ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 серпня 2023 року

м. Київ

справа №214/1926/20

провадження №61-17505св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - виконавчий комітет Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області,

особа, яка не брала участі у справі, та подала апеляційну і касаційну скарги - заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Ткаченка А. В., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивувала тим, що вона працювала на посаді двірника у комунальному підприємстві «Житлово-комунальна контора № 27» (далі - КП «ЖКК № 27); власного житла не мала та на квартирному обліку не перебувала.

У 2005 році за її заявою на ім`я начальника КП «ЖКК № 27» їй як співробітнику надано житло для проживання - квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира виділена з маневреного житлового фонду КП «ЖКК № 27» і таке житло не вважалось та не вважається службовим.

Приміщення, яке їй виділене для проживання, фактично напівпідвальне і на час вселення знаходилось у занедбаному стані; комунікації, огороджуючі конструкції (вікна, двері) знаходилися в аварійному стані, вона за власні кошти з часом відновила комунікації, відремонтувала двері та вікна, привела житло у відповідний стан. Крім витрат на ремонт приміщення, вона сплачує всі необхідні платежі, в тому числі, комунальні послуги.

Виділене їй житло використовується нею за призначенням, що підтверджується актом, затвердженим начальником дільниці № 3 ТОВ «Житлосервіс-КР» від 6 травня 2019 року, якому на даний час передані функції управління та обслуговування будинку.

При виділені цього житла їй надана згода на вселення, але ордера видано не було. Ця обставина не надає можливості зареєструватися в зазначеній квартирі і скористатися правом, передбаченим частиною третьою статті 125 ЖК України, а також позбавляє її права укладати цивільно-правові угоди щодо надання комунальних послуг, користуватися ними та сплачувати в повному обсязі.

Крім того, відсутність реєстрації перешкоджає користуватися медичною допомогою та медичними послугами за місцем фактичного проживання, користуватися послугами Укрпошти тощо. За таких обставин вона вимушена була зареєструватися за іншою адресою, проте до житла за адресою реєстрації будь-якого відношення вона не має.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила визнати за нею право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати виконавчий комітет Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області видати ордер для здійснення реєстрації в житловому приміщенні за вказаною адресою.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 липня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано виконавчий комітет Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради видати ОСОБА_1 ордер для здійснення реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що у 2005 році ОСОБА_1 вселилась у виділену їй квартиру АДРЕСА_1 , в якій за власні кошти здійснила ремонтні роботи. Однак у зв`язку з відсутністю ордеру на зазначену квартиру ОСОБА_1 відмовлено в укладенні договору найму житла, що свідчить про обмеження її житлових прав.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 липня 2020 року в частині зобов`язання виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради видати ОСОБА_1 ордер на спірну квартиру скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову у вказаній частині, суд апеляційної інстанції виходив з того, що житлові приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються за рішеннями виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, Київської і Севастопольської міськдержадміністрацій; на підставі рішення виконавчі органи видають громадянинові ордер на вселення в житлове приміщення.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 вселилася до спірного приміщення як співробітник КП «ЖКК №°27» на підставі заяви, поданої начальнику КП «ЖКК-27, яка містить резолюцію майстра КП «ЖКК № 27» про погодження вселення ОСОБА_1 до спірного приміщення.

Встановивши зазначене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не має жодних правових підстав, за відсутності рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області чи виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області, для отримання ордера на вселення в спірне приміщення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У жовтні 2021 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, не оскаржує.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення в цій частині з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки при вирішенні справи не врахували висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 910/2091/19, відповідно до якого порядок надання та користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання врегульовано главою 4-1 ЖК України, за статтею 132-1 якого до жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання.

Також заявник зазначав про залишення поза увагою судів і висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 19 серпня 2019 року у справі № 758/12483/15-ц, в якому зазначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, що укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

При вирішенні справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 не перебувала на обліку як особа, що потребувала поліпшення житлових умов, тому, на думку заявника, вселення ОСОБА_1 до спірного житлового приміщення відбулося незаконно - за відсутності рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування, тимчасового ордеру та укладеного договору житлового найму в установленому законом порядку.

Також заявник зазначав, що з 21 січня 2013 року ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , що свідчить про наявність правового зв`язку цієї особи та нерухомого майна, в якому вона зареєстрована, незалежно від наявності чи відсутності права власності на це майно.

Крім того, на думку заявника, суди не дослідили зібрані у справі докази, що є порушенням норм процесуального права.

