ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7267/23Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/730/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №607/7267/23 за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2023 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 26.01.2015 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак, ОСОБА_1 не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та відсотків, чим порушує взяті на себе зобов`язання.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.01.2015 року в сумі 40506,40 грн. станом на 21.03.2023 року, яка складається з:

32929,01 грн. - заборгованість за кредитом;

7577,39 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

0.00 грн. - заборгованість за комісією;

0.00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором;

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за Кредитним договором б/н від 26.01.2015 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, де якій просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідач після встановлення кредитного ліміту 26.01.2015р. почав користуватися кредитними коштами за допомогою картки, отримувати кошти через банкомати, розраховувався в торгівельній мережі, частково сплачувати борг та не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

Вказує, що позивачем надані суду первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, що на думку позивача, є належними та допустимими доказами по справі, а тому вважає висновок суду про ненадання доказів наявності заборгованості за договором від 26.01.2015 не відповідає дійсним обставинам справи та наданим документам до позову.

Зазначив, що порядок нарахування відсотків сторони погодили в Тарифах.

Звертає увагу, що на момент укладення кредитного договору позивач не відносився ні до органів державної влади, ні до органів місцевого самоврядування, і будь-які заборони щодо укладення договору російською мовою були відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20.07.2023 року розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється згідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з огляду на таке.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» в позовній заяві, зазначило: 26.01.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13).

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну картку (а.с. 13).

У подальшому розмір кредитного ліміту неодноразово збільшився, востаннє 25.01.2022 року до 33000 грн. що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування карт-рахунку (а.с. 11), а також 09.02.2022 року укладено паспорт споживчого кредиту (а.с. 14-18).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» та Витяг з Умовами та Правилами надання банківських послуг з «Приказом №СП 2014 - 6780656 от 10.06.2014г. Об актуализации Условий и правил предоставления бановских услуг», не може бути прийнята судом як належний доказ, оскільки складена на іноземній мові, а позивачем не додано її засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою.

Будь-яких інших доказів, що підтверджували б факт укладення кредитного договору між сторонами або ж факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», а також підтверджували згоду, що заява позичальника про надання банківських послуг із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складає між ОСОБА_1 та банком кредитний договір, позивачем не надано.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою статті 638 ЦК України, чинною на момент підписання анкети-заяви, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 26 січня 2015 року, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_1 отримав кредитну картку (а.с.13).

На підставі підписаної 26.01.2015 р. анкети-заяви відповідачу вперше було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн, який в подальшому було збільшено до 33 000 грн., про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , яка долучена до позовної заяви (а.с.11).

У анкеті-заяві від 26 січня 2015 року процентна ставка не зазначена.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана позивачем «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» не може бути прийнята судом як належний доказ, оскільки документ складений на іноземній мові, а позивачем не додано її засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою.

Відповідно до статті 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можна вважати належним доказом, є помилковим, оскільки незважаючи на викладення такої на російській мові, її зміст дає можливість зрозуміти викладені в ній умови. Крім цього, анкета-заява містить підпис відповідача, що засвідчує розуміння ним її змісту. В розумінні положень статті 77 ЦПК України позивачем надані належні докази.

Крім цього, з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, що додані до позову, чітко прослідковується, що відповідач, після встановлення кредитного ліміту 26.01.2015 р., почав активно користуватися кредитними коштами за допомогою картки, отримувати кошти через банкомати, розраховувався в торговельній мережі, частково сплачувати борг та не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

Колегія суддів вважає, що виписка з особового рахунку клієнта є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором від 26.01.2015.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 26.01.2015, що станом на 21.03.2023 розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 32920,01 грн. та 7577,39 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Враховуючи те, що фактично отримані і використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ ПриватБанк не повернуті, колегія суддів вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме непогашеного тіла кредиту в розмірі 32920,01 грн.

Проте банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути, заборгованість за простроченими відсотками, які передбачені витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», "Універсальна CONTRACT, Універсальна GOLD. Зокрема, згідно з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна GOLD базова процентна ставка в місяць за користування кредитними коштами становить 2,5%, з 01.04.2013 року 2,3%, за тратами здійсненими з 01.09.2014 року 2,7%, за тратами здійсненими з 01.04.2015 року 3,5% і нараховується на залишок заборгованості; обов`язковий щомісячний платіж становить 7% від заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості), а з 01.04.2014 року 5% від заборгованості (але не менше 100,00 грн та не більше залишку заборгованості) (а.с. 19).

Апеляційний суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, який містяться в матеріалах даної справи, відповідачем не підписаний, а паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем лише 09 лютого 2022 року, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 січня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні висновки наведені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Отже, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 7577,39 грн у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 26 січня 2015 року.

Відповідно до ст 376 ЦПК підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк слід задовольнити частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року - скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 32 929,01 грн. (тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 01 копійка) заборгованості за простроченим тілом кредитного договору № б/н від 26.01.2015 року.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Оскільки, сплачений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції становив 2 684 грн. та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції становить 4 026 грн., що в сукупності 6710 грн. А тому, відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, слід стягнути з ОСОБА_1 5454, 55 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 32 929,01 грн. (тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять гривень 01 копійка) заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.01.2015 року та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5 454, 55 гривень (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривень 55 копійок).

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 серпня 2023 року.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: Б. О. Гірський

Г. В. Бершадська