КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 824/180/19
Апеляційне провадження № 22-з/824/691/2023
У Х В А Л А

Іменем України

21 серпня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд в складі головуючого судді Кашперської Т.Ц. при секретарі Мороз Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву арбітражного керуючого Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» Глеваського Віталія Васильовича про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у справі за заявою Індумет С.А. (Indumet SA) про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Лондонського Міжнародного Арбітражного Суду, винесеного у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії 25 березня 2019 року у справі № 173823 про стягнення грошових коштів із Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод», Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу»,

в с т а н о в и в :

12 травня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла заява арбітражного керуючого Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» Глеваського В.В. про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Заява мотивована тим, що приймаючи ухвалу від 24 лютого 2020 року, Київський апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність обставин, які б свідчили про те, що визнання і надання дозволу на виконання рішення Лондонського Міжнародного Арбітражного Суду від 25 березня 2019 року в справі № 173823 будь-яким чином суперечитиме публічному порядку України. Однак публічний порядок не є статичним та може змінюватися у зв`язку зі зміною відповідних нормативно-правових актів, які визначають основи правового ладу і забезпечують дотримання незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності держави. Злочинна озброєна агресія Російської Федерації проти України призвела до зміни правового ладу та зумовила прийняття низки заходів правового характеру для забезпечення захисту інтересів України. З урахуванням обставин, які викладені нижче, виконання рішення ЛМАС від 25 березня 2019 року в справі № 173823 суперечитиме публічному порядку України та загрожуватиме її інтересам. Як було виявлено в ході провадження у справі про банкрутство Корпорації, компанія Індумет С.А. є пов`язаною з Російською Федерацією. Відповідно до офіційної звітності компанії Індумет С.А. , а саме розширеного річного звіту компанії, стовідсотковим бенефіціаром (акціонером) компанії Індумет С.А. є ОСОБА_2 , громадянин Російської Федерації. Крім того, адміністратором класу «А» компанії Індумет С.А. є ОСОБА_3 , на сторінці якого у мережі Linkedin міститься інформація про те, що він більше 14 років пропрацював у RCB Bank Ltd, первісна назва Russian Commercial Bank, з яких понад 11 років на посаді віце-президента та голови департаменту корпоративного банкінгу. Акціонером RCB Bank Ltd між інших є ВАТ Банк (Росія), частка якого в статутному капіталі складала станом на 2022 рік 46,29 %. В мережі Інтернет неодноразово висвітлювалася інформація щодо пов`язаності RCB Bank Ltd із Кремлем та ОСОБА_4 . Таким чином, у даній справі стягувачем є компанія Індумет С.А. , єдиним бенефеціарним власником якої є громадянин країни-агресора, а топ-менеджером особа, яка більше 14 років працювала в Російському комерційному банку у Кіпрі, заснованому на російському державному капіталі, який має репутацію «кишенькового» банку ОСОБА_4 .

Відповідно до п. п. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків яких є громадянин Російської Федерації. Положення вказаної постанови набрали чинності 20 березня 2023 року.

Крім того, 24 лютого 2022 року правлінням НБУ було прийнято постанову № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», відповідно до п. 14 якої уповноваженим установам забороняється здійснювати транскордонний переказ валютних цінностей з України/переказ коштів на кореспондентські рахунки банків-нерезидентів у гривнях/іноземній валюті, відкриті в банках-резидентах, уключаючи перекази, що здійснюються за дорученням клієнтів. Звертав увагу, що за рішенням ЛМАС стягненню підлягають саме валютні цінності, а стягувачем є нерезидент - тобто перерахування коштів матиме транскордонний характер. При цьому дана ситуація не підпадає під виключення, вказані у даному пункті. Пунктом 15 вказаної постанови зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками резидентів Російської Федерації/Республіки Білорусь, за рахунками юридичних осіб (крім банків), кінцевими бенефіціарними власниками яких є резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь.

Наводив судову практику щодо кредиторів в межах справ про банкрутство, які мають зв`язок з РФ (країною-агресором).

Вказував, що задовольняючи заяву компанії Індумет С.А. , суд виходив із того, що 14 серпня 2007 року між Лендмонт Лтд, Каліон та Кредіт Свісс Інтернешнл укладено кредитну угоду, поручителями за якою виступили юридичні особи, в тому числі Корпорація «Індустріальна Спілка Донбасу». Однак в ході провадження в справі про банкрутство Корпорації арбітражним керуючим були виявлені обставини, які вказують на недійсність відповідної угоди в частині поруки Корпорації, що стали підставою для подання відповідного позову до суду, провадження за яким відкрито ухвалою Господарського суду Донецької області від 18 квітня 2023 року в справі № 905/2199/20.

Зазначав, що з матеріалів справи № 824/180/19 вбачаються підстави для висновку про припинення поруки Корпорації та її дочірніх акціонерних товариств з 16 серпня 2022 року. Так, Компанією Індумет С.А. до клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення ЛМАС були додані копії кредитної угоди від 14 серпня 2007 року, додаткової угоди від 21 вересня 2007 року, а також договору про зміни від 15 лютого 2011 року. Пунктом 2.1 договору про зміни від 15 лютого 2011 року було внесено зміни до первісної кредитної угоди, зокрема, кредитну угоду було доповнено п. 15.10 «Строк дії поруки», відповідно до якого, поруки, надані згідно з п. 15.1, діють строком до 16 серпня 2022 року та припиняють дію в повному обсязі в одну із наступних дат (за принципом першої події): 16 серпня 2022 року або в дату, коли кредитний агент підтверджує поручителям в письмовій формі про те, що всі зобов`язання Компанії за фінансовими документами були виконані в повному обсязі. Станом на дату подання цієї заяви порука боржників є такою, що припинилася з 16 серпня 2022 року, тому виконавчі листи підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню, оскільки вони ще не виконані.

Звертав увагу, що Корпорація не приймала участі в справі під час винесення ухвали від 24 лютого 2020 року в справі № 824/180/19 та не могла заперечити проти визнання та приведення до виконання рішення іноземного суду проти неї та її дочірніх акціонерних товариств.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

26 травня 2023 року від ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Марченка Р.В. надійшло заперечення на вказану заяву, обґрунтоване наступним. Так, у розпорядника майна Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» відсутнє право звертатися з такою заявою в інтересах осіб ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», ПАТ «Алчевський коксохімічний завод», в заяві не зазначено правових підстав, які б надавали право заявнику діяти в інтересах зазначених осіб, і до заяви не додано довіреності (ордера), які б підтверджували право арбітражного керуючого Глеваського В.В. представляти інтереси ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», ПАТ «Алчевський коксохімічний завод», а сам по собі факт володіння акціями товариства не надає акціонеру право на звернення до суду в інтересах товариства. Крім того, ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» та ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» знаходяться в ліквідаційній процедурі, що відповідно до ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства додатково свідчить про відсутність у арбітражного керуючого Глеваського В.В. повноважень звертатися до суду в інтересах даних осіб.

Наголошував, що заява мотивована п. 7 ч. 2 ст. 468 ЦПК України і посиланням на порушення публічного порядку, однак відповідно до п.п. б п. 2 ч. 1 ст. 478 ЦПК України порушення публічного порядку визначено як підставу для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а не причину, з огляду на яку виконавчий документ не підлягає виконанню.

Звертав увагу, що за наявною у ліквідатора ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» інформацією, компанія «Індумет С.А.», яка створена за законодавством Великого Герцогства Люксембург, не пов`язана з державою-агресором, а також відсутня інформація, що кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації. Арбітражним керуючим Глеваським В.В. не надано належних та допустимих доказів, якими би підтверджувались протилежне.

Стосовно посилання на постанову НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», зазначив, що ця постанова має спеціального суб`єкта регулювання - банки України та очевидно, що норми цієї постанови не регулюють питання, пов`язані з виконанням судового рішення, визнанням виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню тощо.

Щодо посилання заявника на практику апеляційного господарського суду, вказував, що висновки, які викладені в постановах судів апеляційної інстанції, не є обов`язковими для врахування, та спірні питання в цій постанові розглядалися стосовно зовсім іншого суб`єкту та предметом правової оцінки були інші правовідносини.

Вказував, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 30 березня 2021 року відкрито провадження в справі № 905/2199/20 про банкрутство Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, отже відсутня будь-яка загроза пред`явлення виконавчих листів до виконання, а отже заявником не зазначено, в чому саме полягає його порушене право.

Зазначив, що арбітражним керуючим не зазначено жодного судового рішення, яке набрало законної сили, яким кредитна угода від 14 серпня 2007 року в частині, що стосується поруки Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу», визнана недійсною.

Від представника Компанії Індумет С.А. надійшло заперечення на заяву про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, в якій викладено аргументи, аналогічні тим, що наведені в запереченні ПАТ «Алчевський коксохімічний завод».

Від ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» в особі арбітражного керуючого Нестеренка О.А. надійшла відповідь на заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, з проханням задовольнити таку заяву.

В судовому засіданні арбітражний керуючий Глеваський В.В. підтримав заяву про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, та просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» Трохимчук О.І. в судовому засіданні спростовував доводи заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню та просив таку заяву залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи за заявою, доводи заяви та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2019 року компанія Індумет С.А. (Indumet SA), юридична особа, створена відповідно до законів Великого Герцогства Люксембург, звернулася до суду з заявою про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Лондонського Міжнародного Арбітражного Суду, винесеного у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії 25 березня 2019 року у справі № 173823 про стягнення грошових коштів із Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод», Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу».

Заяву обґрунтовувала тим, що 25 березня 2019 року Лондонським Міжнародним Арбітражним Судом (далі ЛМАС) винесено зазначене рішення. Відповідно до ст. 27 Угоди будь-який кредитор за Угодою може у будь-який час уступити будь-яке із своїх прав або передати шляхом новації будь-які свої права або обов`язки за Угодою іншій особі шляхом укладення Свідоцтва щодо Передачі. Передача прав за Свідоцтвом щодо Передачі буде дійсною, якщо діючий кредитор та новий кредитор передадуть Кредитному Агенту належним чином оформлене Свідоцтво щодо Передачі та Кредитний Агент укладе його.

Зазначала, що починаючи з листопада 2012 року, Заявник та існуючі кредитори за Угодою уклали низку угод відповідно до правил та процедур передачі прав вимоги за Угодою, що підтверджується документами, які містяться в Меморандумі кредитного агента від 08 серпня 2019 року.

28 вересня 2007 року Каліон та Кредіт Свісс, будучи початковими кредиторами, які володіли правами вимоги за основною сумою кредиту в розмірі 150 000 000 доларів США кожен, передали свої частки кредиту загальним розміром 225 000 000 доларів США 13 новим кредиторам. В результаті подальших транзакцій заявник набув права вимоги за основною сумою кредиту за угодою в розмірі 255 000 000 доларів США. Набуття прав заявником в результаті вищевказаних транзакцій було здійснено на підставі свідоцтв про передачу, що містяться у Меморандумі. Передача прав була здійснена на підставі свідоцтв про передачу, як передбачено п. 27.4 Угоди, та набуває чинності після надання такого свідоцтва про передачу Кредитному Агенту та його підписання кредитним агентом. Новий кредитор бере на себе права і обов`язки діючого кредитора та стає новим кредитором в дату, коли кредитний агент підпише таке свідоцтво про передачу. Всі Свідоцтва щодо передачі були підписані Кредитним Агентом, тому відповідні відступлення набули чинності.

Між Україною та Люксембургом, серед інших держав, було у свій час ратифіковано Конвенцію про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень, таким чином, рішення, винесене ЛМАС, підлягає визнанню та приведенню у виконання на території України.

Юрисдикція арбітражного суду щодо вирішення цього спору ґрунтується на положенні ст. 37.1 Контракту між Заявником та Боржниками, у розумінні положень ч. 2 статті ІІ Конвенції та ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» зазначене застереження договору є дійсною письмовою арбітражною угодою, що фактично було визнано арбітражним судом, який має право вирішувати це питання відповідно до своєї юрисдикції.

На підставі вищевикладеного просила постановити ухвалу про визнання та надання дозволу на виконання остаточного арбітражного рішення, ухваленого 25 березня 2019 року ЛМАС у справі № 173823.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року, заяву Індумет С.А. (Indumet SA) задоволено. Визнано і надано дозвіл на виконання рішення Лондонського Міжнародного Арбітражного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 173823, про стягнення:

255 000 000,00 доларів США основної заборгованості за кредитною угодою від 14 серпня 2007 року з Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» та Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» на користь Індумет С.А. (Indumet SA) як солідарних боржників;

103 264 474,27 доларів США договірних відсотків нарахованих за період до дати (включно) цього остаточного арбітражного рішення з Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» та Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» на користь Індумет С.А. (Indumet SA) як солідарних боржників;

96 319 148,22 доларів США договірних відсотків нарахованих за період до дати (включно) цього остаточного арбітражного рішення з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» на користь Індумет С.А. (Indumet SA) за тим принципом, що будь-який платіж, здійснений будь-яким із Боржників згідно із пунктом наведеним вище, звільняє Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» від відповідальності в обсязі такого платежу (і навпаки);

Відсотка нарахованого з дати ухвалення остаточного арбітражного рішення, ухваленого 25 березня 2019 року Лондонським Міжнародним Арбітражним Судом, до тих пір, поки не буде здійснений платіж в повному обсязі, за річною ставкою у розмірі ЛІБОР в доларах США за три місяці, плюс 2 %, нарахований на щорічній основі з Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» та Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» на користь Індумет С.А. (Indumet SA);

215 529,46 доларів США, 28 141,20 євро та 13 123,19 фунтів стерлінгів судових витрат, 50 % яких має бути сплачено Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат», та решта 50 % має бути сплачена Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат», Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат», Публічним акціонерним товариством «Алчевський коксохімічний завод» та Корпорацією «Індустріальна спілка Донбасу» на користь Індумет С.А. (Indumet SA) на індивідуальній основі, при цьому кожен боржник покриває 20 % від вказаної суми;

93 053,08 фунтів стерлінгів як суму арбітражних витрат з Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» та Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» на користь Індумет С.А. (Indumet SA) як солідарних боржників.

Стягнуто з Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод» та Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» на користь Індумет С.А. (Indumet SA) із кожного 192 грн. судових витрат.

Видано виконавчі листи окремо на Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат», Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат», Публічне акціонерне товариство «Алчевський коксохімічний завод» та Корпорацію «Індустріальна спілка Донбасу», на примусове виконання остаточного арбітражного рішення, ухваленого 25 березня 2019 року Лондонським Міжнародним Арбітражним Судом у справі № 173823.

22 жовтня 2020 року Київським апеляційним судом видано виконавчі листи у справі № 824/180/19, отримані представником заявника 27 жовтня 2020 року.

Задовольняючи заяву компанії Індумет С.А. ухвалою від 24 лютого 2020 року в справі № 824/180/19, Київський апеляційний суд виходив із того, що компанія Індумет С.А. звернулася до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення ЛМАС у межах встановленого законом строку, заявником до заяви долучено документи згідно з переліком, передбаченим ст. 476 ЦПК України, на час звернення до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення ЛМАС від 25 березня 2019 року вступило в законну силу, було остаточним для сторін та підлягало виконанню, відповідачі були належним чином повідомлені про арбітражний розгляд, їх доводи щодо компетенції перевірені арбітражним судом, угода, яка містить арбітражне застереження, недійсною не визнавалася, а рішення винесене арбітражним судом щодо спору, передбаченого арбітражною угодою. Судом також не визнано, що відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом статті 432 ЦПК України суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню лише у випадку, якщо його було видано помилково або якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Допустимість полягає в тому, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, арбітражний керуючий Глеваський В.В. посилався на такі підстави, як порушення публічного порядку України та загрозу інтересам України у випадку виконання рішення Міжнародного Арбітражного Суду від 25 березня 2019 року, оскільки компанія Індумет С.А. є пов`язаною з російською федерацією; встановлення мораторію на виконання грошових зобов`язань суб`єктів, пов`язаних з російською федерацією, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації»; прийняття правлінням НБУ 24 лютого 2022 року постанови № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», якою встановлено заборону на транскордонний переказ валютних цінностей з України/переказ коштів на кореспондентські рахунки банків-нерезидентів у гривнях/іноземній валюті, відкриті в банках-резидентах; наявність обставин, які вказують на недійсність поруки Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» та наявність судового спору про оскарження відповідної угоди.

На підтвердження своїх доводів заявником надано до суду такі документи (в копіях): роздруківку з веб-ресурсу «ОПЕНДАТАБОТ» (https://opendatabot.ua) на підтвердження володіння акціями дочірніх акціонерних товариств; документ, іменований заявником як витяг з офіційної звітності Компанії Індумет С.А. ( https://datocapital.lu/companies/Indumet-Sa.html ) з перекладом; роздруківку профіля ОСОБА_5 з сайту linkedin.com (ІНФОРМАЦІЯ_1/), роздруківки з сайтів https://campiogroup.com/services/scheta/perechen_bankov/rcb-bank-ltd-kipr/ та https://occrp.org/en/investigations/the-kremlin-connections-behind-cypruss-rcb-bank; копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 08 листопада 2022 року в справі № 925/1248/21, копію постанови Північного апеляційного господарського суду 27 вересня 2022 року в справі № 910/17785/20; копію Установчого договору Корпорації в редакції 2006 року, копію ухвали Господарського суду Донецької області від 18 квітня 2023 року в справі № 905/2199/20, роздруківку з сайту Вікіпедії щодо ОСОБА_6 , копію ухвали Господарського суду Донецької області від 15 вересня 2022 року в справі № 905/2199/20, копію постанови Східного апеляційного господарського суду від 01 серпня 2022 року в справі № 905/2199/20, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2022 року в справі № 905/2199/20.

Так, обґрунтовуючи наявність підстав для визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, порушенням публічного порядку України у випадку пред`явлення рішення до виконання, арбітражний керуючий Глеваський В.В. посилався на ст. 468 ЦПК України.

Разом із тим, ст. 468 ЦПК України відноситься до глави 1 розділу ІХ ЦПК України («Визнання та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню»), якою врегульовано питання, пов`язані зі зверненням до виконання рішення іноземного суду, а не рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Питання, пов`язані з визнанням та наданням дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, врегульовано главою 3 розділу ІХ ЦПК України.

За правилами п. п. б п. 2 ч. 1 ст. 478 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що невідповідність публічному порядку України визначає підставу для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, а не обставину, з огляду на яку відповідно до ст. 432 ЦПК України виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Питання відповідності визнання та виконання арбітражного рішення Лондонського Міжнародного Арбітражного Суду від 25 березня 2019 року у справі № 173823 публічному порядку України було предметом дослідження Київського апеляційного суду в ухвалі від 24 лютого 2020 року та Верховного Суду в постанові від 03 вересня 2020 року.

Суд враховує, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 02 квітня 2019 року в справі № 922/765/15, від 17 вересня 2019 року в справі № 20/5007/101/11, від 22 жовтня 2019 року в справі № 911/3061/15, від 26 лютого 2020 року в справі № 29/5005/6381/2011, здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, є порушенням принципу правової певності, оскільки таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Мотивуючи заяву, арбітражний керуючий Глеваський В.В. посилався на постанову Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» та постанову Національного Банку України від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

Так, відповідно до п.п. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187, для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації;

юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Однак, компанія Індумет С.А. зареєстрована та діє відповідно до законодавства Великого Герцогства Люксембург, і матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, що посадові особи компанії є резидентами Російської Федерації або Республіки Білорусь, або підпадають під будь-які інші ознаки, передбачені п. 1 вказаної постанови.

Надані заявником на підтвердження даних обставин витяги з публікацій в мережі інтернет такими доказами вважатися не можуть.

За таких обставин, положення постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 не можуть бути застосовані до компанії Індумет С.А .

Крім того, суд враховує, що Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає правових наслідків у вигляді визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у відносинах за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Зокрема, відповідно до п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих провадженнях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Також у заяві арбітражний керуючий Глеваський В.В. посилається на положення п. 12 постанови НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», яким уповноваженим установам забороняється здійснювати торгівлю валютними цінностями, включаючи операції за дорученням клієнтів.

Таке посилання є безпідставним, оскільки вказана постанова має спеціального суб`єкта регулювання - банки України, відтак норми цієї постанови не регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень або визнанням виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Крім того, пунктом 12 Постанови НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 заборонено уповноваженим установам здійснювати торгівлю валютними цінностями, за винятком окремих випадків.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» торгівля валютними цінностями - операції з купівлі, продажу або обміну валютних цінностей, що здійснюються як у готівковій формі (для банківських металів - із фізичною поставкою), так і безготівковій формі (для банківських металів - без фізичної поставки).

Разом із тим зміст рішення Лондонського Міжнародного Арбітражного Суду від 25 березня 2019 року не вимагає від сторін здійснення такої торгівлі.

При цьому п.п. 6 п. 14 постанови НБУ від 24 лютого 2022 року № 18 передбачено, що дозволяється здійснення здійснювати транскордонний переказ валютних цінностей з України/переказ коштів на кореспондентські рахунки банків-нерезидентів у гривнях/іноземній валюті, відкриті в банках-резидентах, уключаючи перекази, що здійснюються за дорученням клієнтів, на підставі окремих дозволів (рішень) Національного банку України, що приймаються на підставі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Тобто, станом на сьогоднішній день не виключається можливість для заявника здійснити розрахунок (валютну операцію) за прийняту продукцію, а лише встановлено певний порядок здійснення такого розрахунку, в тому числі шляхом отримання відповідного окремого дозволу від НБУ.

Суд не приймає посилання заявника на правові висновки, викладені в постанові Північного апеляційного господарського суду від 08 листопада 2022 року в справі № 925/1248/21, від 27 вересня 2022 року в справі № 910/17785/20, з огляду на те, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (а не постановах апеляційних судів), а також враховуючи, що в даних справах установлено інші обставини справи ніж у справі, яка розглядається, та предметом правової оцінки були інші правовідносини, отже, у наведених постановах Північного апеляційного господарського суду висновки, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.

Щодо доводів заявника про припинення поруки Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу» з 16 серпня 2022 року, та оскарження договору поруки в межах господарської справи № 905/2199/20, суд враховує, що арбітражним керуючим не зазначено жодного судового рішення, яке набрало законної сили, яким кредитна угода від 14 серпня 2007 року в частині, що стосується поруки Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу», була б визнана недійсною.

Відтак судом не встановлено ні юридичних, ні фактичних обставин, які свідчили б про те, що виконавчі листи видано помилково та/або обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, зазначені заявником обставини не впливають на можливість виконання рішення суду і не є підставами для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, в розумінні статті 432 ЦПК України.

Судом також враховується, що заявником не зазначено, в чому саме полягає його порушене право, з огляду на введення мораторію на задоволення вимог кредиторів Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» на підставі ухвали Господарського суду Донецької області від 30 березня 2021 року в справі № 905/2199/20 про банкрутство Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу», про що в заяві про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, зазначено самим заявником.

Відповідно до ч. 2, 3, 8 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства. Дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство. Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Отже, враховуючи, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 30 березня 2021 року в справі № 905/2199/20 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу», докази закриття провадження в справі про банкрутство або наявності у боржника майна, яке є предметом забезпечення, в матеріалах справи відсутні, суд приходить до висновку, що арбітражним керуючим Глеваським В.В. не обґрунтовано, в чому саме полягає порушене право заявника, та про відсутність підстав для задоволення заяви.

Крім того, суд враховує обґрунтовані заперечення ПАТ «Алчевський коксохімічний завод» та компанії Індумет С.А. про відсутність в матеріалах справи доказів, якими би підтверджувалися повноваження арбітражного керуючого Глеваського В.В. звертатися до суду в інтересах ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат», ПАТ «Алчевський коксохімічний завод».

Таким чином, у задоволенні заяви арбітражного керуючого Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» Глеваського В.В. про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, слід відмовити.

Керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В задоволенні заяви арбітражного керуючого Корпорації «Індустріальна спілка Донбасу» Глеваського Віталія Васильовича про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, у справі за заявою Індумет С.А. (Indumet SA) про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Лондонського Міжнародного Арбітражного Суду, винесеного у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії 25 березня 2019 року у справі № 173823 про стягнення грошових коштів із Лендмонт Лтд (Landmont Ltd), Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат», Публічного акціонерного товариства «Алчевський коксохімічний завод», Корпорації «Індустріальна Спілка Донбасу» - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Верховного Суду через Київський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2023 року.

Суддя: Кашперська Т.Ц.