ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 619/437/20
Номер провадження 22-ц/818/1369/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року в складі судді Єфіменко Н.В. у справі № 619/437/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання права власності на майно та повернення майна,

В С Т А Н О В И В :

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області) про визнання права власності на майно та повернення майна.

Позов мотивовано тим, що 11 вересня 2019 року на торговому майданчику «Барабашово» в м. Харків у Фізичної особи підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_2 він придбав товар на загальну суму 84 550 грн., а саме: кран 1/2 Р.Г.Ш, кран 3/4 Б.Г.Г, кран 3/4 Б.Г.Ш., пасту Уніпак 250 г., пасту Уніпак 65 г., блок + вентилятор KG Арт. DP-02+CS-20.

12 вересня 2019 року при перетини кордону України до російської федерації через митний пост «Гоптівка» - «Магістральний» він подав митну декларацію для письмового декларування товарів, що перемішуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, які були придбані у ФОП ОСОБА_2 на суму 84550 грн.

Під час проходження митного та прикордонного контролю на території України, після декларування товару, але до митного посту рф, його самопочуття погіршилось, у зв`язку з чим він вирішив цього дня до російської федерації не їхати і залишив вищевказаний товар у знайомих, які працюють у громадському туалеті, розташованому між кордонами України та російської федерації. Через погане самопочуття при декларування товарів помилився і неточно розписав різновиди товарів.

13 вересня 2019 року його стан здоров`я стабілізувався і він вирішив перевезти товар до російської федерації, проте йому було повідомлено, що 12 вересня 2019 року його товар вилучений прикордонним нарядом та переданий представнику Слобожанського управління ГУ ДПС у Харківській області.

19 вересня 2019 він звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із письмовою заявою, про повернення належного йому майна, вилученого на митному пункті пропуску «Гоптівка-Нехотєвка» з 12 на 13 вересня 2019 року, яке помилково обліковується як безхазяйне.

17 жовтня 2019 року на його заяву ГУ ДПС в Харківській області йому повідомлено про необхідність надання додаткової інформації та її документального підтвердження.

Він неодноразово звертався до відповідача для повернення свого майна, однак йому безпідставно відмовлено через недостатність відомостей про власника товару.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати право власності на майно, зазначене в акті прийому-передачі від 13 вересня 2019 року, підписаним Харківським прикордонним загоном та Слобожанським управлінням ГУ ДПС у Харківській області, а саме: контролер для спалення дров (ZESTAW NADMUCHOWY) DP-02+CS-20 у кількості 46 шт., ущільнювальна паста (Unipak) упаковка 250 гр. - 270 шт., ущільнювальна паста (Unipak) упаковка 65 гр.- 600 шт., кран R3 750 л 120 - 870 шт., та зобов`язати відповідача повернути йому вищевказане майно.

10 березня 2020 року ГУ ДПС в Харківській області подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги просило залишити без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що подані позивачем документи містять суперечливі відомості, а саме у накладній від 11 вересня 2019 року № 351СР ФОП ОСОБА_2 вказана номенклатура товару, яка не відповідає тій, що заявлена ОСОБА_1 у митній декларації.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на майно, зазначене в акті прийому-передачі від 13 вересня 2019 року між Харківським прикордонним загоном та Слобожанським управлінням ГУ ДПС у Харківській області, а саме: контролер для спалення дров (ZESTAW NADMUCHOWY) DP-02+CS-20 у кількості 46 шт., ущільнювальна паста (Unipak) упаковка 250 гр. - 270 шт., упаковка 65 гр. - 600 шт., кран R3 750 л 120 - 870 шт.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини, наведені позивачем у позовній заяві, обґрунтовано належними та допустимими доказами, належність винайденого сантехнічного товару саме позивачу підтверджена накладною № 351Ср від 11 вересня 2019 року, а тому наявні підстави для визнання права власності на вказане майно. Позовна вимога про зобов`язання відповідача повернути позивачу його майно охоплюється рішенням про визнання оспорюваного права власності позивача на майно, стосується подальшого способу виконання рішення, тобто, є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ГУ ДПС а Харківській області подано апеляційну скаргу, в який управління просило рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надана позивачем митна декларація та накладна не підтверджують його право власності на зазначені сантехнічні вироби, оскільки позивачем декларувалися зовсім інші товари та іншій кількості.

Відповідно до митної декларації від 12 вересня 2019 року ОСОБА_1 зазначено перелік такий товарів: контролер С8-20 у кількості 43 коробки, ущільнююча паста (250 г) у кількості 5 ящиків, кран шаровий латунний у кількості 7 ящиків. Проте, 12 вересня 2019 року прикордонною службою було виявлено та передано на відповідальне зберігання наступний товар: контролер для згоряння дров (блок управління С820 та вентилятор БР02) у кількості 46 шт., ущільнювальна паста (Unipak) (250 гр) у кількості 270 шт., ущільнювальна паста (Unipak) (65 гр) у кількості 600 шт., кран Б8 у кількості 870 шт.

11 липня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Куденко Денис Олегович, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що він розпочав процедуру декларування товару, подавши на митниці відповідну декларацію, однак кордон не перетнув. Належність винайденого сантехнічного товару саме позивачу підтверджена накладною № 351Ср від 11 вересня 2019 року, згідно з якою постачальник ФОП ОСОБА_3 продав йому крани, пасту Уніпак, блок з вентилятором загалом на суму 84 550 грн. 12 вересня 2019року при перетині кордону ОСОБА_1 в митній декларації відобразив товар: контролери, крани, ущільнювальну пасту на ту ж саму суму 84 550 грн і в тій саме кількості одиниць, що тотожна вказаній в накладній.

Доводи відповідача стосовно суперечностей в назві майна у накладній від 11 вересня 2019 року, митній декларації від 12 вересня 2019 року та акті приймання-передавання від 13 вересня 2019 року, виходячи з специфіки товару, а також за не доведення відповідачем іншого джерела походження товару, визнаного безхазяйним, висновки суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ГУ ДПС у Харківській області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 11 вересня 2019 року позивачем було придбано у ФОП ОСОБА_2 кран 1/2 Р.Г.Ш 300 штук вартістю 4563 грн, кран 3/4 Б.Г.Г 320 штук вартістю 6895,20 грн, кран 3/4 Б.Г.Ш. 360 шт вартістю 7757,10 грн, пасту Уніпак 250 г 440 шт вартістю 13 384,80 грн, пасту Уніпак 65 г 600 шт вартістю 8365,50 грн , блок+вентилятор KG Арт. DP-02+CS-20 43 шт вартістю 43584,46 грн. Загальна вартість товарів становить 84 550 грн (том 1, а. с.7)

12 вересня 2019 року ОСОБА_1 при перетини митного кордону через пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» митного посту «Магістральний» до російської федерації, подано митну декларацію для письмового декларування товарів, що перемішуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних чи інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, відповідно до якої заявлено до вивезення з митної території України товари загальною вартістю 84500 грн, а саме : контроллер 20 43 коробки вартістю 54 000 грн, кран шаровий латунний -7 ящиків вартістю 16800 грн, ущільнююча паста 250 мл 5 ящиків 13700 грн (том 1, а.с. 8-9, 96-97).

Відповідно до відповіді Харківської митниці ДФС України від 08 жовтня 2019 року у період з 12 вересня 2019 року по 13 вересня 2019 року ОСОБА_4 здійснено такі переміщення через пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка»: 12 вересня 209 року о 10 год. 51 хв в напрямку руху «виїзд з України», о 21 год. 14 хв - в напрямку руху «в`їзд в Україну», 13 вересня 2019 року о 19 год. 41 хв - в напрямку руху «виїзд з України», о 23 год. 40 хв - в напрямку руху «в`їзд в Україну» (том 1, а.с. 10-11).

Відповідно до акту приймання передавання від 13 вересня 2019 року на зберігання ГУ ДПСУ прийнято таке майно: контролер для згорання дров управління ZESTAW NADMUCHOWY) DP-02+CS-20 - 46 шт., ущільнювальна паста (Unipak), упаковка 250 грам 270 штук, ущільнювальна паста (Unipak) упаковка 65 грам 600 штук, кран RS 750 та 120 870 штук (том 1, а.с. 21, 111).

19 вересня 2019 року ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області подано заяву про повернення майна, вилученого на митному пункті пропуску «Гоптівка-Нехотєвка» з 12 на 13 вересня 2019 року, яке помилково значиться безхазяйним та перебуває на зберіганні в ГУ ДПС у Харківській області (том 1, а.с. 6).

11 жовтня 2019 року листом ГУ ДПС у Харківській області ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для прийняття рішення про повернення майна у зв`язку з недоведеністю належності вказаного майна заявнику ( том1, а.с. 22-23).

Відповідно до листа Слобожанської митниці ДМС України 11 травня 2021 року при проведенні митного огляду транспортного засобу/стосовно ОСОБА_1 встановлено, що оглянутий товар відповідає заявленому у митній декларації (кількістю 54 місця), заборонених або обмежених для вивезення товарів та предметів не виявлено, порушень митних правил не виявлено.(том 1, а.с. 213).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст.5 ЦПК України).

Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну прикордонну службу України» органи охорони державного кордону безпосередньо виконують постановлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканості державного кордону України.

Відповідно до статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (віндикаційний позов).

За статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Визначено статтею 179 ЦК України, що річчю, за змістом, є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року в справі № 756/15538/15 (провадження № 61-18736сво18) зазначено, що: «віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору».

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Зважаючи, що позивачем було розпочато проходження митного контролю, про що подано відповідну декларацію, перелік майна, зазначений у вказані декларації відповідає переліку майна, що було виявлено працівниками прикордонної служби та зафіксовано в акті приймання-передавання від 13 вересня 2019 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Посилання відповідача щодо розбіжностей у товарах, зазначених у накладній від 11 вересня 2019 року, митній декларації від 12 вересня 2019 року (під час заповнення якої кількість товару зазначалася не поштучно, а у ящиках) та акті приймання-передавання від 13 вересня 2019 року не спростовує висновки суду, що вказані документи стосуються одного й то ж товару: контролера для загоряння дров (блок управління CS-20 та вентилятор DP02), кранів та ущільнюючої пасти, проте, зважаючи специфіку товару, відображений у документах з певними відмінностями.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук