БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-888/2011 провадження № 6/361/222/23
У Х В А Л А

«19» жовтня 2023 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Панек А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі № 2-888/2011 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій просить поновити пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-888/11, виданого 11 травня 2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки отримуваного заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку до досягнення нею повноліття.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Їхня неявка не перешкоджає вирішенню питання про виправлення помилки у виконавчому листі. 19 жовтня 2023 року представник заявника

ОСОБА_1 адвокат Тетера Л.М. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 11 березня

2011 року стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на корить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки отримуваного заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

На підставі вказаного судового рішення 11 травня 2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист.

Відповідно до виконавчого листа рішення суду набрало законної сили 22 березня

2011 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 22 березня 2014 року.

Звертаючись до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання заявник зазначила, що у строк до 22 березня 2014 року виконавчий лист не було пред`явлено до виконання, так як відповідач добровільно сплачував аліменти, після припинив.

Відповідно до частини другої статті 433 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від

21 квітня 1999 року у редакцій чинній на час видачі виконавчого листа виконавчі листи та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від

02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - № 1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Поважною причиною пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання заявник зазначає, що боржник добровільно виконував свій обов`язок, однак з 24 лютого

2022 року перестав це робити з огляду на скрутне матеріальне становище.

При вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд враховує принцип обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, а також характер стягнення періодичних платежі (аліментів) на утримання дитини, найкращі інтереси якої мають пріоритет.

Згідно зі статтею 58 Конституції України принцип заборони зворотної дії нормативно-правових актів у часі є однією з важливих складових принципу правової визначеності. На думку Конституційного Суду України (далі КСУ), «закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуєче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту» (рішення КСУ від 13 травня 1997 року №1-зп).

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У пункті 2 рішення КСУ від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності (рішення КСУ від 02 липня 2002 року №13-рп/2002).

При цьому, не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акту щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акту в часі).

Отже, оскільки в зв`язку зі змінами в Законі України «Про виконавче провадження» змінився строк пред`явлення виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання у даному випадку до досягнення дитиною повноліття, тобто у бік пом`якшення, тому є підстави для поновлення процесуального строку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку як у винятковому слід поновити строк для пред`явлення виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання.

Керуючись статтями 260, 353, 433 ЦПК України, суд Броварський міськрайонний суд Київської області

у х в а л и в:

Заяву задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення виконавчого листа

№ 2-888/11 про стягненняз ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на корить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки отримуваного заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя В.О.Василишин