Справа № 523/8392/22
Провадження №2/523/541/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом,

УСТАНОВИВ:

29 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Одеської міської ради, в якій просила встановити факт, що вона проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2004 року по день смерті останнього однією сім`єю, тобто більше п`яти років на час відкриття спадщини, а також визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 48,6 кв.м., що належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява була обґрунтована тим, що з ОСОБА_2 заявниця проживала у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала їм на праві спільної власності, з 1977 року у зареєстрованому шлюбі до 1992 року та після його розірвання по даний час. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини вищевказаної квартири, дітей та дружини на момент смерті померлий не мав. Заявниця постійно проживала із ОСОБА_2 , а тому вважається такою, що прийняла спадщину у встановленому законом порядку, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва, оскільки відсутні докази на підтвердження факту спільного проживання із померлим на час відкриття спадщини більше п`яти років, у зв`язку з чим вона звернулася до суду.

22 серпня 2022 року після усунення недоліків позовної заяви провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

01 березня 2023 року підготовче засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, із клопотаннями до суду не звертався.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України суд з письмової згоди представника позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 грудня 1976 до 21 січня 1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі позивачці 06 травня 1977 року був виданий обмінний ордер № 1648/007466 про право вселення у порядку обміну з ОСОБА_3 у двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , з правом на житлову площу чоловіка ОСОБА_2 .

У порядку приватизації на підставі розпорядження від 02 лютого 2000 року № 142986 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали у власність у рівних частках квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,6 кв.м.

17 березня 2000 року у КП «ОМБТІ та РОН» за ними було зареєстровано право власності на вказану квартиру у рівних частках, реєстровий номер 207 у реєстровій книзі 352 пр. на стор. 189.

29 червня 1977 року і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 зареєстрували своє місце проживання у даній квартирі.

21 січня 1992 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, проте вони залишилися проживати у належному їм житловому будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 311.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

За заявою ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. була заведена спадкова справа № 14/2022 щодо майна померлого ОСОБА_2

15 липня 2022 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А. роз`яснив ОСОБА_1 , що оскільки вона єдина хто заявила своє право на спадщину, тому для підтвердження спадкування за законом четвертої черги відповідно до ст.1264 ЦК України їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше як п`ять років, що відповідно до п. 4.4 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» підтверджується рішенням суду.

За даними Департаменту надання адміністративних послуг ОСОБА_1 станом на 12 травня 2022 року зареєстрована по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 був зареєстрований за вказаною адресою з 29 червня 1977 року по 13 квітня 2022 року. Тобто станом на дату смерті спадкодавця у квартирі було зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У довідці ТОВ «КК «Суворовський» та письмових поясненнях сусідів позивачки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зазначається про спільне проживання та ведення спільного господарства позивачки з ОСОБА_2 до дня його смерті у квартирі по АДРЕСА_2 .

Факт спільного проживання позивачки із померлим підтвердили також у судовому засідання свідки: сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також двоюрідна внучка ОСОБА_9 .

ОСОБА_9 суду пояснила, що вона зі своїми батьками часто зупинялися у позивачки, про те, що подружжя у розлученні вона не знала, в 2021 році дідусь хворів на Covid, пізніше сама позивачка, вони вели спільний побут, бабця поралася по господарству, а дід виконував важку чоловічу роботу, мали спільний бюджет, фінансові питання вирішувала бабуся. Пізніше ОСОБА_9 дізналася, що вони розлучилися для отримання житлової площі.

ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він з 2019 року мешкав поруч з сім`єю позивачки по сусідству, спостерігав часто як вона з чоловіком поверталися додому з покупками. Свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що із сім`єю позивачки він знайомий з 1988 року, заходив до них у гості, але по кімнатах не ходив, при цьому позивачка з чоловіком поводили себе як подружжя, фінансові питання вирішувала позивачка.

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як видно з матеріалів справи, позивачка вчинила дії щодо прийняття спадщини, подавши приватному нотаріусу заяву у встановлений законом шестимісячний строк.

Нормами ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Із вказаних вище письмових доказів судом встановлено, що спадкоємець отримав відмову оформленні спадкового майна через необхідність підтвердження факту проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем, що може бути підтверджено рішенням суду.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» п. 23, роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінивши надані докази в сукупності суд дійшов висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_2 підтверджується як письмовими доказами так і показами свідків.

Отже, вимога позивачки про встановлення факту проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 починаючи з 2004 року по день смерті останнього однією сім`єю, тобто більше п`яти років на час відкриття спадщини є обгрунтованою і доказаною, тому підлягає задоволенню.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування слід відмовити, оскільки визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, як це визначено нормами глави 89 ЦК України. Проте перешкод у позивачки для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом немає, оскільки вона своєчасно прийняла її, приватний нотаріус не відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, а лише роз`яснив їй, як спадкоємцю четвертої черги за законом, необхідність встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем, що може бути підтверджено лише рішенням суду.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2004 року по день смерті останнього однією сім`єю, тобто більше п`яти років на час відкриття спадщини.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 29 вересня 2023 року.

Суддя