ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 636/265/21

провадження № 22ц/818/1713/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представниця відповідача ОСОБА_3 ,

третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2022 року в складі судді Оболєнської С.А.

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадок та визнання права власності на 1/3 частку спадкового майна.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на майно - 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1999 року, виданого відділом Житлово-комунального господарства та будівництва виконкому Чугуївської міської ради. Іншим співвласником цієї квартири є ОСОБА_2 .

Зазначив, що він прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його матері, оскільки на час смерті проживав разом із нею у спірній квартирі, а тому до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Факт проживання підтверджується актом від 11 листопада 2020 року та довідкою № 11 від 11 листопада 2020 року.

Вказав, що у грудні 2020 року йому стало відомо, що державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Харківської області Оксендлєр О.Б. видано свідоцтва від 24 квітня 2020 року № № 1-521, 1-522 про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , на ім`я її сина, ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті його матері, тобто, 2/3 частини вказаної квартири.

Зазначив, що відповідачем при зверненні до нотаріуса була прихована інформація про склад спадкоємців після смерті ОСОБА_4 .

Посилався на те, що він, як спадкоємець першої черги спадкування, фактично прийняв спадщину, оскільки фактично проживав в спірній квартирі. Заяв нотаріусу про відмову від своєї частки на користь свого брата не подавав, а тому свідоцтвом про право на спадщину від 24 квітня 2020 року порушено його право на спадкування.

Просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Харківської області Оксендлер О.Б. 24 квітня 2020 року за реєстровими №№ 1-521, 1-522, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , тобто 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати її державну реєстрацію у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири в порядку спадкування за законом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено; визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , виданого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Оксендлєр О.Б. 24 квітня 2020 року за реєстровими №№1-521,1-522, на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 успадкував усю спадкову масу, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 , тобто 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та скасовано її державну реєстрацію у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки квартири в порядку спадкування за законом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На вказане рішення суду ОСОБА_2 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у позові ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права при складанні та врученні оскаржуваного рішення, що є підставою для його скасування. Також, неправильно застосовані норми матеріального права та не надано доказам належну оцінку у справі. Так, зазначив, що наданий позивачем акт від 11 листопада 2020 року підписаний особами, підписи яких не завірені належним чином, тому викликає сумнів у їх правдивості, оскільки пам`ятати точну дату проживання через п`ять років потому про чужих сусідів практично неможливо. Також, судом необґрунтовано відмовлено у наданні ним додаткових доказів (листів) від 12 липня 2021 року, в яких група сусідів додатково свідчать про факт не проживання постійно позивача зі спадкодавицею. Суд першої інстанції залишив без розгляду його клопотання про виклик свідків, яке заявлено у відзиві на позовну заяву. Вважав, що довідка № 11 від 11 листопада 2020 року, що визнана судом як належний та допустимий доказ, не може вважатися такою, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки складена та завірена керівником правління ОСББ «Роза-3» Складнєвою Н.М., а згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСББ «Роза-3» було зареєстровано лише 19 січня 2017 року. Як свідчить сама ОСОБА_5 у довідці від 17 червня 2021 року проживання мешканців у будинку до 19 січня 2017 року вона не контролювала. Вказав, що в матеріалах справи відсутні докази позивача про сплату ним за комунальні послуги, проведення ремонтних робіт. Договір про заміну вікон від 14 січня 2015 року не може розглядатися як належний та допустимий доказ, тому що він не підписаний сторонами договору. Договір на надання телекомунікаційних послуг також не може бути належним та допустимим доказом спільного проживання позивача зі спадкодавицею на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він складений 28 квітня 2016 року. Посилався на те, що у спірній квартирі він проживав зі спадкодавицею, дружиною та двома дітьми. На той час позивач був також одружений та разом із своєю сім`єю проживав у будинку за адресою: АДРЕСА_2 . За даною адресою позивач і зареєстрований. Зазначив, що позивач, звертаючись до нотаріуса із заявою щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, не надавав документів, що підтверджують прийняття ним спадщини відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України та позивачу відмовлено нотаріусом в оформленні права на спадщину з причин пропуску строку для прийняття спадщини. Вказав, що позивач відповідно до рекомендації нотаріуса, не звертався до суду з позовом про встановлення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини, також не звертався до суду про встановлення інших юридичних фактів.

02 жовтня 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 через свого представника до суду апеляційної інстанції подав додаткові пояснення у справі, в яких посилався на те, що позивачем у позовній заяві не визначено ціну позову та, відповідно, відсутній судовий збір, сплачений у встановленому порядку та розмірі. Таким чином позовна заява була подана без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 ЦПК України. Вважав, що ухвала суду від 27 січня 2021 року про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі прийнята судом з грубим порушенням норм процесуального права. Зазначив, що він не отримував копію ухвали від 10 лютого 2021 року про забезпечення позову. Крім іншого, просив скасувати заходи забезпечення позову.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 10 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та її участі. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами довів, що його право як спадкоємця порушено та потребує захисту.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с.6, 34).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.5, 38).

З копії спадкової справи № 178/2020 до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини 24 квітня 2020 року до нотаріуса звернувся ОСОБА_2 , в якій посилався на те, що інших спадкоємців немає, а спадщину він прийняв, оскільки постійно проживав зі спадкодавицею на час відкриття спадщини (а.с.133).

Як вбачається з довідки № 0310/6647 від 13 грудня 2018 року, виданою Чугуївською міською радою Харківської області, ОСОБА_2 на день смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39).

За повідомленням Комунального підприємства «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 466 від 27 лютого 2020 року право власності станом на 31 грудня 2012 року на квартиру АДРЕСА_3 , зареєстроване за: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 по 1/3 частині кожному на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом Чугуївської міської ради від 27 січня 1999 року; ОСОБА_4 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане Чугуївською державною нотаріальною конторою від 01 березня 2011 року реєстраційний № 1-679 (а.с.40).

24 квітня 2020 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Коленку В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-521, та спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 2/3 частин квартири АДРЕСА_3 (а.с.55, 99).

24 квітня 2020 року державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області Коленку В.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстроване в реєстрі за № 1-522, та спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: грошових внесків в ТВБВ № 10020/0449 м. Чугуєва, на рахунках №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 з відсотками та компенсаціями до нього (а.с.56).

11 листопада 2020 року складено акт про те, що ОСОБА_1 дійсно з січня 2015 року фактично проживав разом з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 та продовжує, після смерті ОСОБА_4 , мешкати та користуватись житлом в квартирі АДРЕСА_3 до теперішнього часу. Даний акт складено ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_9 , що проживає за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.11).

Як вбачається з довідки № 10 від 11 листопада 2020 року, виданої керівником ОСББ «Роза-3» Складнєвою Н.М., ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 з січня 2015 року по теперішній час. Також ця довідка містить підписи сусідів: ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_10 , що проживає за адресою: АДРЕСА_9 (а.с.13).

Із листа Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області № 3360/02-17 від 10 грудня 2020 року вбачається, що на заяву ОСОБА_1 щодо видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у зв`язку з пропущенням ОСОБА_1 строку подачі заяви про прийняття спадщини, нотаріальна контора не має права видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Повідомлено, що за ухваленням відповідного рішення суду щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду. Також повідомлено, що 24 квітня 2020 року до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області звернувся ОСОБА_2 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, який спадщину прийняв тим, що відповідно до вимог статті 1268 ЦК України постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджено довідкою № 0310-33/6647, виданою 13 грудня 2018 року відділом реєстрації місця проживання особи разом зі спадкодавицею. Заведена спадкова справа за № 178/2020 та 24 квітня 2020 року за реєстраційними номерами № № 1-521, 1-522 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 (а.с.10).

15 червня 2021 року ОСОБА_11 , що проживає за адресою: АДРЕСА_10 , ОСОБА_12 , що проживає за адресою: АДРЕСА_9 та ОСОБА_13 , що проживає за адресою: АДРЕСА_9 у письмовій формі повідомили, що ОСОБА_1 постійно ніколи не мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснили, що він часто навідувався до матері при її житті. За цією адресою завжди мешкав його брат ОСОБА_2 з сім`єю, а саме з дружиною та двома дітьми. ОСОБА_2 мешкає з сім`єю за вказаною адресою в даний час. Його брат за адресою: АДРЕСА_1 не мешкає (а.с.92).

16 червня 2021 року ОСОБА_14 , що проживає за адресою: АДРЕСА_11 та ОСОБА_15 , що проживає по АДРЕСА_12 у письмовій формі повідомили, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_13 разом із жінкою на ім`я « ОСОБА_16 », з якою вони мешкають разом вже багато років (приблизно з 2014 року) по теперішній час. З його законною дружиною вони не знайомі (а.с.93).

Як вбачається з довідки голови ОСББ «Роза-3» Складнєвої Н.М. від 17 червня 2021 року, за період заняття ОСОБА_5 посади голови ОСББ «Роза-3» по вулиці Музейній № 3 з 19 січня 2017 року до цього часу, за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 з жінкою та двома синами. ОСОБА_1 у визначений період за адресою: АДРЕСА_1 не проживав і на теперішній час не проживає. Проживання мешканців за вказаною адресою до 19 січня 2017 року вона не контролювала (а.с.94).

Із довідки голови ОСББ «Роза-3» Складнєвої Н.М. від 17 червня 2021 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_2 . Разом з ним проживають його дружина ОСОБА_17 та діти ОСОБА_18 , 2002 року народження, ОСОБА_19 , 2009 року народження (а.с.95).

До суду першої інстанції ОСОБА_1 також надав копії: договору № 729590 про надання телекомунікаційних послуг від 28 квітня 2016 року, де поштова адреса: АДРЕСА_14 ; карти обліку абонента Чугуївських комп`ютерних мереж № Е05391-0215, адреса підключення: АДРЕСА_1 ; договір від 21 лютого 2015 року про заміну вікон по АДРЕСА_14 (а.с.117-127).

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 надав:

копію письмового повідомлення сусідів від 12 липня 2021 року, за яким ОСОБА_20 , що мешкає по АДРЕСА_15 ; ОСОБА_21 , що мешкає по АДРЕСА_16 ; ОСОБА_22 , що мешкає по АДРЕСА_17 ; ОСОБА_23 , що мешкає по АДРЕСА_18 ; ОСОБА_5 , що мешкає по АДРЕСА_19 повідомили, що по АДРЕСА_1 постійно мешкає та мешкав ОСОБА_2 із своєю сім`єю (дружина та два сина). Він жив і тоді, коли ще була жива його мати. Його брат, ОСОБА_1 , будучи вже дорослим, зі своєю матір`ю та після її смерті за вказаною адресою постійно не проживав та не проживає по теперішній час. Він завжди навідував її за життя, а потім навідував брата. Але він зі своєю сім`єю завжди мешкав окремо (а.с.205);

копію письмового повідомлення сусідів від 12 липня 2021 року, за яким ОСОБА_24 , що мешкає по АДРЕСА_20 повідомила, що ОСОБА_1 постійно мешкає у будинку АДРЕСА_13 разом з сусідкою « ОСОБА_16 ». Вони мешкають разом за цією адресою вже багато років з 2014 року. Сусіди вважають їх чоловіком та жінкою (а.с.206);

копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що 19 січня 2017 року проведено державну реєстрацію ОСББ «Роза-3», керівником якого є ОСОБА_5 (а.с.207).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 128/2209/19).

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Як вбачається з пунктів 3.21, 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, (в редакції чинній на момент звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою із спадкодавцем.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20.

Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Звертаючись до суду з відповідним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини і протягом шести місяців про відмову від спадщини не заявив.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка постійно проживала та була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, з 2/3 частин квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є її сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 на час відкриття спадщини був зареєстрований та проживав разом із спадкодавицею за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 на час відкриття спадщини був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , що не заперечується самим позивачем.

В свою чергу ОСОБА_1 стверджує, що він з січня 2015 року фактично постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 та на підтвердження цього надає копію довідки № 10 від 11 листопада 2020 року, виданої керівником ОСББ «Роза-3» Складнєвою Н.М.

Проте, матеріали справи свідчать про те, що ОСББ «Роза-3» зареєстровано лише 19 січня 2017 року. Тобто, на момент смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказане ОСББ «Роза-3» ще не існувало, у зв`язку з чим і повноважень щодо надання довідок такого змісту за період до 19 січня 2017 року у нього не було.

Крім того, як вбачається з довідки голови ОСББ «Роза-3» Складнєвої Н.М. від 17 червня 2021 року, проживання мешканців за адресою: АДРЕСА_1 до 19 січня 2017 року вона не контролювала.

Також колегія суддів не приймає до уваги акт від 11 листопада 2020 року як достатній доказ фактичного проживання спадкоємця зі спадкодавицею на момент її смерті з огляду на те, він складений сусідами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Будь яких письмових доказів щодо підтвердження показань свідків позивачем не надано.

Аналізуючи обставини справи та норми права, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, передбачених підпунктом 3.22 пунктом 3 глави 10 Порядку, які б свідчили про те, що на час смерті він проживав зі спадкодавицею.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду в постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 601/1437/16 ( провадження № 61-27273св18).

Разом із тим, заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у шестимісячний строк з часу її смерті, як це передбачено частиною першою статті 1269 ЦК України, ОСОБА_1 не подав.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Листом № 3360/02-17 від 10 грудня 2020 року Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області повідомила ОСОБА_1 про те, що у зв`язку з пропущенням ОСОБА_1 строку подачі заяви про прийняття спадщини, нотаріальна контора не має права видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Також зазначено, що за ухваленням відповідного рішення суду щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 необхідно звернутися до суду.

Таким чином, вказаний лист за своїм змістом зводиться до того, що свідоцтво про право на спадщину позивачу видане бути не може саме з підстав пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини та нотаріусом роз`яснено право позивача на звернення до суду з позовною заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Однак, матеріали справи не свідчать про те, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Установивши, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій, направлених на прийняття спадщини, не надав доказів факту постійного проживання з ОСОБА_4 на час її смерті, не подав заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк та не звертався із заявою про встановлення факту проживання з спадкодавицею або заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадок та визнання права власності на 1/3 частку спадкового майна задоволенню не підлягають.

За відсутності належних і допустимих доказів факту прийняття спадщини суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті його матері ОСОБА_4 .

Врахувавши вимоги вказаних норм права та надавши належну правову оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач, місце проживання якого на час відкриття спадщини було відмінним від місця проживання спадкодавця, не прийняв спадщину в установленому законом порядку та не подав нотаріусу у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20 (провадження N 61-12472св22).

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на наведене, колегія суддів визнає обґрунтованими посилання ОСОБА_2 на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено, судовий збір за її подачу в розмірі 2576,70 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Щодо клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 9 статті 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частина якої на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 27 січня 1999 року, відділ ЖКГ та будівництва виконкому Чугуївської міської ради, та 2/3 якої на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-521 НОК № 706169, виданого 24 квітня 2020 року Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області, індексний номер: 52054154 від 24 квітня 2020 року, належить ОСОБА_2 .

Виходячи з того, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі та враховуючи вимоги частини 9 статі 158 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_2 та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10 лютого 2021 року.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381, 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадок та визнання права власності на 1/3 частку спадкового майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2576,70 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 10 лютого 2021 року шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , 1/3 частина якої на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 27 січня 1999 року, відділ ЖКГ та будівництва виконкому Чугуївської міської ради, та 2/3 якої на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-521 НОК № 706169, виданого 24 квітня 2020 року Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області, індексний номер: 52054154 від 24 квітня 2020 року належить ОСОБА_2 - скасувати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.