Справа № 447/1549/23 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/2743/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

в травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з останнього понесені витрати з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу у розмірі 10 136 грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Гірською сільською радою Миколаївського району Львівської області. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду 12 жовтня 2010 року, однак вони разом із відповідачем проживають у їх спільній квартирі. Рахунки на оплату житлово-комунальних послуг приходять на ім`я позивачки, однак іншими співвласниками вказаної квартири є відповідач ОСОБА_1 та спільний син сторін ОСОБА_3 , який там не проживає. У вищевказаній квартирі проживають лише позивач та відповідач. Кошти за надані комунальні послуги сплачує лише позивачка, відповідач відмовляється сплачувати кошти за такі, чи в добровільному порядку відшкодувати витрати за комунальні послуги, тому позивач змушена звернутися в суд про стягнення понесених витрат з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу у межах строків позовної давності за період з червня 2021 року по травень 2023 року. Крім того, позивачка вказала, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 30 вересня 2021 року за її аналогічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу, позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 витрати з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу у розмірі 6 638 грн 53 коп.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу у розмірі 10 136 (десять тисяч сто тридцять шість) грн 53 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши у вересні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано усі платіжки щодо оплати комунальних послуг, а також субсидію, яку має відповідач. Також вказує на те, що судами в інших справах відповідачу відмовлено у розподілі особових рахунків щодо житлово-комунальних послуг.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової в рівних долях власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до копії довідки №1080 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористування, виданої 21 вересня 2022 року старостою Гірського старостинського округу Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, у квартирі АДРЕСА_1 , до складу сім`ї зареєстрованих за даною адресою входять двоє осіб ОСОБА_2 як голова домогосподарства та ОСОБА_1 інший співвласник.

Відповідно до довідки № 502 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористування, виданої 23 травня 2023 року старостою Гірського старостинського округу Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, у квартирі АДРЕСА_1 , до складу сім`ї зареєстрованих за даною адресою входять двоє осіб ОСОБА_2 голова домогосподарства та ОСОБА_1 інший співвласник.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 30 вересня 2021 року у справі № 447/1714/21, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення понесених витрат з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу, а саме ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу у розмірі 6 638,53 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 14 лютого 2023 року у справі № 447/2647/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та поділ особових рахунків, у задоволенні позову відмовлено.

Предметом спору у цій справі є стягнення понесених витрат з оплати житлово-комунальних послуг у порядку регресу у період з червня 2021 року по травень 2023 року.

Як убачається з матеріалів справи, за вищевказаний період позивачкою за надані житлово-комунальні послуги, а саме: за спожиту електричну енергію, за спожитий природний газ та надані послуги з розподілу природного газу, вивіз сміття, з вирахуванням отриманої субсидії, було сплачено 20 272 грн 21 коп.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частиною першою та третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Індивідуальний споживач, це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 цього Закону).

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі частиною першою статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Усталеним як в доктрині приватного права так і практиці касаційного суду є те, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникає часткове зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне (від лат. solidus - цілий, увесь) зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Аналіз наведених норм права, з урахуванням вказаного висновку щодо їх застосування, дає підстави зробити висновок, що кожен споживач зобов`язаний брати участь у сплаті наданих житлово-комунальних послуг. Споживач, який виконав такий солідарний обов`язок щодо їх сплати, має право вимагати від іншого споживача, який проживає та/або зареєстрований у спільному житлі, їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із споживачів відмовляється сплачувати надані йому послуги, інший споживач може оплатити їх самостійно і вимагати від такого споживача відшкодування понесених витрат у судовому порядку у відповідній частці.

Близький за змістом висновок у сфері застосування Закону України «Про житлово-комунальні послуги» викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц (провадження №61-26462св18) та від 14 листопада 2018 року у справі № 204/3354/15-ц (провадження № 61-18521св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Встановивши, що протягом спірного періоду позивачка самостійно сплачувала надані житлово-комунальні послуги, половина вартості яких відповідачем як особою, яка зареєстрована та проживає у житлі сторін у справі, не компенсована позивачу, як і не спростовано відповідачем за допомогою належних та допустимих доказів розмір сплачених позивачкою коштів за такі послуги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідачем не заперечується факт проживання у спірному житлі, проте доказів на підтвердження того, що ним споживаються не усі надані послуги, матеріали справи не містять, а є лише його голослівні припущення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано характер та розмір сплачених позивачкою сум, половину яких вона хоче стягнути з відповідача, адже доказів на спростування цього останнім суду не надано.

Не впливає на можливість вирішення спору у даній справі, наявність рішення суду в іншій справі, яким відповідачу відмовлено у розподілу особових рахунків з оплати житлово-комунальних послуг. При цьому, колегія суддів враховує, що рішення суду у справі № 447/2647/22 в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме про те, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич