Номер провадження: 22-ц/813/1563/23
Справа № 500/2258/19
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Дришлюка А.І.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Петрова Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки будинку в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності та припинення спільної часткової власності, -

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Ізмаїльського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про виділ частки будинку в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності та припинення спільної часткової власності. Позивачка просила суд виділити в окремий об`єкт нерухомості 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй та складається з частини житлового будинку літ. «А» та прибудови літ. «а» в складі наступних приміщень, господарських будівель та надвірних споруд: №№1 коридор, площею 3,9 кв.м, 4 житлова кімната, площею 16,4 кв.м, 5 їдальня, площею 8,1 кв.м, 6 кухня, площею 5,9 кв.м, 7 коридор, площею 5,3 кв.м, загальною площею 39,6 кв.м, в тому числі житловою площею 16,4 кв.м, із господарських будівель: гараж «Ж», із господарських споруд: №1 хвіртка, №2 ворота, №3 паркан, №4 паркан, №5 паркан, №7 мостіння, №8 мостіння, №9 водопровід. Також позивачка просить суд визнати за нею право власності на об`єкт нерухомості житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який складається з частини житлового будинку літ. «А» в складі наступних приміщень, господарських будівель та надвірних споруд: №№1 коридор, площею 3,9 кв.м, 4 житлова кімната, площею 16,4 кв.м, 5 їдальня, площею 8,1 кв.м, 6 кухня, площею 5,9 кв.м, 7 коридор, площею 5,3 кв.м, загальною площею 39,6 кв.м, в тому числі житловою площею 16,4 кв.м, із господарських будівель: гараж «Ж», із господарських споруд: №1 хвіртка, №2 ворота, №3 паркан, №4 паркан, №5 паркан, №7 мостіння, №8 мостіння, №9 водопровід, та припинити між нею та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, присвоївши окремий реєстровий номер. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона є власницею вказаної 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2013 року. Власником іншої 1/2 частини вищевказаного житлового будинку є ОСОБА_3 також на підставі вказаного рішення суду. Належна позивачці 1/2 частина житлового будинку є окремим приміщенням, яке має індивідуальний вхід (вихід) на внутрішньодворову територію земельної ділянки, має необхідний склад житлових і підсобних приміщень та індивідуальні інженерні мережі, має окремі прилади обліку енергозабезпечення, водопостачання та газопостачання. Однак, в реєстрі прав власності на нерухоме майно належна позивачці частина будинку зареєстрована як частка, що перешкоджає у вільному здійснені права власності в зв`язку з тим, що при розпорядженні власністю позивачці необхідно враховувати думки іншого співвласника. Належна позивачці частина житлового будинку знаходиться у спільній частковій власності, реально не розділена і не виділена. Земельна ділянка, на якій розташована належна позивачці частина будинку, не приватизована. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2013 року та ухвалою суду від 24 вересня 2015 року про виправлення описки в рішенні суду між сторонами був встановлений порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 та позивачці була виділена земельна ділянка площею 268 кв.м (а.с. 2-4).

На замовлення позивачки судовим експертом ОСОБА_4 було проведено будівельно-технічну експертизу та надано суду висновок №23/19-2019 року від 18.03.2019 (а.с. 12-30).

08 липня 2019 року заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки будинку в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності та припинення спільної часткової власності задоволено.

Виділено в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та складається з частини житлового будинку літ. «А» та прибудови літ. «а» в складі наступних приміщень, господарських будівель та надвірних споруд: №1 коридор, площею 3,9 кв.м, 4 житлова кімната, площею 16,4 кв.м, 5 їдальня, площею 8,1 кв.м, 6 кухня, площею 5,9 кв.м, 7 коридор, площею 5,3 кв.м, загальною площею 39,6 кв.м, із господарських будівель: гараж «Ж», із господарських споруд: №1 хвіртка, №2 ворота, №3 паркан, №4 паркан, №5 паркан, №7 мостіння, №8 мостіння, №9 водопровід.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з частини житлового будинку літ. «А» в складі наступних приміщень, господарських будівель та надвірних споруд: №1 коридор, площею 3,9 кв.м, 4 житлова кімната, площею 16,4 кв.м, 5 їдальня, площею 8,1 кв.м, 6 кухня, площею 5,9 кв.м, 7 коридор, площею 5,3 кв.м, загальною площею 39,6 кв.м, із господарських будівель: гараж «Ж», із господарських споруд: №1 хвіртка, №2 ворота, №3 паркан, №4 паркан, №5 паркан, №7 мостіння, №8 мостіння, №9 водопровід.

