Справа № 183/2080/16
№ 2/183/7/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.

секретаря судових засідань Шевченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Працевич Вікторія Вікторівна, Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина Вячеславівна, про:

- визнання недійсним Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1072,

за участю представника позивача ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , визначивши третіми особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Працевич Вікторію Вікторівну, приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Маймор Світлану Юріївну, державного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Носенка Андрія Григоровича, нотаріуса Дажук Марину Вячеславівну, у якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1072, з підстав, визначених ст.ст. 203, 215, 2016, 230, 241 ЦК України (т.1, а.с. 3-5).

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 квітня 2016 року ОСОБА_7 відкрите провадження по справі /т. 1 а.с. 13/.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року зобов`язано нотаріуса Дажук М.В. надати завірену копію архівної справи щодо укладення оспорюваного договору купівлі-продажу, державного нотаріуса Носенка А.Г. зобов`язано надати завірену копію довіреності від 10 липня 2014 року ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Маймор С.Ю. - належним чином завірену копію заяви ОСОБА_1 від 09 липня 2014 року, приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Працевич В.В. копію архівних справ від 09 липня 2014 року за участю ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області завірену справу щодо виготовлення кадастрового номеру на земельну ділянку від 19 червня 2014 року, Піщанську сільську раду завірені копії аркушів з реєстрової книги реєстрації довіреностей за 23 листопада 2015 року та 26 листопада 2015 року від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 (т.1, а.с. 41-43).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні (т.1, а.с. 90-91).

Ухвалою суду від 06 липня 2016 року до участі у розгляді справи в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 (т.1, а.с. 189-190).

В зв`язку з закінченням повноважень судді Юр`євої Т.І., 04.10.2016 року справу передано на розгляд судді Новомосковського міськрайонного суду Майній Г.Є. (т.1, а.с. 201-202).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року відмовлено ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у забезпеченні їх позову (т.1, а.с. 224-225).

Ухвалою суду від 31.01.2017 року зупинене провадження по справу до залучення до участі і справі правонаступника чи законного представника ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 261).

Ухвалою суду від 29 червня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у забезпеченні її позову (т.2, а.с. 19-20).

Ухвалою суду від 08 серпня 2017 року поновлене провадження по справі (т.2, а.с. 24).

Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 (т.2, а.с. 46).

Ухвалою суду від 18 грудня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у забезпеченні її позову (т.2, а.с. 68-70).

Ухвалою суду від 22 березня 2018 року зобов`язано Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області надати належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо посвідчення 09 липня 2014 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої в реєстрі за № 1243, з наданням копії аркушу з реєстрової книги (т.2, а.с. 92-96).

В зв`язку з закінченням повноважень судді Майної Г.Є., справу передано в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сороки О.В. (т.2, а.с. 160).

07.12.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 , знову визначивши третіми особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Працевич Вікторію Вікторівну, приватного нотаріуса Новомосковського нотаріального округу Маймор Світлану Юріївну, державного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Носенка Андрія Григоровича, нотаріуса Дажук Марину Вячеславівну, у якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1072, з підстав, визначених ст.ст. 203, 215, 2016, 230, 241 ЦК України (т.2, а.с. 238-242).

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що у 2014 році захворіла та повністю осліпла її онука ОСОБА_9 , 1988 року народження, яку вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішили лікувати, тому прийняли рішення продати один з будинків, що їм належав, а саме будинок за АДРЕСА_1 .

Цей будинок належав ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, також на ім`я ОСОБА_6 були оформлені будинки за АДРЕСА_1 .

7/13 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 був побудований подружжям в період шлюбу та являвся їх спільною сумісною власністю, а 6/13 часток належало ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач наполягає на тому, що розмістили об`яву про продаж будинку за АДРЕСА_3 , а задля того, щоб продовжити лікування онучки, вони отримали позику у ОСОБА_8 , оформивши відповідний договір у приватного нотаріуса Працевич В.В., а 09.07.2014 року вони продовжили дію цього договору.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 запропонував їм свою допомогу щодо отримання кредиту в банку «Михайлівський», а перед цим зацікавився продажем їх будинку.

15 лютого 2016 року позивачці стало відомо, що 10 липня 2014 року її син ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу будинків АДРЕСА_2 , який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_6 , що була посвідчена державним нотаріусом новомосковської державної нотаріальної контори Носенком А.Г., зареєстрована в реєстрі за № 1-872.

ОСОБА_1 , як правонаступник свого чоловіка, наполягає на тому, що останній ніколи не посвідчував довіреність у нотаріуса Носенка А.Г.

Також продажу зазначеного домоволодіння відбувся зі згоди ОСОБА_1 , яка особисто надала заяву від 09.07.2014 року, що була посвідчена приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Маймор С.Ю., зареєстрована в реєстрі за № 1243.

Позивач спростовує справжність цього підпису на цій заяві, наполягає на тому, що їх син ОСОБА_4 не отримував кошти від продажу їх будинку від ОСОБА_2 , остання виселила їх з будинків, що і стало підставою для звернення до суду з таким позовом (т.2, а.с. 238-242).

У відзиві на позов відповідач заперечує наведені позивачем обставини та правові підстави позову (т.2, а.с. 111-113).

