ПОСТАНОВА

Іменем України

08 листопада 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/458/22

провадження № 22-ц/4809/756/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2023 року у складі судді Іванової Н.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Кіровоградській області (м. Кропивницький) і отримує пенсію за віком в розмірі 3675,71 грн.

Вказувала, що останнім часом стан її здоров`я значно погіршився, вона має хронічні захворювання. На даний час вона витрачає всю пенсію на медикаменти та оплату комунальних послуг. Через скрутне матеріальне становище вимушена брати в борг кошти у знайомих. Проживає сама та потребує коштів на продукти харчування, одяг, оплату комунальних послуг та дороговартісне лікування. Крім пенсії вона не отримує інших державних пільг та субсидій, не має у власності майна, що може приносити дохід.

Зазначала, що відповідач ОСОБА_2 є її рідним сином. Працює на підприємстві «Гідросила», отримує гідну заробітну плату та має можливість допомагати їй фінансово. Натомість відповідач жодної допомоги не надає, не відвідує, не спілкується з нею, не цікавиться станом здоров`я, не опікується та матеріально не допомагає.

Оскільки вона в свій час належним чином виконувала свої батьківські обов`язки відносно сина, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на її утримання, оскільки він є фізично здоровою особою та має фінансову можливість сплачувати аліменти.

Посилаючись на зазначені обставини, просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, як того вимагає ЦПК України, відповідно не знайшли свого підтвердження і під час розгляду даної справи.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначала, що рішення сулу першої інстанції є незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом неповно з?ясовано обставини справи та не в повнму обсязі досліджено долучені до матеріалів справи докази, що призвело до прийняття рішення, яке на її думку підлягає скасунню.

Вказувала, що згідно Консультативного висновку спеціаліста їй поставлено діагноз «Гранзиторна ішемічна атака, інсульт», призначено лікування. В позовній заяві вона зазначала перелік своїх хвороб. Кожна хвороба потребує відповідного лікування, орінтовний перелік який міститься в матеріалах справи.

Посилаючись на те, що є людиною похилого віку, вона не зберігала всі квитанції на підтердження купівлі ліків. Зазначала, що проживає сама та потребує коштів на продукти харчування, одяг, оплату комунальних послуг та дороговартісне лікування.

Відповідач жодної допомоги їй не надає, не відвідує, не спілкується з нею, не цікавиться станом зоров?я, не опікується та матеріально не допомагає.

Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на її утримання, оскільки він є фізично здоровою особою, офіційно працює та має фінансову можливість сплачувати аліменти.

Зауважує, що суд не врахував, що кошти, які вона отримує у вигляді пенсійного забезпечення, витрачаються нею на оплату комунальних послуг та придбання ліків. Отримувана нею пенсія не є достатньою для забезпечення нормального рівня життя людини її віку.

Вказує, що при визначені розміру аліментів має бути враховано сімейний стан відповідача та утримання малолітніх дітей. Підстав передбачених положеннями статті 204 СК України для звільнення відповідача від обов?язку утримувати непрацездатну матір судом не встановлено, оскільки відповідачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження ухилення її від виконання батьківських обов?язків.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки про доходи № 9117 2215 8836 2104, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 , сума пенсії останньої за період з 01 червня 2021 року по 30 листопада 2021 року складає 21 870,19 грн.

З епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 15/5, третьої міської лікарні, відділення кардіології, вбачається ОСОБА_1 у 2007 році перебувала на стаціонарному лікуванні з 02 січня 2007 року по 12 січня 2007 року. Діагноз: Атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба II ст., ризик 3; астено-невротичний синдром, ожиріння І ст.

Відповідно до епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 7486/1808 (кардіологічне відділення), у 2013 р. ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 08 листопада 2013 року по 19 листопада 2013 року. Повний діагноз - Атеросклеротичний кардіосклероз. ГБ II ст.ст.3 риск 3. ЖЄ 3 град по Лауну. СН ІФК ІІ.

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 24005 (обласна лікарня відділення челюсно-лицьова хірургія), ОСОБА_1 з 09 грудня 2013 року по 18 грудня 2013 року знаходилась на лікуванні з діагнозом: радикулярна кіста нижньої скули, проведена операція.

Відповідно до епікризу з медичної карти стаціонарного хворого №7256 (алергологічного відділення): ОСОБА_1 знаходилась на стаціонарному лікуванні з 05 травня 2016 року по 19 травня 2016 року, повний діагноз: Поліноз, алергічна риносинусопатія, фаза помірного загострення ДН-1 ст, Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба 2 ст., Хронічний калькульозний холецистит, Хронічний цистит, Кіста правої нирки.

Згідно епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 10064 (алергологічного відділення), ОСОБА_1 у 2021 році з 11 листопада по 18 листопада перебувала на стаціонарному лікуванні терапевтичного відділення №2. Повний діагноз: Поліноз (ринокон`юктивальньий обструктивний синдром). Хронічна алергічна риносинусопатія, фаза помірного загострення. ДН-о ст.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до змісту ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що вказана позивачем отримувана пенсія, вища від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (мінімальної пенсії), отже позивач матеріально забезпечена вище від мінімально встановленого допустимого державного рівня. Крім того, з боку позивача не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що остання будучи пенсіонером та отримуючи пенсію, витрачає практично всі кошти на придбання ліків, жодних чеків на підтвердження зазначеного нею не надано. Натомість, судом враховано, що з доходів відповідача здійснюються відрахування у вигляді аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) та компенсації

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від можливості надавати (не надавати) таку допомоги повнолітніми дочкою чи сином, у зв`язку із їхнім матеріальним становищем.

При цьому умовою правильного застосування положень статті 202 СК України є врахування судом факту досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку, а також дослідження обставин, визначених статтею 204 СК України.

Непрацездатною в розумінні частини 3 статті 75 СК України вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, адже держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб: пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо.

При цьому, потреба в отриманні матеріальної допомоги може доводитися, як у спосіб порівняння розміру доходів батьків із їх відповідністю розміру прожитковому мінімуму, встановленого законом (частина 4 статті 75 СК України), так і в інший спосіб, зокрема, з підстав передбачених статтею 203 СК України, відповідно до приписів якої дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Також обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина не виникає, якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені (частина 2 статті 202 СК України).

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що позивач є непрацездатною як за віком, потребує матеріальної допомоги, а відповідач є повнолітнім, а також те, що відсутні підстави для звільнення останнього від обов`язку утримувати матір, яка не позбавлена батьківських прав щодо відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

При цьому, апеляційний суд також виходить з того, що хоча розмір пенсії позивача станом як на день звернення до суду із вказаним позовом, так і на теперішній час є більшим від розміру прожиткового мінімуму, проте з урахуванням інших доказів зібраних у справі, наведене не може свідчити про відсутність необхідності в отриманні позивачем матеріальної допомоги.

Факт придбання 15.06.2021 позивачем 5/6 частки квартири не свідчить про її достатнє матеріальне забезпечення на час подання позову. Крім того, відповідачем не надано доказів, на підтвердження того, що позивач отримує дохід від зазначеного майна.

Також встановлено, що позивачка має ряд захворювань.

У постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі № 212/1055/18-ц зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Згідно із статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Відповідач працює на АТ «Гідросила» та його дохід за період з лютого 2018 року по квітень 2022 року склав 767 837,01 грн., що підтверджується звітом про здійсненні відрахування та виплати (а.с.34).

Положення статті 205 СК України визначають спосіб виконання обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, а саме шляхом сплати аліментів.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (частина 3 статті 205 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою утримання, в даному випадку, матері.

У разі визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) платників аліментів (частина 1 статті 205 СК України), чіткої фіксації аліментної частки від заробітку платника аліментів законодавством не встановлено.

Визначаючи розмір аліментів, апеляційний суд, враховує, що позивач інших доходів окрім пенсії, розмір якої є невеликим, не отримує, володіє на праві приватної власності нерухомим майном: 5/6 часток квартири, загальною площею 35,83 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , беручи до уваги, що відповідач отримує дохід на рівні вищому ніж розмір мінімальної заробітної плати та з доходів відповідача здійснюються відрахування у вигляді аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) та компенсації, що підтверджується постановами державного виконавця (ВП № 55486016, ВП № 65905917) та звітами про здійснення відрахування та виплати, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

На думку колегії суддів стягнення коштів на утримання ОСОБА_1 з сина, ОСОБА_2 у розмірі 1/12 частини доходу буде достатнім для поліпшення матеріального становища позивача і не призведе до значного погіршення матеріального стану відповідача.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно до вимог частини 1 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частини доходів відповідача щомісячно, починаючи з 24 січня 2022 року і довічно.

За змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із п. 13 ч.3 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481,00 грн. в дохід держави, з розрахунку - 992,40 грн., який підлягав сплаті при подані позову та 1488,60 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 255, 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 24 січня 2022 року і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одну гривню).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний