Справа № 454/2850/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши в підготовчому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування-,

в с т а н о в и в:

позовач ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування з наступних підстав : ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її вітчим ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Соснівської міської ради Львівської області, про що 14.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис № 10.

Перед смертю, ОСОБА_3 27.02.2003 року складено заповіт про те, що належну йому на праві спільної сумісної власності частину квартири АДРЕСА_1 , він заповідає у власність своїм дочкам ОСОБА_2 та їй - ОСОБА_1 в рівній частині кожній. Цей заповіт не змінювався і не скасовувався.

Після смерті мого вітчима - ОСОБА_3 , відкрилася спадщина, що складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про право власності від 11.05.1999 року належить ОСОБА_3 .

Спадкоємцями за законом є вона та її сестра ОСОБА_2 , яка на спадщину не претендує та відмовилась від її прийняття у мою користь, що підтверджується її письмовою заявою.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, вартість 1/2 частини вказаної квартири станом на 19.06.2023 року становить 152 563, 22 грн.

На час смерті, мій вітчим ОСОБА_3 , проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_2 . Вона ОСОБА_1 фактично проживала разом з ним та спільно вели господарство, що підтверджується актом виданим старостою виконавчого комітету Червоноградської міської ради (м.Соснівка) з участю сусідів - свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . А також вона отримала на збереження документи про право власності на спадкову квартиру. У вказаній квартирі я продовжую проживати після смерті вітчима ОСОБА_3 і до цього часу.

Протягом встановленим законодавством терміну (шість місяців) вона не подавала заяву у нотаріальну контору про відмову від спадщини. Таким чином вона фактично прийняла спадщину.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

Звернувшись 06.06.2023 року у нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право на спадщину, їй відмовлено у видачі такого, у зв`язку із тим, що на момент смерті вітчима, вона проживала з ним без реєстрації. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, оформлена постановою, що вказує на виникнення цивільно-правового спору, а тому я змушена звернутись у судову інстанцію із даним позовом.

В судове засідання позивач не прибув однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити.

Відповідач в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності.

Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав:

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (ст.16 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В свою чергу відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Я, ОСОБА_1 , не заявляла відмови від прийняття спадщини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а тому на підставі викладеного, з метою визнання своїх спадкових прав звертаюся із заявою до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до положень ст. ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пленум Верховного Суду України у п. 1 своєї постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-Х1І, «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року №2709-ІУ, іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, якщо спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що позов ні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук