.

Повний текст рішення виготовлений 27.11.2023

Суддя П. С. Невойт