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року призначено розгляд справи по суті (т.3. а.с. 15-17).

Ухвалою суду від 09 грудня 2022 року витребувано докази (а.с. т.3, а.с. 39).

Позивач в судовому засіданні свій позов підтримала, надала пояснення щодо обставин, викладених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явилася.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані докази з точки зору належності, допустимості, а у своєму зв`язку з точки зору достатності, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Новомосковською районною радою 17.03.1987 року, належало 7/16 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 151).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Маймор С.Ю. 27.08.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2181, належало 6/13 частини зазначеного вище домоволодіння (т.2, а.с. 152-153).

10 липня 2014 року ОСОБА_6 склав довіреність на ім`я ОСОБА_4 , посвідчену державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, зареєстровану в реєстрі за № 872, відповідно до якої уповноважив ОСОБА_4 продати за ціну та на умовах за його розсудом, належні йому на праві власності житловий будинок і земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . (т.2, а.с.139).

09 липня 2014 року ОСОБА_1 надала письмову заяву, якою погодилася на продаж її чоловіком ОСОБА_6 домоволодіння за АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 128).

10 липня 2014 року ОСОБА_4 , що діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_6 , посвідченої державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, зареєстрованої в реєстрі за № 872, продав ОСОБА_2 за 140000 гривень домоволодіння за АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дажук М.В., зареєстровано в реєстрі за № 1072 (т.2, а.с. 126-127).

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині визнання недійсним оспорюваного договору в частині ненадання повноважень та не підписання довіреності ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 , суд керується наступними нормами закону.

Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

За правилами статей 317, 319, 658 ЦК України виключно власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, лише власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, в тому числі реалізує право його продажу.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Ч.ч.1,3 ст.237, ч.1 ст.238 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Статтями 244, 245 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до статті 230 ЦК України, на яку позивач посилалася, звертаючись до суду із позовом, з урахуванням всіх уточнень та доповнень, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

В свою чергу, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 не підписував довіреність на ім`я свого сина ОСОБА_4 , посвідчену державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори, зареєстровану в реєстрі за № 872.

Так, навпаки, судом з Новомосковського РВ ГУНП в Дніпропетровській області були витребувані матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0001894, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 1 ст. 185 КК України, які містять висновок судово-почеркознавчої експертизи № 19061/25780-25786 від 29.11.2019 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса, у відповідності до якого підписи від імені ОСОБА_6 в довіреності від 10.07.2014 року, зареєстрованій в реєстрі за № 1/872, розташований на зворотній стороні аркушу документа, у рядку «Підпис», - виконаний ОСОБА_6 .

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 в цій частині не обґрунтований та не підлягає задоволенню.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору домоволодіння за АДРЕСА_2 , що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дажук М.В., зареєстрований в реєстрі за № 1072, з підстав ненадання згоди іншого подружжя на укладення договору купівлі-продажу, суд керується наступними нормами закону.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Така норма закону встановлює презумцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Зазначеним вище договором купівлі-продажу квартири стверджується, що спірне нерухоме майно набуте чоловіком та дружиною в період їх шлюбу, а тому повинно бути визнане спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як, зазначав суд вище ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого Новомосковською районною радою 17.03.1987 року, належало 7/16 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З підстав, зазначених вище, 7/16 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належать подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до вимог ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1) При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч.3). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Протягом судового розгляду ОСОБА_1 оспорювала дійсність її підпису у письмовій заяві від 09 липня 2014 року, якою вона погодилася на продаж її чоловіком ОСОБА_6 домоволодіння за АДРЕСА_1 .

Так, досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0001894, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 1 ст. 185 КК України, які містять висновок судово-почеркознавчої експертизи № 19061/25780-25786 від 29.11.2019 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім.Засл.проф. М.С. Бокаріуса, не мітять беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 не підписувала зазначену вище нею заяву.

Неможливість проведення почеркознавчої експертизи була обумовлена недостатньою кількістю вільних та експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 .

Суд, у відповідності до вимог ст. 12 ЦПК України, сприяючи ОСОБА_1 у реалізації її права на проведення почеркознавчої експертизи в рамках цивільної справи, вжив усіх передбачених законом заходів для витребування вільних та експериментальних зразків почерку ОСОБА_1 .

Між тим, ОСОБА_1 клопотання про призначення експертизи не заявила, необхідного обсягу підписів для проведення відповідної експертизи не подала.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження недійсності договору купівлі продажу з підстав відсутності згоди іншого подружжя на укладення договору купівлі-продажу спільного майна подружжя, а тому в позові належить відмовити в повному обсязі.

Судові витрати, враховуючи відмову в задоволенні позову, стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Працевич Вікторія Вікторівна, Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина Вячеславівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина Вячеславівна, місцезнаходження: вул.Харківська, 3 прим.36, м.Дніпро.

Третя особа - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа - приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Працевич Вікторія Вікторівна, місцезнаходження: вул.Українська, 10, м.Новомосковськ, Дніпропетровська область.

Третя особа - Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, місцезнаходження: вул..Гетьманська 22/59, м.Новомосковськ, Дніпропетровська область.

Суддя О.В. Сорока