ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7085/23

Головуючий у першій інстанції Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1220/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2023 року (повний текст складено 24.07.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 127-к від 17.04.2023 про її звільнення;

- поновити її на роботі в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області (далі по тексту - управління ВД ФССУ в Чернігівській області, Управління) на посаді начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності з 19.04.2023;

- стягнути з ГУ ПФУ в Чернігівській області, як правонаступника Управління ВД ФССУ в Чернігівській області, на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення (19.04.2023) до дня винесення судового рішення;

- стягнути з ГУ ПФУ в Чернігівській області судові витрати за надання правничої допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 01.08.2017 перебувала в трудових відносинах з управлінням ВД ФССУ в Чернігівській області, з 14.04.2023 працювала на посаді начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності.

З 01.01.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620 (далі - Закон № 2620), яким викладено в новій редакції Закон «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», де у п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказано «Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.»

Зазначала, що 17.01.2023 їй вручено Попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління про наступне звільнення з 18.04.2023, з яким вона не погодилася із посиланням на те, що дане попередження суперечить вимогам п. 2 Розділу VII Закону № 2620 від 21.09.2022 та п. 1 постанови КМУ № 1442 від 27.12.2022.

01.02.2023 первинна організація профспілки управління ВД ФССУ в Чернігівській області у відповідь на подання голови комісії з реорганізації Управління заперечила та не дала згоду на розірвання трудових договорів з працівниками Управління за скороченням.

17.04.2023 наказом управління ВД ФССУ в Чернігівській області № 127-к позивачку звільнено з посади начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності управління ВД ФССУ в Чернігівській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Уважала, що оскільки відбулася реорганізації юридичної особи (приєднання) з переходом всіх прав та обов`язків до нової, іншої юридичної особи правонаступника, в даному випадку Пенсійного фонду України, в силу вимог ст. 36 КЗпП України, були наявні підстави для її переведення до відповідача. Однак відповідач не вчинив дій щодо продовження дії трудового договору з нею, не запропонував їй вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, тобто порушив її трудові права.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі її позов, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та невідповідність нормам матеріального права.

Ключові доводи апеляційної скарги полягають в наступному:

- підставою для звільнення ОСОБА_1 стала реорганізація управління ВД ФССУ в Чернігівській області шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Чернігівській області, до якого перейшли як функції та повноваження Управління, так і майнові права та обов`язки цієї юридичної особи, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу) в силу приписів ст. 36 КЗпП України;

- у відповідача не відбулося скорочення чисельності або штату працівників, навпаки, постановою КМУ від 30.12.2022 №1471 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів, центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» збільшено граничну чисельність працівників територіальних органів ПФУ;

- відповідач у порушення вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_1 з моменту вручення їй 17.01.2023 попередження про скорочення штату та до моменту звільнення не запропонував наявні вакансії, про існування яких свідчать листи від 31.03.2023 №2500-0702-5/21435, від 03.04.2023 №2500-0702-5/21707, від 11.04.2023 №2500-0702-5/23802;

- позиція відповідача про те, що законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників Управління, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в ПФУ чи його територіальних управліннях, спростовується тим, що на період дії воєнного стану в силу ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» вступ на державну службу проводиться за спрощеною процедурою. А відтак, та єдина відмінність, що відрізняє спосіб вступу на державну службу та призначення на посаду, яка не є державною службою, а саме конкурсність відбору, не існувала в момент незаконного звільнення позивача, тобто фактично призначення на посаду державної служби є аналогічним до призначення на посаду, яка не є державною службою.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Чернігівській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач зазначає, що законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.

Наголошує, що оспорюваний наказ видано саме у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, його положення не суперечать чинному законодавству.

Указує, що оскільки всі посади ФСС України підлягали скороченню, так само, як і посада позивача, є необґрунтованими посилання ОСОБА_1 на те, що їй не запропоновано вакантні посади в ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Звертає увагу, що прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України на посади державної служби. Таким чином законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Чікової Т.А., яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, виходив із відсутності підстав з огляду на те, що оспорюваний наказ та звільнення позивачки відповідають положенням чинного законодавства.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 працювала в управлінні ВД ФССУ в Чернігівській області з 01.08.2017, з 01.04.2019 позивачку переведено на посаду головного спеціаліста відділу перевірки обґрунтованості видачі листків працездатності, з 14.04.2023 на посаду начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків працездатності (а.с. 14-23).

01 січня 2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, яким Закон України від 23.09.1999 № 1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Пунктом 12 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України:

- забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України;

- привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;

- забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

- забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Постанова № 1442), зокрема:

- утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України);

- установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації;

- зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620.

16 січня 2023 року на виконання п. 2 Розділу VII Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 видано наказ № 9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, пунктом 1 якого передбачено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023 (а.с. 24-25).

16 січня 2023 року на виконання п. 2 Розділу VII Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023 Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області Мазко О.В. видано:

- наказ Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області про наступне їх вивільнення №15-к (а.с. 26-27);

- наказ Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області» №16-к.

Пунктом 1 наказу Про скорочення чисельності та штату працівників відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області» №16-к від 16.01.2023 передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та відділень управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, з 18.04.2023, відповідно до переліку.

17 січня 2023 року ОСОБА_1 вручено попередження про наступне звільнення № 11-07/108/13 за підписом голови з реорганізації Управління ОСОБА_4 , в якому повідомлено, що з 18.04.2023 посада, яку обіймає позивачка буде скорочена. Зазначено, що оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників ВДФССУ, інша робота у ВД ФССУ їй не пропонується. Також повідомлено, що ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації (а.с. 13).

З даним попередженням ОСОБА_1 не погодилась, зазначивши, що воно суперечить вимогам п. 2 розділу VII Закону України № 2620-ІХ від 21.09.2022 та п. 1 Постанови КМУ №1442 від 27.12.2022.

01 лютого 2023 року голова первинної профспілкової організації управління ВД ФССУ в Чернігівській області надала відповідь на подання голови комісії з реорганізації управління ВД ФССУ в Чернігівській області, де зазначила, що дане подання суперечить вимогам п. 2 розділу VII Закону України Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 №2620-ІХ та п. 1 постанови КМУ «Питання припинення ФССУ та управлінь ВД ФССУ» від 27.12.2022 №1442. Профспілкова організація згоду на звільнення працівників управління та його відділень не надала (а.с. 28).

Наказом управління ВД ФССУ в Чернігівській області № 127-к від 17.04.2023 ОСОБА_1 звільнено 18.04.2023 з посади начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності управління ВД ФССУ в Чернігівській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким 18.04.2023 позивачка ознайомлена, що підтверджується її підписом (а.с. 12).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі №451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті а частини 2 статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається при зверненні із позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що її було звільнено з посади начальника відділу перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності управління ВД ФССУ в Чернігівській області у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Позивачка вказувала, що як такого, скорочення чисельності чи штату працівників не відбулося, а відбулася його реорганізація шляхом приєднання до ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Згідно до частини 2 пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників.

У справі встановлено, що законодавцем в особі Верховної Ради України з 01 січня 2023 року припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві з 18.04.2023, у тому числі й посади, яку обіймала позивачка. Про наступне вивільнення позивачку попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при звільненні ОСОБА_1 дотримані норми трудового законодавства, а тому висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення її позовних вимог є правильним.

Посилання апеляційної скарги на те, що постановою КМУ від 30.12.2022 №1471 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів, центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» збільшено граничну чисельність працівників територіальних органів ПФУ не спростовує дійсності скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами ВД ФССУ та управлінь ВД ФССУ в областях та м. Києві.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки всі посади управління ВД ФССУ в Чернігівській області підлягали скороченню, а переведення позивачки на вакантну посаду в ГУ ПФУ в Чернігівській області виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час як ОСОБА_1 обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю.

Апеляційний суд не вважає слушною позицію ОСОБА_1 щодо наявності з огляду на положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану» підстав для переведення її на посаду державної служби в ГУ ПФУ в Чернігівській області зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» (Закон № 889) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 889).

Згідно із частинами першою та другою статті 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

Частиною 5 статті 10 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Судом установлено, що ОСОБА_1 не подавала до Головного управління Пенсійного Фонду України заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади, а переведення її як працівника ФСС України, на якого поширюється законодавство про працю, на посаду державної служби Управлінні, суперечите вищезазначеним вимогам діючого законодавства.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.07.2023 - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко