Справа №345/1936/22
Провадження № 2/345/58/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.04.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Марецької І.М.

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

представника третьої особи Чижевського С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської ради, Виконавчого комітету Калуської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління комунальної власності Калуської міської ради про визнання права власності у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку, скасувати державну реєстрацію права власності, зобов`язання організувати та профінансувати капітальний ремонт житлового будинку, прибудинкової території та індивідуально визначеного допоміжного приміщення, -

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що він являється власником квартири АДРЕСА_1 . З наданих йому Виконавчим комітетом Калуської міської ради документів він дізнався, що згідно генерального плану на прибудинковій території будинку, де він проживає заплановано та збудовано приміщення котельні. На даний час технічний паспорт будинку АДРЕСА_2 не виготовлений, а наявний технічний паспорт, який виготовлений ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» згідно договору № 127 від 05.12.2016, не відповідає вимогам Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127. Позивач вказує, що відповідачі не виконують свої обов`язки в частині проведення інвентаризації та виготовлення технічного паспорта на будинок, в якому він проживає, оскільки інформація про прибудинкову територію прихована з метою заперечення права власності на допоміжне приміщення (котельну).

Позивач зазначає, що згідно наданих відповідачами документів приміщення котельні розташоване на прибудинковій території будинку, в якому він проживає з 1959 року, заплановане, збудоване та здане в експлуатацію як допоміжне приміщення для задоволення потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням співвласників будинку. Разом з тим, листом від 01.06.2021 управління комунальної власності повідомило його, що нежитлова будівля по АДРЕСА_2 знаходиться в комунальній власності Калуської територіальної громади. На думку позивача відповідачі без жодних правовстановлюючих документів, всупереч вимогам законодавства визнали допоміжне приміщення (котельну) нежитловим приміщенням, присвоїли їй окрему адресу та безпідставно тривалий час розпоряджаються ним на власний розсуд без належних правових підстав. Разом з тим позивач вважає, що котельна розташована на прибудинковій території буд. АДРЕСА_2 є допоміжним приміщенням та є спільною власністю співвласників будинку.

ОСОБА_1 вказує, що у приміщенні по АДРЕСА_2 з 30.08.2006 було зареєстроване та фактично знаходиться Комунальне підприємство «Ритуальна служба». Між Управлінням комунальної власності Калуської міської ради та КП «Ритуальна Служба» існують цивільно-правові відносини, зокрема наявний Договір оренди нежитлових приміщень № 563 від 10.06.2021. Згідно п. 3.1 даного Договору орендна плата за користування нежитловим приміщенням становить 1,20 гривень з ПДВ. Позивач вважає, що розмір орендної плати був визначений з порушенням Методики розрахунку орендної плати та порядку надання в оренду комунального майна територіальної громади міста Калуша, затвердженої рішенням Калуської міської ради від 10.08.2006 № 62, оскільки жодних експертних оцінок предмету оренди для розрахунку та встановлення орендної плати не проводилося. На думку позивача, за весь період оренди (з 30.08.2006) в разі правильного визначення розміру орендної плати співвласники його будинку змогли б накопичити достатню суму для проведення капітального ремонту будинку, прибудинкової території та допоміжного приміщення.

ОСОБА_1 зазначає, що листом виконавчого комітету Калуської міської ради від 12.05.2021 його повідомлено, що згідно із програмою капітального ремонту житлового фонду Калуської територіальної громади на 2021-2023 роки та у зв`язку з тим, що співвласники його будинку обрали форму управління через ТзОВ «Управляюча компанія «Комфорт-Дім», то надання фінансової допомоги з місцевого бюджету на капітальний ремонт будинку є можливим на умовах спільного фінансування в межах програми спів фінансування співвласниками квартир 30 % від кошторисної вартості об`єкта ремонту. Крім того, йому також повідомили, що у 2002, 2008, 2016 та 2018 проводилися капітальні ремонти конструктивних елементів будівлі. Однак, на думку позивача, ані балансоутримувач, ані орган місцевого самоврядування до 2019 року належним чином не виконували вимог «Правил тримання жилих будинків та прибудинкових територій», починаючи з 1959 по липень 2019 року, коли рішенням Калуської міської ради списали будинок із балансу ЖЕО №1.

ОСОБА_1 , посилаючись на положень ст. 1212 ЦК України, зазначає, що оскільки відповідачі на свій розсуд визначили орендну плату на майно, яке їм не належить, то вони зобов`язані повернути власнику грошові кошти, які орган місцевого самоврядування зберіг у себе за рахунок співвласників його будинку без достатньої правової підстави за весь час оренди котельні (за 16 років) із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних. Також на його думку, поверненню підлягають і кошти, які повинні були частково накопичуватися зі сплати комунальних послуг (амортизаційні відрахування) від початку експлуатації будинку до часу ліквідації комунальних житлово-експлуатаційних організацій.

Позивач вважає, що відповідачами було порушене його право мирно володіти своїм майном, яке визначене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Все наведене, на думку позивача, у сукупності відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, та є належним та ефективним (у розумінні положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) способом захисту його порушеного права, який забезпечує реальне поновлення його порушених прав.

З огляду на наведене позивач просить суд визнати його право власності у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку на допоміжне приміщення (котельню), яка розташована на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 за адресою АДРЕСА_2 .

Також ОСОБА_1 просить суд зобов`язати Калуську міську раду, Виконавчий комітет Калуської міської ради та Управління комунальної власності Калуської міської ради організувати (обстежити та розробити кошторис) та профінансувати капітальний ремонт житлового будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_2 , а також індивідуально визначеного допоміжного приміщення по АДРЕСА_2 за рахунок коштів, що охоплюють завдані відповідачами матеріальні збитки внаслідок порушення прав співвласників багатоквартирного житлового будинку та включають амортизаційні відрахування зі сплати комунальних послуг від початку експлуатації будинку (1959 рік) до часу ліквідації комунальної житлово-експлуатаційної організації, а також належно визначену суму орендної плати для КП «Ритуальна служба» за період оренди, починаючи з 30.08.2006 із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних по час ухвалення судового рішення шляхом перерахування 30 % від кошторисної вартості об`єкта ремонту на спеціальний рахунок, який відкрито в Управлінні житлово-комунального господарства Калуської міської ради за цільовим призначенням «30 відсотків співфінансування співвласниками будинку АДРЕСА_2 на капітальний ремонт будинку та допоміжних приміщень», а решту 70% виділити з місцевого бюджету.

Ухвалою суду від 22.07.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано відповідачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 04.08.2022 позовну заяву було повернуто ОСОБА_1 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.09.2022 ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2022 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 24.10.2022 провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання, а також встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

15.11.2022 від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що оспорюваний об`єкт являється допоміжним приміщенням. Прибудинкова територія житлового будинку по АДРЕСА_2 визначена відповідно до рішення Калуської міської ради від 22.02.2018 «Про погодження Проекту розподілу територій мікрорайону (кварталу)(вул. Ковжуна, 1, 3, 5) для визначення прибудинкових територій», згідно якого оспорюваний об`єкт не знаходиться на прибудинковій території вказаного будинку. Нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 було переведене на баланс КП «Водотплосервіс» від ДМП «Калуштеплокомуненерго» згідно рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 13.05.2003 № 216. В даній будівлі розміщувався теплопункт, який розподіляв теплову енергію, що виробляла котельня на АДРЕСА_3 до будинків по АДРЕСА_2 , 3, АДРЕСА_4 та церки Святого Архистратига Михаїла. Також відповідачі вказують, що відповідно до «Акта государственной приемки здания сооружения 1959 год, Ватутина, 1» централізоване теплопостачання будинку АДРЕСА_2 здійснювалося від котельні, розміщеної в будинку на АДРЕСА_5 ), а тому твердження позивача, що оспорюваний об`єкт був призначений для теплопостачання даного будинку при його спорудженні не відповідає дійсності.

Щодо вимоги щодо капітального ремонту жилого будинку АДРЕСА_2 відповідачі вказують, що позивач являється власником квартири АДРЕСА_1 та разом із іншими власниками квартир відповідно співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до п. 1 та 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники багатоквартирного будинку зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного та капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку. Крім того, ч. 7 ст. 10 Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду» визначено, що колишні власники (їх правонаступники), які володіли багатоквартирними будинками до моменту їх приватизації, зобов`язані брати участь у фінансуванні їх ремонту та сприяти організації його проведення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Спори, що виникають з цього питання, вирішуються судом. Порядок участі в організації та фінансуванні ремонту приватизованих житлових будинків їх колишніх власників затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572. Разом з тим фінансування місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства повинно здійснюватися за рахунок коштів місцевих бюджетів. Таким чином, на думку відповідача, питання ремонту багатоквартирного житлового будинку має вирішуватися за рахунок коштів співвласників спільного майна, джерел фінансування, які визначені Бюджетним кодексом України, та інших джерел, не заборонених законодавством, на умовах співфінансування.

Також відповідач вказує, що за рахунок коштів місцевого бюджету без участі у спів фінансуванні співвласників будинку АДРЕСА_2 , у вказаному будинку у 2002 році було проведено капітальний ремонт шатрової покрівлі, ремонт мереж водопостачання, у 2008 році заміна вікон на сходових клітках будинку, у 2016 році ремонт водозливної системи будинку, у 2018 році капітальний ремонт мереж централізованого водопостачання, капітальний ремонт освітлення сходових кліток із встановленням ЛЕД світильників. Відповідач також вказує, що у Виконавчого комітету Калуської міської ради є обов`язок взяти участь у фінансуванні капітального ремонту багатоквартирного будинку, а не проводити його повністю за кошти бюджету.

Крім того, щодо звіту колишнього власника про виконання вимог, зазначених у «Правилах тримання жилих будинків та прибудинкових територій», починаючи з 1959 року по 2019 рік, то відповідач вказує, що у Виконавчого комітету Калуської міської ради та у Калуської міської ради не може та не повинно бути на зберіганні таких документів, оскільки орган місцевого самоврядування не здійснює та не надає послуги з управління багатоквартирними будинками. Також відповідач вважає безпідставними припущення позивача про те, що управляюча компанія ТОВ «УК «Комфорт-Дім» була утворена органом місцевого самоврядування на майні комунального підприємства та є підпорядкованою, підзвітною, підконтрольною органу місцевого самоврядування, оскільки дане підприємство має організаційно-правову форму «товариство з обмеженою відповідальністю» недержавної форми власності.

З огляду на наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

29.11.2022 позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив про безпідставність твердження відповідача про те, що оспорюваний об`єкт не був призначений для теплопостачання його будинку, оскільки в будинку по АДРЕСА_5 (на даний час будинок АДРЕСА_3 ) не було і немає жодної котельні. Також, на думку позивача, з наданих відповідачем документів вбачається, в який спосіб приміщення котельні, яке розташоване в дворі їхнього будинку, було привласнено та перетворено в господарський будинок. Крім того, згідно генерального плану (участок № 32) по АДРЕСА_2 визначено розмір земельної ділянки, вказано його будинок, двір, котельню та їх розміри, а згідно рішення Калуської міської ради від 22.02.2018 «Про погодження Проекту розподілу територій мікрорайону (кварталу) (вул. Ковжуна, 1, 3, 5) для визначення прибудинкових територій» та експлікації, наданої начальником УЖК міської ради про погодження проекту частина земельної ділянки та приміщення котельні зникло, чим підтверджено факт привласнення відповідачами чужого майна.

На думку ОСОБА_1 , відповідач у відзиві не спростував факт невиконання ним своїх обов`язків, оскільки закінчився термін зберігання відповідних документів. Також відповідач не надав інформації про зникнення амортизаційних відрахувань після ліквідації КП «ЖЕО №1», які повинні були накопичуватися для відновлення та ремонту житлового фонду, а також не надав належний розрахунок орендної плати за оренду котельні, здійснений відповідно до Методики розрахунку орендної плати та порядку надання в оренду комунального майна територіальної громади м. Калуша», затвердженої рішенням Калуської міської ради від 10.08.2006 № 62.

Також 20.12.2022 позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій уточнив позовні вимоги та просить суд визнати його право власності у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку на допоміжне приміщення (котельню), розташовану на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , скасувавши при цьому рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.08.2022 № 307032132 щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 060.

Ухвалою суду від 17.01.2023 було закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду, а також частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, зазначив, що проживає в будинку АДРЕСА_2 з 1959 року. Спірна будівля котельні була збудована на прибудинковій території будинку по АДРЕСА_2 згідно генерального плану на забудову. З того ж часу дана котельня використовувалась для генерування та подачі тепла до будинку, де він проживає. Внаслідок неправомірних дій відповідачів було змінено статус котельні на нежитлове приміщення. Вказує, що згідно Акту государственной приемки здания сооружения від 1959 року постачання теплоопалення повинно було здійснюватися за допомогою котельні, яка розташована біля будинку. Вказав, що твердження відповідача про те, що теплопостачання будинку по АДРЕСА_2 здійснювалося з котельні, розташованої по АДРЕСА_5 ) не відповідає дійсності. Також вказав, що відповідач неправомірно привласнив спірне приміщення котельні, оскільки воно являється спільною сумісною власністю співвласників багатоповерхового будинку по АДРЕСА_2 . Зазначив, що відповідачі незаконно передали вказане приміщення котельні в оренду у 2006 році без згоди на те реальних власників приміщення. Також, вказав на те, що відповідачі нехтують своїми обов`язками щодо проведення обстеження будинку АДРЕСА_2 для визначення необхідності у проведенні його капітального ремонту та згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», своїм обов`язком участі в утриманні багатоквартирних будинків, зокрема, будинок АДРЕСА_2 , де він проживає. Вказав, що орендної плати, яка протягом тривалого часу не поступала до реальних власників приміщення котельні, вистачило б на участь у співфінансуванні житлового будинку. З огляду на таке, вважає свої вимоги обґрунтованими і просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Калуської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив суду, що спірне приміщення не є котельнею, а є теплорозподільчим пунктом, через який здійснювалось постачання теплової енергії до будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 . При цьому, з посиланням на технічний паспорт будівлі вказав, що дана будівля не є котельнею. Також, вказав, що таке спірне приміщення не є допоміжним приміщення будинку АДРЕСА_2 відповідно до положень Постанови КМУ від 28.10.2004 року № 1442. Також, представник міської ради вказав, що спірне приміщення не знаходиться на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 будівля перебувала на балансі «КМП «Калуштеплокомуненерго», у 2003 році була передана на баланс КП «Водотеплосервіс». З 2006 року на договірних засадах спірне приміщення займає Комунальне підприємство «Ритуальна служба». Вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні повністю.

Представник відповідача Виконавчого комітету Калуської міської ради в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що обов`язок брати участь в утриманні багатоквартирних будинків та їх допоміжних приміщень і споруд лежить на власниках/співвласниках таких будинків. Органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, як колишні власники таких багатоквартирних будинків зобов`язані тільки брати участь у фінансуванні їх ремонту та сприяти організації його проведення в порядку визначеному законодавством. Однак, повністю покладати обов`язок проведення обстеження будинку та фінансування капітального ремонту такого будинку немає правових підстав. Калуською міською радою затверджена Програма капітального ремонту житлового фонду Калуської територіальної громади на 2021-2023 роки. Нею визначені порядок та напрямки участі Калуської міської ради у фінансуванні ремонту багатоквартирних будинків. Вказав, що технічна документація на будинки має знаходитись, згідно з діючим законодавством, у балансоутримувача будинку або у управителя. Строк зберігання такої документації складає 5 років. Управителем для будинку АДРЕСА_2 є ТОВ «Комфорт-Дім». Вказане товариство не засноване на комунальній власності Калуської міської ради, тому, ані рада, ані виконком на неї жодного законного засобу впливу не мають. А з приводу технічної документації необхідно звертатись до управителя. Обов`язок проводити обстеження приміщень багатоквартирного будинку для визначення необхідності проведення його ремонту належить до компетенції ОСББ або управителя. Виконавчі органи можуть лише направляти свого представника для участі в роботі комісії по обстеженню таких будівель. Також, вказав, що Калуська міська рада набула право власності на спірне приміщення на законних підставах та на законних підставах використовує його, а саме, передала в оренду КП «Ритуальна служба». Вважає позовні вимоги позивача безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволенні повністю

Представник третьої особи Управління комунальної власності Калуської міської ради в судовому засіданні про задоволення позову заперечив. Пояснив, що розмір орендної плати в сумі 1 гривня за місяць розрахований відповідно до рішень Калуської міської ради, тому розмір такої орендної плати відповідає вимогам законодавства. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 62).

Даний будинок був збудований у 1959 році та на підставі «Акта государственной приемки здания сооружения» від 30.09.1959 був прийнятий в експлуатацію. Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради депутатів трудящих від 12 жовтня 1959 року вказаний акт приймання 32-х квартирного будинку по АДРЕСА_7 від 30 вересня 1959 року був затверджений та дозволено заселити даний будинок (а.с. 122-125). Разом з тим, з даного акту вбачається, що опалення та обладнання котельні водяне від окремо розміщеної котельні по АДРЕСА_5 .

Із «Сводногооциночногоакта по домоволодению АДРЕСА_7 », генерального плану АДРЕСА_2 » вбачається, що поряд із житловим будинком, зазначеним у вказаних документах під літерою «А», була розміщена котельня, зазначена під літерою «Б» (а.с. 64-67).

На підставі рішення Виконавчого комітету Калуської міської ради від 13.05.2003 № 216 «Про перерозподіл майна комунальних підприємств» ДМП «Калушкомуненерго» передало будівлю котельні на вул. Ковжуна КП «Водотеплосервіс» (а.с. 117, 118).

На підставі Акта по результатах інвентаризації основних засобів на дільницях № 1, 4, 6 підприємства, що затверджений генеральним директором КП «Водотеплосервіс» 27.05.2005, будівлю котельні «Ковжуна» перейменовано на «майстерню на АДРЕСА_2 » (а.с. 119).

Також з відповіді Управління житлово-комунального господарства від 10.01.2023 № 03-08/24 вбачається, що централізоване опалення житлового будинку на АДРЕСА_2 здійснювалося від котельні, що знаходиться на АДРЕСА_3 , яка на даний час виведена з експлуатації (а.с. 158).

Рішенням Калуської міської ради від 29.08.2019 № 2513 «Про відключення окремих житлових будинків від централізованого теплопостачання» затверджено перелік багатоквартирних будинків, мешканцям яких буде надана одноразова матеріальна допомога щодо відключення від централізованого теплопостачання, в тому числі АДРЕСА_2 (а.с. 155). Тобто житловий будинок по АДРЕСА_2 був відключений від централізованого теплопостачання.

Рішенням Калуської міської ради від 29.07.2021 № 653 КП «Водотеплосервіс» передало майстерню на вул. Ковжуна КП «Калуська енергетична компанія» Калуської міської ради (а.с. 121).

Рішенням Калуської міської ради від 22.02.2018 № 1401 було погоджено Проект розподілу територій мікрорайону (кварталу) (вул. Ковжуна, 1, 3, 5) для визначення прибудинкових територій багатоквартирної забудови у м. Калуші (а.с. 134-137). Згідно плану розподілу території мікрорайону (кварталу) забудови, що історично склалася, нежитлова будівля на АДРЕСА_2 не знаходиться на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

З листа начальника Управління комунальної власностівід 01.06.2021 № 01-15/1-2/48 вбачається, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться в комунальній власності Калуської територіальної громади (а.с. 71).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05.08.2022 на підставі листа, серія та номер: 0001-15/1-2/177, виданого 03.08.2022 Управлінням комунальної власності Калуської міської ради, а також листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях серія та номер: 05-03-00803 від 20.07.2022 за Калуською міською радою було зареєстровано право власності на нежитлову будівлю, яка розташована по АДРЕСА_2 (а.с. 130).

Також з листа Управління житлово-комунального господарства Калуської міської ради від 11.11.2022 №01-09/1074 згідно плану розподіл території мікрорайону (кварталу) забудови, що історично склалася, нежитлова будівля на АДРЕСА_2 не знаходиться на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.134).

На підставі розпорядження міського голови від 20.04.2007 № 134-р дозволено КП «Ритуальна служба» впродовж п`яти років орендувати нежитлову споруду майстерні по АДРЕСА_2 для надання ритуальних послуг (а.с. 120).

Також судом встановлено, що на даний час КП «Ритуальна служба» користується нежитловим приміщенням по АДРЕСА_2 на підставі Договору оренди нежитлових приміщень, які відносяться до комунальної власності Калуської міської територіальної громади № 563 від 10 червня 2021 року (а.с. 73-75).

26.07.2021 позивач звернувся до Калуського міського голови із комерційною пропозицією, в якій зазначив, що під час проектування та будівництва їхнього будинку було збудоване допоміжне приміщення для його обслуговування та задоволення побутових потреб мешканців, а саме приміщення котельні. Однак із отриманих на його запит документів він дізнався, що дана котельна перебуває у власності Калуської територіальної громади.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_4 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначив, що, аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші та ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

У рішенні Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Конституційний Суд України вказав, що за законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення. Крім того, таке функціональне призначення‚ як обслуговування дво- або багатоквартирного будинку‚ має і прибудинкова територія навколо нього, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою. З цього випливає, що допоміжне приміщення може бути розташоване і поза межами дво- або багатоквартирного будинку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 760/34774/19 (провадження № 61-16370св20) зазначено, що «допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. При цьому законодавство розділяє поняття допоміжного приміщення та нежилого приміщення як окремого об`єкта нерухомості. Згідно зі статтею 1 Закону № 2482-XII допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення)…Разом з тим нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Таким чином, у житлових будинках можуть бути як допоміжні, так і нежилі приміщення, які мають окреме, незалежне призначення (магазини, кафе, перукарні,художні майстерні тощо). У багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 Житлового кодексу Української РСР) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Оскільки, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що спірне приміщення за адресою АДРЕСА_2 не розміщене на прибудинковій території, що обслуговує житловий будинок АДРЕСА_2 , та за своїм призначенням, технічними характеристиками та властивостями не може використовуватись, як допоміжне приміщення котельні, суд вважає вимогу позивача про визнання його права спільної сумісної власності на вказане приміщення, як на допоміжне приміщення до будинку АДРЕСА_2 , недоведеною.

Крім того, правовим висновком,зробленим Третьою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суд в постанові від 20.04.2021 року № 465/5950/14-ц (провадження № 61-19615св20), встановлено: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у справах про визнання права власності на об`єкт нерухомості, який є допоміжним приміщенням у багатоквартирному будинку (у т. ч. щодо горища) належними відповідачами мають бути усі інші, окрім позивача, співвласники будинку, у якому знаходиться таке горище.».

Також, «…визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.» Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

В той же час суд відхиляє подані позивачем докази на підтвердження статусу спірного приміщення, як допоміжної будівлі з огляду на невідповідність таких доказів вимогам ст. ст. 77-80 ЦПК України. Так, з поданих суду фотографій неможливо встановити місце фотографування та місце знаходження зображеної будівлі. Також, вказані фотографії ніяк не підтверджують факт використання даного приміщення, як котельні. З огляду на таке, суд визнає такі фотографії неналежним доказом.

Також не є достовірним доказом заява від 10.03.2023 року зі свідченнями, підписана мешканцями багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , оскільки, отримання показів свідків здійснюється шляхом їх допиту судом в судовому засіданні (ст. 230 ЦПК України).

Враховуючи, що суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на спірне приміщення, суд також відмовляє в задоволенні позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на нього.

Що стосується вимоги про зобов`язання Калуської міської ради, її виконавчого комітету та управління комунальної власності організувати та провести обстеження будинку АДРЕСА_2 та за результатами такого обстеження розробити кошторис капітального ремонту вказаного будинку, суд звертає увагу на наступне.

Порядком участі в організації та фінансуванні ремонту приватизованих житлових будинків їх колишніх власників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572 визначено, що обстеження будинків, які потребують першого після приватизації ремонту та складання проектно-кошторисної документації на його проведення, покладається на відповідні проектні організації. В обстеженні будинку зобов`язані брати участь представники власників, співвласників будинку та колишнього власника будинку.

Відповідно до розділу 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2055 р. № 76 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за N 927/11207 визначено, що контроль за технічним станом здійснюється шляхом впровадження системи технічного огляду жилих будинків. Система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових та позапланових оглядів.Планові огляди житлових будинків розподіляються на загальні та профілактичні. Загальний огляд здійснюється комісією, до складу якої входять відповідні спеціалісти виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та представники громадських організацій, правління ЖБК та ОСББ. У разі необхідності до складу комісій можуть включатися спеціалісти - експерти проектних інститутів та спеціалізованих організацій. Профілактичні огляди жилих будинків та їх конструктивних елементів здійснюються відповідними спеціалістами виконавця послуг відповідно до встановленої періодичності. Позапланові огляди проводяться комісією або окремими працівниками виконавця послуг у залежності від обсягу та характеру пошкоджень, що виникли.

Згідно п. 2.5.2. вказаних Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій порядок розроблення, обсяг і характер проектно-кошторисної документації на капітальний ремонт жилих будинків, а також терміни її видачі підрядній організації, порядок проведення та фінансування капітального ремонту жилих будинків повинні встановлюватися відповідно до вимог нормативно-правових та нормативно-технічних документів. Пунктом 1.2.2 Правил передбачено, що до складу документації, яка ведеться виконавцями послуг, входять:- кошториси, описи робіт на поточний і капітальний ремонт. Виконавцем послуг згідно указаних Правил визначений суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Як вбачається з положень наведених нормативних актів, обов`язок проведення обстеження та складання кошторису на проведення капітального ремонту не належить до компетенції органів місцевого самоврядування та їх виконавчих комітетів.

Так само Законом України «Про місцеве самоврядування», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» не закріплений обов`язок органів місцевого самоврядування та створених ними виконавчих органів проводити обстеження та складати кошториси капітального ремонту житлових будинків.

Натомість, згідно положень ст. 7 Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідачів та третьої особи профінансувати проведення капітального ремонту. Відповідно до ч. 7 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» колишні власники (їх правонаступники), які володіли багатоквартирними будинками до моменту приватизації, зобов`язані брати участь у фінансуванні їх ремонту та сприяти організації його проведення у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.Порядком участі в організації та фінансуванні ремонту приватизованих житлових будинків їх колишніх власників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572 визначено, що колишні власники багатоквартирних будинків (виконкоми місцевих Рад народних депутатів, місцеві державні адміністрації у містах Києві та Севастополі, підприємства, організації, установи, в повному господарському віданні або оперативному управлінні яких вони перебували) зобов`язані брати участь у роботах по ремонту, потреба в якому виникла після приватизації квартир. Обсяг цих робіт визначається кількістю приватизованих квартир будинку та строком його експлуатації від закінчення будівництва або реконструкції до проведення першого ремонту після приватизації.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Оскільки, з матеріалів справи неможливо встановити, яка частина квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 приватизована, то у суду немає можливості встановити, в якому розмірі має бути визначена участь відповідачів у фінансуванні ремонту.

Також з матеріалів справи відомо, що після проведення приватизації у будинку АДРЕСА_2 уже проводився ремонт, в тому числі капітальний, за кошти Калуської міської ради у 2002, 2008, 2016 та у 2018 роках. Також, з пояснень сторін відомо про те, що Калуською міською радою затверджена Програма капітального ремонту житлового фонду Калуської територіальної громади на 2021-2023 роки. Нею визначені порядок та напрямки участі Калуської міської ради у фінансуванні ремонту багатоквартирних будинків. З урахування такого, у суду існують неспростовні сумніви щодо існування між сторонами спірних відносин з приводу фінансування проведення капітального ремонту багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

Стаття 7 Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначає, що співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що управителем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 визначено ТОВ «Управляюча компанія «Комфор-Дім», а тому в силу вимог законодавства вказана управляюча компанія мала б для вирішення питання про проведення капітального ремонту багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 звернутись до Калуської міської ради з відповідною заявою.

З огляду на відсутність у матеріалах справи даних про звернення управляючої компанії до Калуської міської ради з цього питання, суд робить висновок про відсутність спору з цього питання, а сам факт звернення розцінює, як порушення позивачем меж здійснення свого цивільного права на судовий захист.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (стаття 13 ЦК України).

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (частина третя статті 16 ЦК України). (Постанова від 03.06.2020 № 318/89/18 Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду). Звернення до суду за відсутності реального спору та з наміром завдати шкоди іншій особі шляхом покладення на неї судового обов`язку здійснити певні дії або профінансувати певні витрати у значно більшому розмірі, аніж визначено в законі, суд розцінює, як порушення позивачем меж здійснення свого цивільного права та з огляду на приписи ч. 3 ст. 16 ЦК України визначає таке порушення меж здійснення позивачем свого права на судовий захист, як підставу для відмови в задоволенні цієї вимоги.

Що стосується вимоги про стягнення майнової шкоди завданої незаконним, за твердженням позивача, вибуттям допоміжної будівлі з власності співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , без визначення позивачем розміру такої шкоди, слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завданафізичнійабоюридичній особінезаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим абооргану місцевого самоврядуванняпри здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Постановою від 15.04.2020 у справі № 296/10789/16-ц Касаційного цивільного суду Верховного Суду визначено: «Відповідно до статей 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми статті 1173 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.».

Крім того, до складу матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідачів, він, керуючись положеннями ст. 1212 ЦК України, він включає суму коштів за період оренди спірного приміщення КП «Ритуальна служба» з 30.06.2006 з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних по час ухвалення судового рішення.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Враховуючи, що судом встановлено правомірність користування відповідачами нежитловим приміщенням по АДРЕСА_2 , суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів суми коштів за період оренди спірного приміщення КП «Ритуальна служба» з 30.06.2006 з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних по час ухвалення судового рішення.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що «кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.».

Позивачем при пред`явленні позову та в подальшому в процесі судового розгляду не долучено розрахунків майнової шкоди.

Суд звертає увагу, що виходячи з принципу диспозитивності, він не уповноважений самостійно встановлювати наявність заподіяної матеріальної шкоди позивачу, визначати її грошовий вираз, порядок і способи її відшкодування.

З огляду на таке, в задоволенні вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

З огляду на наведене, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, суд покладає витрати зі сплати судового збору на позивача.

Крім того, на підставі ухвали суду від 17.01.2023 витребувано у Калуської міської ради, Виконавчого комітету Калуської міської ради та управління комунальної власності Калуської міської ради для огляду в судовому засіданні оригінали документів, а саме: листа Виконавчого комітету Калуської міської ради від 26.09.2016 № С-2070 та доданих до нього документів; відповіді заступника міського голови від 08.06.2021 № С-1106; Договору оренди нежитлового приміщення № 563 від 10.06.2021, укладеного управлінням комунальної власності Калуської міської ради та Комунальним підприємством «Ритуальна служба» Калуської міської ради Івано-Франківської області, які суд вважає за необхідне повернути за належністю після набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд -

ухвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Калуської міської ради, Виконавчого комітету Калуської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління комунальної власності Калуської міської ради про визнання права власності у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку, скасувати державну реєстрацію права власності, зобов`язання організувати та профінансувати капітальний ремонт житлового будинку, прибудинкової території та індивідуально визначеного допоміжного приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 05.05.2023.

Головуючий