Справа №760/823/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Кушнір С.І.,

за участю секретаря - Федоренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у якій просив:

- замінити стягувача ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форт» у справі №760/823/14-ц;

- видати дублікати виконавчих листів щодо стягнення заборгованості з боржника;

- поновити пропущений строку для пред`явленнявиконавчих листів до виконання.

Посилається на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року задоволено позов ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 вересня 2020 замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Хаус».

05 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та ТОВ «ФК Форт» укладено Договір про відступлення прав вимоги № Б/Н, за умовами якого право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором №98/П/20/2007-840 від 24 жовтня 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК Форт».

Крім того, на виконання рішення суду 19 березня 2014 року, судом Банку було видано виконавчий лист у справі.

За інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа щодо боржника завершено, а банк повторно не пред`являв виконавчий лист до примусового виконання.

Згідно Акту приймання-передачі оригіналів документів до Договору про відступлення прав вимоги, оригінали виконавчих листів банком до ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ХАУС», а згодом і ТОВ «ФК Форт» передані не були, що підтверджується відсутністю відповідного запису у зазначеному акті.

Крім того, відповідно до інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на день подання цієї заяви оригінал виконавчого листа в справі на примусовому виконання не перебуває.

Таким чином, оригінали виконавчих листів у заявника та первісного стягувача відсутні, заборгованість за кредитним договором не погашена. Наразі місцезнаходження виконавчих листів щодо боржника невідомо та можливість їх встановлення відсутня.

Отже, виконавчі документи стягувачем втрачено.

Процедура ліквідація банку, яка передбачає припинення основної діяльності банку, зміну всього керівництва, закриття територіальних відділень банку та звільнення відповідальних за супровід судових справ працівників, виконання функцій Фонду з відчуження великої кількості активів вплинуло на факт втрати оригіналів виконавчих листів та пропущення процесуальних строків.

Виходячи з цього, просить задовольнити заяву.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час судового засідання повідомлялися належним чином.

В заяві міститься клопотання ТОВ «ФК Форт» про розгляд справи у відсутність представника заявника.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зв`явився, повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Таким же чином регламентовано порядок розгляду заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року задоволено позов ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за Кредитним договором №98/П/20/2007-840 від 24 жовтня 2007 року у розмірі 128286,94 гр. та 1282,87 гр. судового збору, а всього 129569,81 грн.

Листом від 02 березня 2016 року на адресу ПАТ "КБ "Надра" суд спрямував виконавчий лист, який згідно відмітки на рекомендованому поштовому повідомленні отримано представником банку 16 березня 2016 року.

Ухвалою суду від 02 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, відмовлено у задоволенні заяви представника ПАТ "КБ "Надра" про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року замінено стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Хаус». Відмовлено у задоволенні вимог заяви щодо видачі дубліката виконавчого документа та поновлення пропущенного строку для пред`явлення його до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Виходячи з даної норми закону при вирішенні, відповідно до ст. 433 ЦПК України, питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, суд повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається зі змісту положень ст. 433 ЦПК України, метою застосування цієї статті є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Виконавча давність це встановлений у законі строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено саме до примусового виконання, тому що для добровільного виконання строки не встановлені в тому сенсі, що добровільне виконання рішення після закінчення строку виконавчої давності повинно визнаватися належним. Рішення суду, за загальним правилом, може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту набрання ним законної сили

Перебіг строку виконавчої давності починається з набранням рішенням суду законної сили. Переривається перебіг цього строку пред`явленням виконавчого документа до виконання, а також частковим виконанням рішення. Пропуск строку виконавчої давності, за загальним правилом, позбавляє стягувача права на примусове виконання рішення. Однак, у разі пропуску цього строку за поважної причини стягувач може звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року передбачено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом року.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний з 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (чинний з 05 жовтня 2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення у справі №760/823/14-ц набрало законної сили 01 квітня 2014 року, а тому первісний стягувач мав можливість пред`явити до виконання виконавчий лист у справі у строк до 01 квітня 2015 року, однак цього не зробив.

Ухвалою суду від 02 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року, відмовлено у задоволенні заяви представника ПАТ "КБ "Надра" про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Суди встановили, що посилання на фінансові труднощі Банку, звільнення працівників, завантаженість персоналу не є поважними причинами пропуску такого строку. Представник позивача ОСОБА_2 23.04.2014 р. звертався до суду з заявою про видачу наручно виконавчого листа. Отже, позивач мав реальну можливість подати заяву про отримання виконавчого листа та отримати його, не пропустивши річний строк для його пред`явлення до виконання. Доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтував поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання починаючи з квітня 2014 р. до квітня 2015 р. заявник не надав.

Таким чином, суди дійшли восновку, що у заявника була можливість реалізувати своє право на отримання виконавчого листа у визначений законом строк, яким останній не скористався.

У зв`язку з тим, що в ст. 433 ЦПК України не міститься переліку причин, які є поважними при пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд у кожному конкретному випадку, виходячи з аналізу конкретних обставин пропуску строку, вирішує питання проте, чи є причина його пропуску поважною.

Тобто, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, так і від чинників, що не пов`язаних з людським фактором.

Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, протягом строку, який пропущено, що підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони на вчинення певної дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши заяву, беручи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання первісним стягувачем, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Аналізуючи зміст даної норми, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа - є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк на пред`явлення до виконання.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постанові від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06 (провадження №61-11034св19), від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13-ц (провадження №61-17590св20), від 20 травня 2022 року у справі №1005/7133/2012 (провадження №61-21381св21) та від 19 липня 2022 року у справі №750/13088/14 (провадження №61-2110св22).

Таким чином, питання видачі дублікату виконавчого листа є похідним від вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Установивши, що строк пред`явлення виконавчого листа у справі №760/823/14-ц щодо боржника сплинув до подання цієї заяви, у матеріалах справи відсутні докази поважності причин такого пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу дублікатів виконавчих листів у справі №760/823/14-ц.

05 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та ТОВ "ФК "Форт" укладено Договір про відступлення прав вимоги № Б/Н.

За умовами договору первісний кредитор відступає новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває належні первісному кредитору права вимоги до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів, зазначених у Додатку до цього Договору.

Відповідно договору право вимоги до позичальника за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором №98/П/20/2007-840 від 24 жовтня 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК Форт».

Відповідно до частин 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 442 ЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на час постановлення оскаржених ухвал редакції) за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 06.11.2019 р. у справі №456/6160/13.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у справі №2-7763/10 вказала, що враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-УІІІ (аналогічні положення були закріплені у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІУ) виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє добровільно або під примусом дії на виконання рішення суду. Згідно з вимогами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судовою рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-УІІІ, пункт 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІУ).

Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі №910/10031/13 від 25 червня 2019.

Установивши, що строк пред`явлення виконавчого листа у справі №760/823/14-ц щодо боржника сплинув до подання цієї заяви, у матеріалах справи відсутні докази поважності причин такого пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви в частині заміни стягувача.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК Форт» у повному обсязі.

Керуючись ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 48, 55, 353, 354, 433, 442, п.17.4 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарженняна ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.І.Кушнір