Позиція інших учасників справи

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому вказувала на безпідставність її доводів. Зазначала, що суди першої та апеляційної інстанцій встановили фактичні обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, надали належну оцінку зібраним у справі доказам і ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Також зазначала, що житло надано їй на підставі заяви як співробітнику КП «ЖКК № 27»; надане приміщення виділено з маневреного житлового фонду КП «ЖКК № 27» і таке житло не вважається службовим. ОСОБА_1 наголошувала на тому, що за власні кошти здійснила ремонт наданого приміщення, яке відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження на даний час придатне для постійного проживання.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 вважає вселення у спірне житло правомірним, тому просила касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, залишити без задоволення, а судові рішення в оскарженій частині без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 214/1926/20.

Відповідно до змісту ухвали Верховного Суду від 10 листопада 2021 року підставами відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 910/2091/19 та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 758/12483/15-ц.

Крім того, підставами відкриття касаційного провадження були доводи про порушення норм процесуального права, а саме недослідження зібраних у справі доказів.

Ухвалою Верховного Суду від 26 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у період з 9 серпня 2005 року до 29 листопада 2013 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з КП «ЖКК № 27», працюючи на посаді двірника, що підтверджується копією трудової книжки.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 22 листопада 2005 року їй виділено житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Також судами встановлено, що квартира АДРЕСА_1 відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 47 від 13 лютого 2002 року переведена з напівпідвального житлового приміщення у маневрений житловий фонд.

З висновку № 09/20 експертного будівельно-технічного дослідження від 6 лютого 2020 року суди встановили, що ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 відновила комунікації, відремонтувала двері та вікна, тобто привела житло у відповідний стан, придатний для постійного в ньому проживання.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до виконавчого комітету Криворізької міської ради стосовно надання їй ордера на спірну квартиру.

З листа № 17/8/3300 від 3 червня 2019 року суди попередніх інстанцій встановили, що виконавчий комітет Криворізької міської ради повідомив ОСОБА_1 про те, що питання щодо надання ордеру на квартиру АДРЕСА_1 делеговано виконавчим комітетам районних у місті рад.

Листом № Г-771-П/110 від 29 липня 20019 року заступник голови Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області повідомив ОСОБА_1 про те, що з питання надання їй ордера на квартиру АДРЕСА_1 необхідно звернутися до суду.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Обґрунтовуючи незаконність судових рішень в частинні визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, посилався на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 910/2091/19 та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 758/12483/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року (справа № 910/2091/19), на яку посилається заявник, зазначено, що питання підстав, порядку та строку перебування громадянина в жилому приміщенні, наданому йому для тимчасового проживання з майна спеціального фонду як житло маневреного фонду, регулюється ЖК України.

Постанова Верховного Суду від 19 серпня 2019 року (справа № 758/12483/15-ц), на яку також посилається заявник, прийнята за результатами розгляду касаційної скарги особи, яка не брала участі у справі, на рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 січня 2017 року у справі про визнання права користування квартирою. Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, з яким погодився й касаційний суд, виходив із безпідставності заявлених позовних вимог, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів правомірності її вселення у спірну квартиру. Також апеляційним судом зазначено, що позивачу як працівнику житлово-комунальної сфери Подільського району міста Києва, яка займає посаду робітника з комплексного прибирання (двірник) КП «Введенське», наказом КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» № 94 надано на час роботи в користування кімнату квартири АДРЕСА_3 та надано дозвіл сплачувати комунальні послуги з оплатою за фактичне проживання. Зазначена квартира не має статусу службового, вона є комунальною власністю відповідної територіальної громади. Відповідний ордер або рішення про вселення у вказану квартиру позивачу не видавались.

Задовольняючи позов в частинні визнання права користування житловим приміщенням у справі, що розглядається, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 працювала двірником в КП «ЖКК № 27» і на підставі заяви, поданої начальнику КП «ЖКК-27, ОСОБА_1 вселилась у виділену їй квартиру АДРЕСА_1 .

Проте такі висновки судів першої і апеляційної інстанцій є наслідком застосування норм матеріального права без урахування висновків, викладених у згаданих постановах.

Згідно зі статтею 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського фонду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який с єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Статтею 61 ЖК України передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Судами встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 віднесена до маневреного житлового фонду, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області № 47 від 13 лютого 2002 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду» маневрений житловий фонд - житловий фонд, сформований інвестором-забудовником за власні кошти та призначений для тимчасового проживання громадян на час проведення реконструкції житла застарілого житлового фонду.

Маневрений житловий фонд як житло, призначене для тимчасового проживання переселених громадян, належить до житлового фонду спеціального призначення.

Таким чином, проживання громадян в приміщеннях маневреного відселенського фонду являється тимчасовим і можливо, зокрема, у зв`язку з відселенням громадян із жилих будинків міської ради на період їх капітального ремонту.

Приміщення маневрового відселенського фонду не входять до житлового фонду для надання громадянам у порядку поліпшення житлових умов.

Порядок надання та користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання врегульовано главою 4-1 ЖК України.

До жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відносяться жилі приміщення, пристосовані для тимчасового проживання громадян, які не мають або втратили постійне місце проживання (стаття 132-1 ЖК України).

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам, які втратили житло внаслідок звернення стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому цим Кодексом, особам, яких визнано біженцями чи особами, які потребують додаткового захисту, та громадянам, які вимушені залишити жиле приміщення внаслідок його аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного жилого приміщення, у порядку, встановленому законом.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам. Жила площа в жилих приміщеннях з фондів житла для тимчасового проживання надається за нормами, установленими для проживання громадян у гуртожитках. Такі приміщення надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний дохід недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення. Першочергове право на забезпечення жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання мають сім`ї з неповнолітніми дітьми, вагітні жінки, особи, які втратили працездатність, та особи пенсійного віку.

Громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку в разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання. Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання; приведення мешканцем такого жилого приміщення у непридатність для його використання; інші підстави, установлені законом.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 910/2091/19 (провадження № 12-152гс19), які не враховано судами попередніх інстанцій при розгляді даної справи.

Порядок заселення до житлових приміщень, призначених для тимчасового проживання, передбачений Порядком надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженим постановою Кабінетів Міністрів України № 422 від 31 березня 2004 року (далі - Порядок); у м. Кривому Розі - Положенням про порядок утримання та користування будинками маневреного житлового фонду, затвердженим рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 12 червня 1996 року № 271 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 7 Порядку для взяття на облік громадян, які потребують надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, Київської і Севастопольської міськдержадміністрації подається заява з підписами всіх повнолітніх членів сім`ї.

Розгляд виконавчими органами сільських, селищних, міських ради, Київської і Севастопольської міськдержадміністрації питання щодо взяття на облік громадян, які потребують надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не повинен перевищувати десяти днів від дня реєстрації відповідної заяви з поданням усіх необхідних документів, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку.

У пункті 15 Порядку зазначено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, Київська і Севастопольська міськдержадміністрації видають громадянинові ордер на вселення в житлове приміщення.

Під час видачі ордера на житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання між власником житлового фонду або уповноваженою ним особою та громадянином, якому надається в користування зазначене житло, укладається договір найму житлового приміщення установленого зразка. Форма договору встановлюється Держжитлокомунгоспом.

Ордер та договір найму є підставою для вселення в житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання і для користування таким житлом на договірних умовах. Строк проживання відлічується з дати підписання договору найму.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не перебувала на обліку як особа, що потребує поліпшення житлових умов, та не відноситься до категорії осіб, які відповідно до положень статті 132-2 ЖК України мають право на вселення до маневреного житлового фонду.

Встановлено апеляційним судом і те, що рішення виконавчого комітету про надання спірного житла у постійне користування ОСОБА_1 в установленому законом порядку не приймалось; ордер, який дає право на постійне проживання у спірній квартирі, не видавався.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій зазначені норми закону залишити поза увагою та дійшли помилкового висновку про те, що здійснення ОСОБА_1 ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_1 є підставою для визнання за нею права користування спірною квартирою.

Крім того, матеріали справи містять копію паспорта ОСОБА_1 , в якому зазначено, що місце проживання ОСОБА_1 з 21 січня 2013 року зареєстровано у квартирі АДРЕСА_2 .

З урахуванням зазначеного твердження ОСОБА_1 щодо відсутності у неї іншого житла касаційний суд вважає безпідставними.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні справи в частині визнання права користування житловим приміщенням не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 910/2091/19 та у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 758/12483/15-ц, і помилково вважали, що ОСОБА_1 правомірно вселилась у квартиру АДРЕСА_1 і набула право користування нею.

З урахуванням зазначеного ухвалені судами попередніх інстанцій судові рішення в частині визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 не можуть вважатися законними та обґрунтованими і підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, касаційний суд скасовує рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 і ухвалює в цій частині нове рішення про відмову у позові з наведених підстав.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволення касаційної скарги, скасуванням судових рішень судів попередніх інстанцій в частині визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові, з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної і касаційної скарг у розмірі 630 грн і 1 680 грн відповідно, а всього 2 310 грн.

Керуючись статями 400, 412, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Криворізької міської ради Дніпропетровської області, задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 6 липня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_1 права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради Дніпропетровської області про визнання права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури 2 310 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної і касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук