ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року

м. Черкаси

справа № 697/701/23 провадження № 22-ц/821/1448/23 категорія 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Миронівський хлібопродукт»

представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» - адвокат Шепіль Оксана Василівна

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» - адвоката Шепіль Оксани Василівни на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

03 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «МХП», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що внаслідок ДТП, що мала місце 02 січня 2022 року о 08:35 год. в с. Гамарня по вул. Центральна, 2, Черкаського району, Черкаської області, ОСОБА_2 , перебуваючи з відповідачем ПрАТ «МХП» у трудових відносинах, виконуючи свої трудові обов`язки, керував транспортним засобом - ПАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , під час виконання маневру повороту ліворуч здійснив зіткнення з стоячим транспортним засобом Нива, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.10.1 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, про що був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Згідно постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

09 червня 2022 року на рахунок ОСОБА_1 від СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» надійшли кошти в розмірі 34 756,07 грн., як регламентна виплата, а згідно документів, які надала організація, що виконувала ремонтні роботи, сума ремонту з урахуванням запасних частин склала 47 049,50 грн., вважає, що різницю в розмірі 12 292,80 грн. має відшкодувати відповідач ПрАТ «МХП».

Крім того, ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає у психоемоційних стражданнях, соціальному благополуччі, що виразилося в стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна. Внаслідок протиправної поведінки винуватця ДТП, позивачка на деякий час була позбавлена можливості реалізувати свої уподобання та бажання. ОСОБА_1 відчула себе ошуканою, що негативно позначилося на її психічному стані, змусило її сильно нервувати і переживати з приводу існування її сім`ї, також була змушена економити на продуктах харчування. Протиправні дії ОСОБА_2 спричинили порушення її звичного життєвого укладу, тому що у неї з`явилася необхідність відстоювати свої права у судовому порядку, витрачати на це багато свого часу та оплачувати послуги правничої допомоги консультуватися з адвокатом.

Просила суд стягнути з ПрАТ «МХП» на користь позивача суму матеріальної шкоди в розмірі 12 292,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Покласти на відповідачів відшкодування понесених позивачем судових витрат: судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «МХП» на користь ОСОБА_1 18 504,15 грн., з них:

-12 268,43 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди;

-6 235,72 грн. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 508,51 грн., з них:

-1 000 грн. моральної шкоди;

-508,51 грн. судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що предметом даного спору є стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), оскільки виплаченого страхового відшкодування недостатньо для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Суд встановив, що факт здійснення позивачем відновлювального ремонту належного їй транспортного засобу CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_2 підтверджується наявними у справі доказами: нарядом-замовленням на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту КТЗ від 07 червня 2020 року № 48, Актами передання-приймання КТЗ, його складових частин для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту від 07 червня 2022 року та від 24 червня 2022 року, складених між ПрАТ «КАНІВ-ЛАДА» в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , квитанціями до касового прибуткового ордеру № 107 від 17 червня 2022 року, № 124 від 24 червня 2022 року. Загальна сума понесених витрат позивачем складає 47 049,50 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що реальні збитки (витрати) позивача по ремонту транспортного засобу - CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_2 , становлять 47 049,50 грн., тому різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховою виплатою становить 12 268,43 грн. 90 коп.

Оскільки судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що на момент ДТП, що мало місце 02 січня 2022 року водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем ПАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , перебував у трудових відносинах із ПрАТ «МХП» та у момент ДТП виконував свої трудові (службові) обов`язки, у зв`язку із чим саме на ПрАТ «МХП» лежить обов`язок відшкодування шкоди позивачу у розмірі 12 268,43 грн.

При визначені розміру моральної шкоди, суд врахував, що майно позивача ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна, позивач перенесла душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю певний час використовувати свою власність за її прямим призначенням, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 000 грн. Суд дійшов висновку, що саме ОСОБА_2 повинен сплатити моральну шкоду як володілець джерела підвищеної небезпеки в момент ДТП.

Питання про стягнення судових витрат було вирішено у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України пропорційно заявленим вимогам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «МХП» в особі свого представника адвоката Шепіль О.В. оскаржило його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «МХП» - адвокат Шепіль О.В. просила скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2023 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Якщо шкода, завдана потерпілій особі під час ДТП перевищує ліміт страхового відшкодування, то різниця між завданою шкодою та сумою страхового відшкодування покладається на страхувальника.

Страхова компанія позивача визначила ліміт відповідальності 130 000 грн., яка не є вичерпною.

Районний суд не звернув уваги на ту обставину, що ліміт відповідальності не вичерпаний, тож позовні вимоги повинні бути пред`явлені до належного відповідача СК «Княжа Віеєна Іншуранс Груп», а не до ПрАТ «МХП».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 697/25/22 від 10 лютого 2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (а.с. 81 Т.1).

З тексту даної постанови вбачається, що ОСОБА_2 02 січня 2022 року о 08 год. 35 хв. в с. Гамарня, вул. Центральна, 2, керував транспортним засобом ПАЗ д.н.з. НОМЕР_1 та під час виконання маневру повороту ліворуч здійснив зіткнення з стоячим транспортним засобом Нива д.н.з. НОМЕР_2 в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, про що був складений протокол про адміністративне правопорушення, з яким він був ознайомлений.

Ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, в питанні, чи мали місце ці дії, (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Транспортний засіб CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_2 , належить позивачу ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 66, 67 Т.1).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № 203911404 страховою компанією ПАТ «НАСК» ОРАНТА» (а.с. 72).

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки ПАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу № ЕР-204015084 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»», ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну визначено в розмірі 130 000 грн. (а.с. 86, 121 Т.1).

Відповідно до заяви позивача ОСОБА_1 від 15 квітня 2022 року, остання звернулася до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з вимогою здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталася 02 січня 2022 року (а.с. 71, 122 Т.1).

Згідно із звітом № Д2222 від 08 червня 2022 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу автомобіля марки CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_2 , складеним ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля після аварійного пошкодження КТЗ CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_2 станом на 02 січня 2022 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ 37 383,32 грн. (а.с. 126-132 Т.1).

Зазначене також підтверджується ремонтною калькуляцією № Д2222 від 08 червня 2022 року, Актом огляду транспортного засобу (дефектною відомістю) від 06 січня 2022 року та фототаблицями до звіту про оцінку № Д2222 від 08 червня 2022 року (а.с.133-140 Т.1).

Відповідно до страхового акта № 7 від 09 червня 2022 року, розрахунку суми страхового відшкодування до справи № 7 від 09 червня 2022 року, платіжного доручення від 09 червня 2022 року, страховиком було виплачено на банківський рахунок позивача ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 34 781,07 грн. (а.с. 141-143 Т.1).

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд першої інстанції під час вирішення спору встановив, однак не врахував, що страхова відповідальність автомобіля ПАЗ 4234 днз НОМЕР_1 , який належить відповідачу ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» та яким керував відповідач ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп».

Згідно матеріалів справи вбачається, що знос транспортного засобу CHEVROLET NIVA, д.н.з. НОМЕР_2 0 %, франшиза 0 %.

Крім того, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» визначила у страховому полісі ліміт відповідальності 130 000 грн.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої 14 грудня 2021 року під час розгляду справи № 147/66/17 було звернуто увагу судів на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування. Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808 цс 15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725 цс 16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954 цс 16).

З огляду на зазначене та уточнення правових позицій, висловлених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808 цс 15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725 цс 16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954 цс 16 Велика Палата у своїй постанові від 14 грудня 2021 року під час розгляду справи № 147/66/17 відступила від вищевказаних позицій щодо альтернативного права потерпілого обирати особу, до якої можна звернутися з вимогою про виплату відшкодування та наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 ІV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961 ІV).

Отже, положення ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що застрахована особа має розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, необхідно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і застрахованої особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентаю ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказаним Законом визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, з урахуванням вищевикладеного, розглядаючи спір, суд першої інстанції не врахував висновки Великої Палати, висловлені 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 та застосував висновок Верховного Суду України, висловлений ним у постанові від 20 січня 2016 року під час розгляду справи № 6-2808 цс 15, хоча на момент вирішення спору в суді першої інстанції застосування даного висновку було помилкове через відступлення від його позицій Великою Палатою 14 грудня 2021 року для формування єдиної практики розгляду аналогічних спорів.

Принцип повного відшкодування шкоди, заріплений у ЦК України реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавала шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду констатує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована у відповідача, а тому на останнього (страховика) покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду у межах ліміту страхового відшкодування.

Покладення судом обов`язку по сплаті відшкодування різниці шкоди на володільця джерела підвищеної небезпеки без покладення такого обов`язку на страховика в даному випадку буде суперечити меті та інституту самого принципу страхування, що закріплений в ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Визначенням відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Незалучення до розгляду у справі ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» як відповідача, який першочергово повинен виконати за виниклими зобов`язаннями свої обов`язки по сплаті відшкодування є підставою для залишення позовних вимог без задоволення за визначеного позивачем кола осіб, що беруть участь у справі, оскільки у справах про відшкодування шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним першочерговим відповідачем буде страховик.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині неправомірності рішення суду про стягнення матеріальної шкоди із ПрАТ «МХП» є обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дійсно не врахував висновків Великої палати з цього приводу та дійшов помилкового висновку про покладення обов`язку відшкодування шкоди саме на ПрАТ «МХП».

Що стосується правильності мотивів судового рішення в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Так, позивачем у прохальній частині позовної заяви заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди саме з відповідача (фізичної особи) ОСОБА_2 .

Шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року за наслідками розгляду справи № 760/28302/18-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності так і спеціальних умов.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або виникла невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦПК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, моральна шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року за наслідками розгляду справи № 534/872/16-ц (провадження № 61-11969св18), від 20 листопада 2019 року за наслідками розгляду справи № 501/2298/16-ц (провадження № 61-31268св18), від 23 березня 2020 року за наслідками розгляду справи № 373/1773/18-ц (провадження № 61-17948св19).

Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди ОСОБА_1 заявила безпосередньо до відповідача ОСОБА_2 , тому висновок суду про часткове задоволення вимог саме до такого відповідача є помилковим, підлягає скасуванню з прийняттям висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині з підстав заявлення їх до неналежного відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, тому з позивача на користь відповідача ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 222 грн., який був сплачений за подачу апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для скасування рішення районного суду та постановлення нового про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення з мотивів, що приведені вище в постанові апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» - адвоката Шепіль Оксани Василівни задовольнити.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миронівський хлібопродукт» судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 222 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2023 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко