Справа № 212/7206/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Борис О.Н., секретаря судового засідання Годунової В.Г., в порядку ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

встановив:

23 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Губар А.Л., звернулась до суду з позовом до відповідача Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради та залученого в подальшому співвідповідача Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 матір позивачки разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 придбали за договором купівлі-продажу квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 , а матері позивачки належала 1/2 частка у праві власності. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік матері - ОСОБА_3 . Позивач, маючи намір прийняти спадщину за законом після смерті матері, 14.02.2022 року звернулась до приватного нотаріуса з відповідною заявою. 25.11.2022 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири за вищевказаною адресою позивачу було відмовлено у зв`язку з тим, що спільна частка подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не була виділена за життя матері позивачки.

На підставі викладеного просила суд визначити частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1/2 для кожного. Визнати право власності позивача на 1/2 частку вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

31 січня 2023 року на адресу суду від представника відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому було зазначено, що Виконавчий комітет Металургійної районної у місті є неналежним відповідачем у справі, оскільки спірне майно розташоване за межами його територіальної підвідомчості.

Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року було задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Виконавчий комітет Покровської районної в місті ради.

31 березня 2023 року на підставі ухвали суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради С.Петренко у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради Логінов Д.В. у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та прийняття рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог чинного законодавства.

Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За відсутності учасників справи у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_5 є рідною донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.07.1969 року (а.с.9).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 13.10.1990 року, після реєстрації шлюб позивач змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » (а.с. 10)

Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , шлюб між батьками позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було розірвано, відповідний актовий запис за № 32 (а.с. 11).

Матір позивачки ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) було укладено шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_4 , відповідний актовий запис № 199 (а.с.12).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2006 року серії ВЕА № 318604, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Огняником А.М., у приватну власність ОСОБА_3 перейшла однокімнатна квартира на четвертому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Титульним власником вказаної квартири зазначений ОСОБА_3 (а.с. 13). Вказане також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 11241014 та копією технічного паспорту на квартиру (14, 15-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 18 жовтня 2021 року, актовий запис № 1839 (а.с. 8).

Також, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік матері ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 25 листопада 2021 року, актовий запис № 2473 (а.с. 18).

14.02.2022 року приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. було заведено спадкову справу № 7/2022 (номер у Спадковому реєстрі 69137776) та 25.11.2022 року видано позивачці ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 , що складається з двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19, 20).

Постановою Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Нянчур С.М. від 25.11.2022 року відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_2 , оскільки відсутнє зареєстроване право власності на ім`я померлої (а.с. 21).

Згідно копії Звіту про незалежну оцінку майна, ринкова вартість вказаної квартири становить 177684,00 грн. (а.с. 24-45).

Відповідно до вимог статті 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

За приписами ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України), в редакції, чинній станом на 12.07.2006 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав 3 поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ч. 1 ст. 61 СК України, в редакції, чинній станом на 12.07.2006 року, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Крім того, статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 має правовий режим спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2006 року (а.с. 13).

Так, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, факт того, що матері позивачки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало по 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на кожного, зокрема, на квартиру за вищевказаною адресою. Однак подружжя за життя не оформили своє право власності на відповідні частки.

З мотивувальної частини постанови нотаріуса вбачається, що саме відсутність зареєстрованого права власності на ім`я матері позивачки ОСОБА_2 унеможливило видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом, тобто оформлення своїх спадкових прав належним чином у позасудовому порядку (а.с. 21).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого законного права чи інтересу в судовому порядку, зокрема, шляхом визнання права власності.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Принцип пропорційності тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Практика Європейського суду з прав людини застосовує принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема, й у питаннях захисту права власності. Цей принцип закріплений і у частині 3 статті 2 ЦПК України.

Відповідно до статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є: принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна, що базується на правонаступництві.

Цивільний процесуальний кодекс України у статті 1 закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

За змістом положень книги 6 ЦК України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя не оформили своє право власності на відповідну частину нерухомого майна, тоді як позивачка ОСОБА_1 , будучи єдиним спадкоємцем, виявила бажання прийняти спадщину у зв`язку з чим звернулася до нотаріальної контори, де їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири за вищевказаною адресою.

З урахуванням положень ст. 8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року), зважаючи на те, що при визначенні часток подружжя ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності та визнанні за позивачем права власності на спадкове майно за померлою ОСОБА_2 не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 70 СК України, 3, 4, 11, 15, 16, 211, 223, 247, 264, 328, 356, 357, 370, 372, 1216-1218, 1261, 1268, ЦК України, ст.ст. 12, 77-81, 128, 141, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради про визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визначити частки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1/2 для кожного.

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/2 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Територіальна громада міста Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, ,, місцезнаходження юридичної особи: 50069, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд. 42.

Відповідач: Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, , місцезнаходження юридичної особи: 50014, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, буд. 2.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 15 травня 2023 року.

Суддя: О. Н. Борис