ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 622/580/20 Номер провадження 22-ц/814/862/23Головуючий у 1-й інстанції Квітка О.О. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді - доповідача Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

секретар: Чемерис А.К.

за участю прокурора Вороненко А.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах Золочівської селищної ради Харківської області на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну ділянку (пай),-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай).

Позов мотивований тим, що позивач з 01.04.1994 року по 19.03.2001 року перебувала у трудових правовідносинах з АТ (ВАТ) "Промінь".

11.05.1995 року розпочався процес приватизації земель АТ "Промінь", у результаті чого АТ "Промінь"було отримано державний акт на право колективної власності на землю. З невідомих причин позивача не було включено до списку осіб до державного акту на право колективної власності на землю, тому сертифікат на право на земельну частку (пай) їй видано не було, земельна ділянка також не виділялася, тому в даний час позивач змушена звернутися з позовом до суду, оскільки її право не визнається.

Просила суд визнати за нею, як колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) у розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 11 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , як за колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) загальною площею 5,06 умовних кадастрових гектарів за рахунок нерозподілених (невитребуваних) паїв, земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення Золочівський селищної ради Золочівського району Харківської області..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач до розпаювання земель колективної власності була членом АТ "Промінь" на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ХР 13-49-000262 від 11.05.95 року, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, у зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,06 га з дня видачі цього акта.

Рішення місцевого суду оскаржила Богодухівська окружна прокуратура, яка діяла в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради.

В апеляційній скарзі керівник Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно прийнято рішення про задоволення позову. Вказує, що ухвалою господарського суду Харківської області від 11.08.2011 року у справі №Б-48/53-09 ліквідовано юридичну особу Відкрите акціонерне товариство «Промінь», судом згідно довідки Управління Держкомзему у Золочівському районі Харківської області від 18.04.2011 року №275 встановлено, що земель у власності та у користуванні ВАТ «Промінь» на території Золочівського району немає. Зазначене свідчить про відсутність на момент розгляду справи земельних часток (паїв) колишнього ВАТ «Промінь», що підлягали розпаюванню, проте, залишилися нерозподіленими та не передані у приватну власність, які відповідно до чинного законодавства могли б перейти у комунальну власність.

У даному випадку право колективної власності на майно (пай) припинене в силу внесення змін до земельного законодавства та ліквідації відповідної юридичної особи, що свідчить про припинення будь-яких прав щодо цього майна як і юридчиної особи, так і осіб, які у визначеному законодавством порядку та у строк не реалізуали свої права.

Вказує, що даний спір фактично є спором про позбавлення територіальної громади прав на землю комунальної форми власності.

Звертає увагу, що судом необгрунтовано зроблено висновок про наявність у позивача законних підстав для набуття права на земельну частку (пай). Вказує, що згідно архівних витягів з протоколів правління АТ «Промінь» ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду доярки та 19.03.2001 року звільнено з роботи за власним бажанням. Жодних відомостей про те, що її було включено до членів КСП, вказані протоколи не містять. Позивачем не надано відповідних доказів про прийняття її в члени АТ «Промінь».

Вказує, що безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності на звернення до суду позивачем не пропущено. Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд самостійно зобов`язаний застосувати наслідки його спливу. Судом першої інстанції не встановлено належних і допустимих доказів, які підтверджують неможливість позивача дізнатися про порушення свого права та поважність причин пропуску строку позовної давнсті, судом не застосовано наслідки її спливу.

Також вказує, що у даному випадку підставою представництва прокуратурою у суді інтересів держави є наявність порушення державних інтересів у сфері земельних відносин, яке виявилося у визнанні за позивачем права на земельну частку (пай) всупереч встановленому законодавством порядку набуття прав на землю, за відсутності волевиявлення уповноваженого власника та розпорядника земель Золочівської селищної ради. У даному випадку прокурор звертається до суду не лише в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, а також в інтересах територіальної громади, всупереч інтересам якої діяв орган місцевого самоврядування, на легітимність і добросовісність дій якого розраховує громада.

Вказує, що Золочівською селищною радою з моменту винесення судом першої інстанції рішення у справі до теперішнього часу, за наявності підстав, що були цьому органу очевидні, не вжито заходів до судового захисту інтересів держави шляхом оскарження судового рішення, що свідчить про пасивну поведінку уповноваженого органу та його бездіяльність, уповноважений орган фактично має обов`язок, а не право захищати інтереси держави, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.08.2018 року у справі №807/62/16/. У даному випадку подання прокуратурою апеляційної скарги є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган був обізнаний про факт порушення інтересів держави, тому лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має таку процесуальну можливість.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Місцевим судом встановлено, що згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.03.1994, виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що остання з 01.03.1994 прийнята на роботу дояркою в АТ «Промінь» відповідно до протоколу №1 від 01.03.1994; а 19.03.2001 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі протоколу № 1 від 19.03.2001.

Розпорядженням Представника Президента України Золочівської районної державної адміністрації Харківської області Сердюка М. від 18.03.1994 згідно листа акціонерного товариства «Промінь» №101 від 14.03.1994 перереєстровано Статут акціонерного товариства «Промінь», зареєстрований розпорядженням Представника Президента України в районі № 176 від 11.09.1992 року у зв`язку зі зміною типу товариства.

Відповідно до положень Статуту акціонерного товариства «Промінь», прийнятого на загальних зборах акціонерів акціонерного товариства «Промінь», протокол від 05 лютого 1994 року, зареєстрованого розпорядженням Представника Президента України в Золочівському районі № 75 від 18.03.1994: п. 1.7 акціонерне товариство «Промінь» - колективне господарське агроформування утворене на базі колгоспу імені Кірова. Акціонерне товариство являється правонаступником колгоспу ім. Кірова. П. 4.1, 4.2 засновниками товариства є власники майнового земельного паю, який вони отримали в результаті реорганізації колишнього колгоспу ім. Кірова, працівники товариства, які отримали безкоштовно акції з колективної власності, разом з акціями отримують права засновників товариства. П. 5.1 акціонерне товариство складають учасники товариства - громадяни, організації та підприємства, що купили акції товариства. П. 8.3 земля розподіляється на паї серед акціонерів-засновників згідно діючого законодавства України. П. 9.1 при виході акціонера-засновника із товариства з метою створення селянського (фермерського) господарства йому надається вся належна частка майна в грошовій або натуральній формі, а також відповідна частка землі.

З листа начальника Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Трофімова В.П. № 106/142-19 від 28.11.2019 слідує, що Державний акт на право колективної власності АТ «Промінь» серії ХР-13-49-000262 було видано 11.05.1995; ОСОБА_1 не включена до списку громадян-членів АТ, який додається до державного акту на право колективної власності на землю АТ «Промінь»; сертифікат на право на земельну частку (пай) та державний акт на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ім`я ОСОБА_2 не виготовлялися.

З архівної довідки Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 11.12.2019 № 02-19/7951 в архівному фонді колгоспу ім. Кірова у відомостях нарахування заробітної плати АТ «Промінь», ВАТ «Промінь» за 1995-1996 роки значиться ОСОБА_1 з березня 1995 року (відомості нарахування заробітної плати за 1995 рік) по січень 1996 року (відомості нарахування заробітної плати за 1996 рік).

Згідно інформації начальника відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 937/142-20 від 23.11.2020 розмір земельної частки (паю) на одну особу ВАТ «Промінь» Золочівського району Харківської області становить 5,06 в умовних кадастрових гектарах.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд дійшов висновку, що позивач до розпаювання земель колективної власності була прийнята до членів АТ «Промінь», де пропрацювала до 19.03.2001, при цьому вона добровільно не виходила та не була виключена з членів товариства на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі 11.05.1995 державного акту на право колективної власності АТ «Промінь» відповідно до рішення ІV сесії ХХІІ скликання Золочівської районної ради народних депутатів від 29 березня 1995 року, який було зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за №1 (рішення про виключення ОСОБА_1 з членів товариства суду не надано, інші відомості у суду відсутні), в зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання за позивачем, як колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) у розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Ухвалюючи судове рішення у справі про задоволення позову, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» за № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Статтею 1 Указу Президента України від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване ч. 2 ст. 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Згідно з положеннями ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст. 6 цього Кодексу.

Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2 ст. 23 ЗК України 1990 року).

Згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу від 08.08.1995 року за № 720/95, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993 року) та Указу від 08.08.1995 року за № 720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16.04.2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, саме по собі не внесення особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, як слідує із висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 17 березня 2020 року у справі №396/1683/18-ц.

Проте, як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_1 , позивач, 01.01.1994 року була прийнята на роботу в АТ «Промінь» дояркою. 19.03.2001 року звільнилась за власним бажанням.

Як встановила колегія суддів, ці записи не містять даних про прийняття позивача у члени АТ «Промінь». Також позивачем не надано до справи архівний витяг із протоколу загальних зборів АТ «Промінь» про прийняття її у члени АТ «Промінь».

Сам факт перебування позивача у трудових правовідносинах з АТ «Промінь», без надання суду належних та допустимих доказів в частині прийняття позивача у члени АТ «Промінь», не є підставою для визнання позивача колишнім членом АТ «Промінь», отже факт перебування позивача у трудових відносинах з АТ «Промінь» не є доказом того, що позивач була членом АТ «Промінь».

Виходячи із вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993 року) та Указу від 08.08.1995 року за № 720/95, які передбачають, що особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта, колегія суддів приходить до висновку про те, що при ухваленні судового ріення, суд першої інстанції не звернув увагу на вище викладені фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про те, що позивач перебувала у членах АТ «Промінь» на час розпаювання земель АТ «Промінь».

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов є недоведеним, тому не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки позов не підлягає задоволенню по суті, то строк позовної давності не застосовується. При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем без поважних причин строку позовної давності та в частині визначення позивачем відповідача по справі є слушними.

По справі вбачається, що селищна рада була обізнана про розгляд справи в суді, надавала заперечення проти задоволення позовних вимог, але не скористалася правом апеляційного оскарження рішення суду у передбачений законом строк, тому колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави представництва, викладені в апеляційній скарзі керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради є обгрунтованими та доведеними.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.2 п.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

По справі вбачається, що при подачі апеляційної скарги Харківською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 1261,21 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 29.12.2021 року (а.с. 110).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради - задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 11 січня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну ділянку (пай) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 1261,21 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.В. Чумак