ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» вересня 2023 року

м. Харків

справа № 591/6031/18

провадження № 22ц/818/1603/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач військова частина НОМЕР_1 ,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року в складі судді Бібіка О.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що протягом 2015 року ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 . Згідно наказу командира частини від 06 березня 2015 року №71 був зарахований до списків особового складу і призначений на посаду оператора 2 обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 3 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону.

Вказала, що відповідач на період проходження військової служби був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном згідно визначених норм. Зокрема, в особисте користування йому видано: куртку польову утеплену - 1 шт, ремінь брючний - 1 шт, білизну теплу трикотажну - 1 комплект, рукавиці (Польща) - 1 пара, шапку феску - 1 комплект, куртку утеплену (Канада) - 1 шт, штани утеплені (Канада) - 1 шт, шолом сталевий - 1 шт, рушник - 1 шт.

Зазначила, що, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат ОСОБА_1 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, не допускати протиправних дій, берегти державне майно.

Однак, солдат ОСОБА_1 грубо порушив вимоги законодавства. Через систематичне вживання алкогольних напоїв вчинив втрату (розкрадання) державного військового майна (речового майна), яке було видано військовослужбовцю у користування, чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_1 .

Вказала, що на підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 18 листопада 2015 року №1074 за даним фактом призначене службове розслідування, за результатами якого складено акт від 20 листопада 2018 року №1668, наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» від 18 листопада 2015 року № 1075 та наказ командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 20 листопада 2015 року № 1079, на підставі яких солдат ОСОБА_1 притягнутий до матеріальної відповідальності на загальну суму 20 038,44 грн.

Зазначила, що на підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №250 від 19 листопада 2015 року солдат ОСОБА_1 звільнений наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 12 листопада 2015 року № 99 (по особовому складу) з військової служби у запас за підпунктом «е» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічмана, старшого мічмана) складу у разі невиконання службових обов`язків) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З 19 листопада 2015 року його виключено зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що на момент виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення згідно довідки на утримання за втрачене речове майно №54 від 18 листопада 2015 року за солдатом ОСОБА_1 рахувалось речове майно, термін носіння якого не закінчився, а саме: куртка польова утеплена 1 шт, ремінь брючний - 1 шт, білизна тепла трикотажна - 1 комплект, рукавиці (Польща) - 1 пара, шапка - феска - 1 комплект, на загальну суму 958,41 грн.

Зазначила, що оскільки солдат ОСОБА_1 був звільнений з військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків (за службовою невідповідністю), військова частина має право на утримання з нього вартості предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися.

Вказала, що після звільнення з лав Збройних Сил України солдатом ОСОБА_1 згідно витягу з книги грошових стягнень та нарахувань, виданої помічником командира з фінансово-економічної роботи - начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 05 жовтня 2018 року № 944, добровільно відшкодовано кошти у сумі 554,81 грн за речове майно, термін носіння якого не закінчився, чим він визнав свою вину.

Отже, колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 повинен відшкодувати державі в особі військової частини НОМЕР_1 кошти за втрачене речове майно, не сплачені після виключення зі списків особового складу частини.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду, завдану втратою інвентарного речового майна в загальній сумі 20 442,04 грн та судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року позов військової частини НОМЕР_1 - задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 матеріальну шкоду, завдану втратою інвентарного речового майна в сумі 20 442,04 грн, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 04 липня 2023 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

На вказане заочне рішення суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, адже він не отримував копії позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження у справі, уточненої позовної заяви, тому не мав можливості подати відзив. Нестача майна виявлена у листопаді 2015 року, а судовим рішенням притягнуто його до відповідальності зі спливом більш як чотирьох років. У матеріалах справи відсутні докази отримання ним речового майна, виявленого як нестача.

28 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому вона просила залишити його апеляційну скаргу без задоволення. Вказав, що доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права необґрунтовані, оскільки кореспонденція судом направлялась за місцем його реєстрації, а також він викликався у судове засідання шляхом розміщення оголошення. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам заяви про перегляд заочного рішення, та їм вже надана оцінка судом.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, заочне рішення суду скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державі в особі військової частини під час проходження військової служби та звільнення з неї, у порядку цивільного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 наказом №71 від 06 березня 2015 року був зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 на посаду оператора 2 обслуги 1 реактивного артилерійського взводу 3 реактивної артилерійської батареї 1 реактивного артилерійського дивізіону, ВОС 140543, шпк «солдат» (а. с. 10).

Як вбачається з картки обліку матеріальних цінностей особистого користування №360 від 06 березня 2015 року, атестату №77, накладної №2672 від 17 листопада 2015 року, солдат ОСОБА_1 . Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (на даний час військова частина НОМЕР_1 ) був забезпечений речовим майном. Зокрема, в особисте користування йому видано: куртку польову утеплену - 1 шт, ремінь брючний - 1 шт, білизну теплу трикотажну - 1 комплект, рукавиці (Польща) - 1 пара, шапку феску - 1 комплект, куртку утеплену (Канада) - 1 шт, штани утеплені (Канада) - 1 шт, шолом сталевий - 1 шт, рушник - 1 шт (а. с. 11, 12, 13).

З наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №250 від 19 листопада 2015 року вбачається, що солдат ОСОБА_1 звільнений наказом від 12 листопада 2015 року № 99 (по особовому складу) з військової служби у запас за підпунктом «е» (через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічмана, старшого мічмана) складу у разі невиконання службових обов`язків) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З 19 листопада 2015 року виключений зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Зміївського РВК Харківської області (а. с. 26).

У зв`язку з виявленням нестачі інвентарного речового майна при звільненні ОСОБА_1 , а саме: куртки та штанів утеплених виробництва Канади, шолома сталевого та рушника бавовняного, наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 18 листопада 2015 року №1074 за даним фактом призначено службове розслідування (а. с. 15).

На підставі акту результатів службового розслідування, затвердженого тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 20 листопада 2018 року, наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 «Про результати проведення службового розслідування» від 18 листопада 2015 року № 1075 та наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 20 листопада 2015 року № 1079 солдату ОСОБА_1 за нестачу інвентарного речового майна оголошено сувору догану.За втрату військового майна речової служби він притягнутий до повної матеріальної відповідальності з урахуванням кратності на загальну суму 20 038,44 грн (а. с. 16-18, 20-21, 22-23, 24).

З довідки-розрахунку №55 від 18 листопада 2015 року утримання коштів з військовослужбовця військової частини п/п НОМЕР_2 при звільненні, за втрату інвентарного речового майна вбачається, що військовослужбовцем ОСОБА_1 не здано інвентарне речове майно на загальну суму з ПДВ - 4004,53 грн, при цьому вартість майна із урахуванням кратності в цілому становить 20 038,44 грн (а. с. 24).

ОСОБА_1 ознайомився зі змістом довідки-розрахунку № 55, акту результатів службового розслідування від 18 листопада 2015 року, наказу від 18 листопада 2015 року та відмовився від підпису про ознайомлення, про що складено відповідні акти (а. с. 19, 25).

Крім того, на момент виключення зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення згідно довідки на утримання за втрачене речове майно №54 від 18 листопада 2015 року за солдатом ОСОБА_1 рахувалось речове майно, термін носіння якого не закінчився, а саме: куртка польова утеплена 1 шт, ремінь брючний - 1 шт, білизна тепла трикотажна - 1 комплект, рукавиці (Польща) - 1 пара, шапка - феска - 1 комплект, на загальну суму 958,41 грн (а. с. 26, 27).

Отже, наказом № 250 від 19 листопада 2015 року з ОСОБА_1 утримано вартість обмундирування, термін носіння якого не закінчився, в сумі 958,41 грн, а також кошти за втрату інвентарного речового майна в сумі 20 038,44 грн.

З витягу з книги грошових стягнень та нарахувань військової частини НОМЕР_1 від 05 жовтня 2018 року № 944 вбачається, що після звільнення з лав Збройних Сил України солдат ОСОБА_1 добровільно відшкодував кошти у сумі 554,81 грн за речове майно, термін носіння якого не закінчився (а. с. 28).

Таким чином, до відшкодування залишилось 20 038,44 + 958,41 554,81 = 20 442,04 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, за правилами якого розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (частина перша статті 19 КАС України).

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України зазначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частинами першої, четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба є публічною службою.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди /збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України.

У справі, що розглядається, позов пред`явлено військовою частиною НОМЕР_1 до фізичної особи - військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, виявленої при звільненні його зі служби.

Звертаючись з відповідним позовом, позивач посилався на те, під час проходження військової служби відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності за втрату військового майна речової служби на суму 20 038,44 грн.

Спір між сторонами виник з приводу проходження відповідачем військової служби, під час якого, на думку позивача, неналежне виконання відповідачем своїх службових обов`язків призвело до фінансових втрат.

З урахуванням зазначеного слід дійти висновку, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.

Отже, спірні правовідносини підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.

Такий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі №636/93/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 750/12198/18, провадження № 61-11366св19, від 15 квітня 2020 року у справі № 695/1446/17, провадження № 61-672св19, від 23 квітня 2020 року у справі № 638/11953/17, провадження № 61-48170св18, від 18 травня 2020 року у справі № 321/216/18, провадження № 61-17040ск19, від 22 грудня 2022 року у справі № 577/2551/18, провадження № 61-22671св19.

Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції не звернув увагу на те, що він має публічно-правовий характер, оскільки пов`язаний з проходженням публічної служби. Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, є адміністративно-правовими, тож справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Частинами 1, 2 статті 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 - 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Роз`яснити позивачу, що в разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за його заявою протягом десяти днів з дня отримання копії цього судового рішення вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для розгляду до окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст.374, ст.377, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 23 квітня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди закрити.

Роз`яснити позивачу, що в разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за його заявою протягом десяти днів з дня отримання копії цього судового рішення вправі постановити в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 12 вересня 2023 року.