Справа № 464/5605/22
пр.№ 2/464/334/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2023 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої-судді Бойко О.М.

секретар судового засідання Лісовська Т.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору поруки,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки № 106062 від 03 квітня 2007 року укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 19.11.2009 року у цивільній справі № 2-1137/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, вказаний позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» борг за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03 квітня 2007 року в сумі 1083175 (один мільйон вісімдесят три тисячі сто сімдесят п`ять) грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» борг за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03 квітня 2007 року в сумі 99747 (дев`яносто дев`ять тисяч сімсот сорок сім) грн. 87 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на користь АКІБ «УкрСиббанк» борг за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13 вересня 2007 року в сумі 165006 (сто шістдесят п`ять тисяч шість) грн. 81 коп. Вирішено питання судових витрат. Вказане рішення суду набрало законної сили, за яким 18.02.2010 року Сихівським районним судом м. Львова було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ Білозір І.В. від 20.08.2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. Зазначає, що наприкінці вересня 2015 року, після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, ознайомився з матеріалами цивільної справи № 2-1137/09 та дізнався про оспорюваний договір поруки. Оскільки ніколи не виступав у будь-якій фінансовій установі поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_4 чи будь-кого іншого, не підписував договір поруки, просить позов задоволити.

Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, вважає позов безпідставним та таким що не підлягає до задоволення, через недоведеність позовних вимог та пропуск строків позовної давності. В своїх запереченнях посилається на те, що при розгляді справи № 2-1137/09 судом було встановлено факт укладення оскаржуваного договору поруки № 106004 від 03.04.2007 року. Крім того, за результатами розгляду заяви позивача про перегляд заочного рішення у зазначеній справі встановлено, що останній належним чином повідомлений про судові засідання щодо розгляду справи за позовом АКІБ УкрСиббанк до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, а саме 18.09.2009 року, 13.10.2009 року, 03.11.20119 року, а отже, строк позовної давності закінчився ще у 2012 році. Просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просить такий задоволити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в судовому засіданні позов заперечив, надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Просить в позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їхній відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.11.2009 року задоволено позовні вимоги акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитними договорами №0 від 03 квітня 2007 року, №0 від 03 квітня 2007 року та №0 від 13 вересня 2007 року. Підставою солідарного стягнення заборгованості став договір поруки №106062, укладений 03 квітня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0, укладеного 03 квітня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 . Вказаний догорів є предметом оспорення у даній справі.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Отже, до суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, не визнається, оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач самостійно визначає предмет, підстави позову, обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, зазначає суб`єктний склад у судовому процесі. Позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, суб`єктний склад цих конкретних спірних правовідносин, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Відтак, вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Адже, рішенням суду має вирішуватись питання про захист визначених, конкретних прав та охоронюваних законом інтересів учасників правовідносин, а не ілюзорних та абстрактних, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Під час розгляду справи суд має перевірити вищевказане у розрізі доводів та доказів як позивачів так і відповідачів, з огляду на тягар доказування, ураховуючи принцип змагальності та диспозитивності, завдань цивільного судочинства в цілому.

Крім того, суд звертає увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники: позивач і відповідач (частина 1 статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Вказані правові висновки містяться у Постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17.

Визначення відповідачів як одного із видів суб`єктів цивільного процесу є виключним правом позивача (ст.13, ст.51 ЦПК України). Проте, суд на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ЦПК України, враховуючи завдання цивільного судочинства має визначити характер спірних правовідносин та суб`єктів, які є учасниками цих правовідносин (сторони спору), і за результатами цього вирішити відповідний спір.

За змістом наведених норм сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги, а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання. При цьому, відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги.

З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 910/17792/17.

Відтак, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Таким чином, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

Згідно положень статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 202 цього ж кодексу правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 цієї ж статті Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Вимоги сторони правочину, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Як неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема, у постанові від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 18.11.2020 у справі № 318/1345/17, від 14.04.2021 у справі № 552/3469/18, у справі про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Як вбачається із змісту позовних вимог позивач оспорює договір поруки №106062, укладений 03 квітня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», проте, такі його позовні вимоги заявлені до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , жоден із яких не стороною вказного правочину. Натомість до АТ «УкрСиббанк», який був стороною договору поруки таких вимог ним не заявлено.

Щодо покликання позивача на договір факторингу від 12.12.2011, укладений між ПАТ «Укрсиббанк» та ТзОВ «Кей-Колект», то за таким останнє отримало лише право вимоги за кредитним договором, тобто, є процесуальним правонаступником у справі про стягнення заборгованості, однак, не є правонастипником АКІБ «Укрсиббанк» у правовідносинах, що виникли при укладенні оспорюваного правочину, а тому ТзОВ «Кей-Колект» не може нести відповідальності за дотримання вимог закону при укладенні договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами статті 51 ЦПК України суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

Відтак, вирішення даного спору без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Враховуючи вищенаведені обставини, а саме не залучення позивачем до участі у справі належного відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4-6, 76-81 ,95, 110, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору поруки відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.01.2024 .

Головуюча:

.