Припинено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєструвавши в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як окремий об`єкт нерухомості - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з частини житлового будинку літ. «А» в складі наступних приміщень, господарських будівель та надвірних споруд: №№1 коридор, площею 3,9 кв.м, 4 житлова кімната, площею 16,4 кв.м, 5 їдальня, площею 8,1 кв.м, 6 кухня, площею 5,9 кв.м., 7 коридор, площею 5,3 кв.м, загальною площею 39,6 кв.м, із господарських будівель: гараж «Ж», із господарських споруд: №1 хвіртка, №2 ворота, №3 паркан, №4 паркан, №5 паркан, №7 мостіння, №8 мостіння, №9 водопровід, присвоївши окремий реєстровий номер (а.с. 54-55).

09 липня 2021 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернувся із апеляційною скаргою на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2019 року, зазначивши, що оскаржуваним рішенням було порушено його права та законні інтереси. У зв`язку з чим, просить суд скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2019 року та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову (а.с. 64-69).

25 серпня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 . У поданому відзиві позивачка вказує, що апелянтом не надано жодних доказів належності йому на праві приватної власності гаражу та не аргументовано яким саме чином відновляться права апелянта після скасування оскаржуваного рішення суду. З огляду на викладене, позивачка просить суд закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2019 року (а.с. 89-94).

29 листопада 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду зупинено провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки будинку в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності та припинення спільної часткової власності до закінчення перегляду в апеляційному порядку справи №500/3332/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, Комунального підприємства «Ізмаїльське міське бюро технічної інвентаризації», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання протизаконним і скасування рішення виконавчого комітету, свідоцтва про право власності та реєстрації права власності (а.с. 165-166).

10 березня 2023 року ухвалою Одеського апеляційного суду відновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Петрова Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки будинку в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності та припинення спільної часткової власності та призначено справу до розгляду (а.с. 175).

В судове засідання, призначене на 02 листопада 2023 року об 14 год 00 хв сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справу повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням та довідками, які наявні в матеріалах справи.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі про дату судового засіданні повідомленні належним чином та завчасно, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 слід закрити, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження рішення.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17 (провадження №61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її 1) право, 2) інтерес, 3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване незалученою особою має безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 12 грудня 2018 року у справі №910/2611/18, від 09 квітня 2019 року у справі №916/1717/17, від 22 травня 2019 року у справі №904/7274/17, від 03 липня 2019 року у справі №910/15668/18, від 09 липня 2019 року у справі №01/1494 (14-01/1494), від 13 жовтня 2021 року у справі №917/1697/20.

Якщо заявник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що судове рішення стосується його прав та/або обов`язків чи інтересу, то такі посилання не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.

Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з апеляційною скаргою, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, це означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, і про які саме.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Виходячи зі змісту даної процесуальної норми та обставин справи, апелянт, а саме ОСОБА_1 , на момент прийняття рішення не мав статус учасника справи, та відповідно до закону лише наділений правом подати апеляційну скаргу, в разі, якщо оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про його права і обов`язки та законні інтереси.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що на момент винесення рішення судом першої інстанції питання про права свободи інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власницею 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2013 року (а.с. 8-10). Рішення набрало законної сили 04 березня 2013 року.

Дані відомості також підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №163276781 від 12 квітня 2019 року (а.с. 40-41).

Згідно висновку експерта №23/19-2019 від 18 березня 2019 року за результатами експертного будівельно-технічного, земельно-технічного дослідження, проведеного судовим експертом Цуркан В.І. (а.с. 12-30) належна ОСОБА_2 1/2 частка домоволодіння по АДРЕСА_1 у складі: частини житлового будинку літ. «А» та прибудови літ. «а» з приміщеннями, позначеними в плані: №1 коридор, площею 3,9 кв.м, 4 житлова кімната, площею 16,4 кв.м, 5 їдальня, площею 8,1 кв.м, 6 кухня, площею 5,9 кв.м, 7 коридор, площею 5,3 кв.м, загальною площею 39,6 кв.м, із господарських будівель: гараж «Ж», із господарських споруд: №1 хвіртка, №2 ворота, №3 паркан, №4 паркан, №5 паркан, №7 мостіння, №8 мостіння, №9 водопровід, може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстровим номером та привласненням окремої поштової адреси із закріпленням за ним земельної ділянки площею 0,0265 га з виходом (виїздом) на АДРЕСА_1 у межах, визначених рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 лютого 2013 року (справа №1510/3370/12). Значення площі земельної ділянки може бути уточнене при формуванні земельної ділянки у порядку, передбаченому статтею 79-1 Земельного кодексу України.

Враховуючи вказане суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість поділу житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 прийнявши рішення про проведення поділу житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку №23/19-2019 від 18 березня 2019 року по будівельно-технічній та земельно-технічній експертизі, проведеної судовим експертом Цуркан В.І. з виділом належної ОСОБА_2 частки об`єкту нерухомого майна та припиненням права спільної часткової власності.

В свою чергу, звертаючись із апеляційною скаргою. ОСОБА_1 повідомляє, що ним у 1991 році самостійно збудовано гараж, яким він користується і зараз, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 за згодою з ОСОБА_6 , якому на той момент було відведено земельну ділянку за вказаною адресою. Апелянт повідомляє, що згода на таке будівництво підтверджується відповідними розписками. Також, апелянтом повідомлено, що після смерті ОСОБА_6 його спадкоємці продали ОСОБА_3 , який є відповідачем у вказані справі, незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Після чого, 25 березня 2010 року Ізмаїльським міськвиконкомом прийнято рішення про дозвіл виконання реконструкції житлового будинку з прибудовою, будівництва гаража .сараю, комори і водонепроникного вигребу на земельній ділянці, що перебуває у користуванні по АДРЕСА_1 , за вказаним рішення ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво гаражу 3х6 м. В свою чергу, як наголошує ОСОБА_1 , за технічним паспортом, складеним 01.04.2010 на зазначеній земельній ділянці вже існував гараж (літ. Ж). Після розгляду справи №1510/3370/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Ізмаїльська міська рада Одеської області про виділ у власність 1/2 частини житлового будинку та господарських будівель в натурі, встановлення порядку користування земельною ділянкою у визначених межах, зобов`язання виконати роботи з переобладнання будинку, зобов`язання не чинити перешкоди при переобладнанні систем опалення, електропостачання, водопостачання, газопостачання, судом вирішено виділити у власність ОСОБА_2 частину житлового будинку та господарський будівель за адресою: АДРЕСА_1 та, зокрема, гараж лат. «Ж», у зв`язку з чим було проведено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно, зокрема, гараж літ «Ж», який як вважає апелянт, є власністю ОСОБА_1 ..

Апелянт вважає, що наразі порушуються його права як особи, яка володіє майном (гаражем), право власності на яке було визнано за ОСОБА_2 . Апелянт наголошує, що гараж було побудовано ним особисто, за власні кошти, які йому ніхто не компенсував та не повертав. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були обізнані про існування на земельній ділянці гаража, яким користується ОСОБА_1 та не заперечували проти цього, а при поділі майна подружжя незаконно ним заволоділи.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у 2015 році ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності (гаражем). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, комунального підприємства «Ізмаїльське МБТІ» про визнання протиправним рішення Ізмаїльського міськвиконкому за № 994 від 22 липня 2010 року «Про оформлення права власності на об?єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 ».

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2021 року по справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, комунального підприємства «Ізмаїльське МБТІ», мотивування якого змінено постановою Одеського апеляційного суду від 24 січня 2023 року та залишено без змін постановою Верховного суду від 27 липня 2023 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд наголошує, з апеляційної скарги не вбачається жодних належних та допустимих доказів наявності права власності чи права користування гаражем у ОСОБА_1 , а те, що вказані права підтверджуються розпискою не є доказом в розумінні ЦПК України. Крім того, слід звернути увагу на те, що ані оригіналу ані копії розписки про яку повідомлено апелянтом, до суду надано не було.

Тобто, апеляційна скарга ґрунтується лише на висловлюваннях апелянта не підкріплених жодними фактичними даними.

Слід також наголосити, що перелічення хронології події щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як законних власників майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з якого складається апеляційна скарга, та висловлювання незгоди із такими діями та визначеним законом правом власності, не пояснює які саме права ОСОБА_1 порушені поділом майна подружжя або виділом частки будинку в окремий об`єкт нерухомості.

Зокрема, апелянтом не надано жодного доказу права власності на гараж або даних щодо виділення йому земельної ділянки для будівництва гаражу.

Слід наголосити, що у випадку коли особа називає себе власником майна (гаражу), така особа повинна довести та документально підтвердити факт того, що вона є власником. Колегія суддів наголошу, що апелянтом не надано жодних документів на підтвердження доводів апеляційної скарги, натомість законними власниками житлового будинку (придбаного у вигляді незавершеного будівництва на підставі Договору) на момент винесення рішення Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у справі №500/2258/19 від 08.07.2019 були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а твердження ОСОБА_1 про володіння ним гаражу є не доведеним.

Тобто, апелянтом не доведено та не підтверджено, яким чином скасування оскаржуваного рішення про виділ частки будинку в окремий об`єкт нерухомості відновить порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 ..

Отже, реалізація ОСОБА_2 передбаченого законом права на виділ частки будинку в окремий об`єкт нерухомості, який перебуває у її власності, жодним чином не стосується та не порушує майнових прав на ОСОБА_1 на гараж, так як такі права жодним чином не підтверджені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом, жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вищенаведене та оскільки апелянтом не наведено обґрунтованих доводів та не надано доказів на підтвердження факту порушення оскаржуваним рішенням його прав та законних інтересів, а обставини, на які посилався апелянт в своїй скарзі, мають бути перевірені в рамках іншої справи, апеляційний суд на підставі ст. 362 ЦПК України закриває апеляційне провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258-261, 362, 381 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Петрова Володимира Степановича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки будинку в окремий об`єкт нерухомості, визнання права власності та припинення спільної часткової власності закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 08 листопада 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк