Провадження № 2/625/37/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2023 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Скляренка М.О.,

секретаря судового засідання Талавирі С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг у розмірі 49210 гривень 05 копійок яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 39635 гривень 18 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом 9574 гривні 87 копійок. Також позивач просив суд стягнути із відповідача судові витрати в сумі 2684 гривні 00 копійок.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 29 липня 2013 року з метою отримання банківських послуг відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», назва якого 14 червня 2018 року внаслідок відповідної державної реєстрації змінена на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та підписав відповідну анкету-заяву, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Також, в обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказав, що за вказаним вище договором відповідачу був наданий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 18 лютого 2023 року виникла заборгованість за договором в загальному розмірі 49210 гривень 05 копійок, що й стало підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду із позовом про стягнення вказаної заборгованості.

Ухвалою від 28 березня 2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Будь-які процесуальні дії, як то забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо, не вчинялися.

За правилами, встановленими ч. 8 ст. 279 ЦПК України суд при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а також заслуховує усні пояснення сторін та показання свідків.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду письмову заяву за вх. № 466/01-54/23 від 23 березня 2023 року (а.с. 69), в якій просив справу розглядати без участі представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також зазначив про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с.89,92). Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від нього не надходило, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За положенням ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, повноважного представника для участі у судовому засіданні не направив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, за умовами договору без номера від 29 липня 2013 року ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», назва якого 14 червня 2018 року внаслідок відповідної державної реєстрації змінена на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, проте своєчасно не сплачував Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом та відсотками, внаслідок чого, згідно розрахунку заборгованості за договором (а.с. 6-13) та виписки за договором (а.с. 56-65) виникла заборгованість у розмірі 49210 гривень 05 копійок, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 39635 гривень 18 копійок, а також заборгованості за простроченими відсотками в сум і 9574 гривні 87 копійок.

Представник позивача в позові зазначив, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», назва якого 14 червня 2018 року внаслідок відповідної державної реєстрації змінена на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», таі відповідачем ОСОБА_1 29 липня 2013 року укладений договір про надання банківських послуг, який складається із Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів обслуговування кредитних карт, позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг.

Як вбачається із наданого представником позивача у якості доказу витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказаний документ відповідачем ОСОБА_1 не підписувався. Більше того, в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які б беззаперечно свідчили про те, що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг ознайомився відповідач ОСОБА_1 і з ними погодився, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив в собі умови в тій редакції, як вони викладені в поданому до суду витягу із Умов та Правил надання банківських послуг .

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в таких випадках також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин з врахуванням відсутності достовірних підтверджень щодо конкретних запропонованих відповідачу ОСОБА_1 . Умов та Правил надання банківських послуг, наданий Банком витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ч.1 ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). А у ч. 2 ст. 1054 ЦК України закріплене правило, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договорів приєднання розробляються самим банком, і такі умови повинні бути зрозумілими усім споживачам та доведеними до їх відома, а тому, з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, з якими позивач ознайомлений, а не інші, позаяк споживач послуг банку приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомився.

У відповідності до вимог ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилами, визначеними ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В Анкеті-заяві позичальника від 29 липня 2013 року відсутні умови договору щодо сплати процентів за користування кредитом, а Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, як вже зазначалося вище, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

З огляду на вказані обставини відсутні підстави вважати, що сторони дійшли згоди і в письмовій формі закріпили істотну умову договору щодо його ціни в частині сплати процентів за користування кредитними коштами.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевказані обставини, взявши до уваги те, що позивач не довів належними, допустимими і достовірними доказами правомірності своєї вимоги щодо стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом, суд вважає таку вимогу безпідставною, і такою, що задоволеною бути не може.

При цьому, взявши до уваги ту обставину, що фактично отримані та використані відповідачем ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 39635 гривень 18 копійок має бути стягнутою із відповідача на користь позивача.

Крім того, за правилами, визначеними п. 3 ч. 1 ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2161 гривні 69 копійок (39635 гривень 18 копійок (розмір задоволених вимог) х 100% : 49210 гривень 05 копійок (розмір заявлених вимог) = 80, 54 % (відсоток задоволених вимог); 2684 гривні 00 копійок (сума сплачених позивачем судових витрат) х 80, 54 % (відсоток задоволених вимог) : 100% = 2161 гривня 69 копійок (розмір судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог).

Керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265, 274-279ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 04 березня 2008 року Коломацьким РВ ГУМВС України в Харківській області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № НОМЕР_3 (для погашення заборгованості та судових витрат) за кредитним договором б/н від 29 липня 2013 року заборгованість за кредитом в сумі 39635 (тридцять дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять) гривень 18 (вісімнадцять) копійок та сплачену позивачем суму судового збору в розмірі 2161 (дві тисячі сто шістдесят одна) гривня 69 (шістдесят дев`ять) копійок.

В задоволенні вимоги про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9574 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири) гривні 87 (вісімдесят сім) копійок відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 16 травня 2023 року.

Суддя: М.О. Скляренко