Справа № 758/3012/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 року м. Київ Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє як законний представник від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 про виділ в натурі частки у нерухомому майні та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів у якому просить:

- виділити в натурі позивачу 52/200 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме: кухню площею 9,4 кв.м, житлову кімнату площею 12,1 кв.м та визнати за позивачем право власності як на окрему одиницю нерухомого майна;

- встановити порядок користування земельною ділянкою №43/9, площею 1163,98 кв.м, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 , номер ділянки в земельному кадастрі 91:179:0155, виходячи з часток у праві власності на будинковолодіння і відповідно до варіанту № 1 висновку експерта від 17.02.2023 № 1451/02-2023;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що сторони є співвласниками домоволодіння, яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 . Домоволодіння станом на 19.09.2008 складається із трьох квартир. Позивачу на праві спільної часткової власності належить 52/200 частини житлового будинку. Позивач безпосередньо користується квартирою АДРЕСА_3 , з якої кухню та одну житлову кімнату просить виділити у власність та припинити право спільної часткової власності на нього. Окрім цього, у співвласників у користуванні перебуває земельна ділянка та у відповідності до часток власності співвласників на домоволодіння просить визначити порядок користування такою, адже співвласники не можуть самі дійти згоди з цього питання. У відповідності до ст. ст. 317, 319, 358, 364 ЦК України, Земельного кодексу України просить позов задовольнити. Згідно з ст. 141 ЦПК України просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позов. Наводить аргументи про те, що не заперечує проти виділу частки позивача згідно з фактичного користування домоволодінням та фактичного користування земельною ділянкою, згідно з наведених точок у цій заяві, які відповідають додатку № 1 до заяви.

Іншими відповідачами не подано відзиви на позов, які б містили заперечення на нього.

27 березня 2023 року ухвалу судді відмовлено у відкритті провадження у справі. Постановою Київського апеляційного суду від 26.07.2023 ухвалу суду першої інстанції скасовано частково та в цій частині направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

08 серпня 2023 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків викладених у мотивувальній частині ухвали суду.

11 серпня 2023 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

15 вересня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів, а саме спадкових справ № 28/2022 від 30.09.2022, № 645/2020 від 19.11.2020, № 104/07 від 27.08.2006.

24 листопада 2023 року залучено до справи співвідповідача ОСОБА_7 , яка діє як законний представник від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 .

14 грудня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомили, а відтак, враховуючи що представник позивача не заперечує проти вирішення справи у їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Суд установив, відповідно до розпорядження від 19 листопада 1999 року № 176 видано свідоцтво про право власності на житло, яким засвідчено, що 52 % одноповерхневого будинку за адресою - АДРЕСА_4 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в рівних частинах кожному та зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації за № 9143а. Загальна площа частини будинку становить 55,5 кв.м /а.с.16/.

Відповідно до довідки КМ КМР «КМ БТІ» від 30.09.2022 № 062-8729 (И-2022) 48 % одноповерхневого будинку за адресою - АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право спільної сумісної власності на житло від 27.12.2004 зареєстровано у рівних частках за ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 /а.с.22, спадкова справа № 28/2022 а.с. 25/.

Отже, домоволодіння АДРЕСА_1 був двоквартирним будинком до складу якого входила квартира АДРЕСА_6 та квартира АДРЕСА_3 , кожна із яких належала на праві спільної часткової власності у рівних частках вищевказаним особам. Загальна площа житлового будинку становила 105,70 кв. м, а саме: 72,50 кв.м житлова площа, 33,20 кв.м нежитлова площа. Відповідно до інвентаризаційної справи від 28.04.2006 приміщення 1-1 по 1-5, загальною площею 50,2 кв. м належали до квартири АДРЕСА_6 , а приміщення з 2-1 по 2-5 загальною площею 55,5 кв.м належали до квартири АДРЕСА_3 та саме така площа вказана у правовстановлюючому документі /а.с.16, 80/.

Після смерті ОСОБА_9 спадкоємцями за заповітом від 17.05.2000, зареєстрований у реєстрі за № 4-951, були ОСОБА_2 та ОСОБА_12 в рівних долях. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину від 52/200 частини житлового будинку АДРЕСА_7 , житловою площею 72,50 кв.м, нежитлова площа 33.20 кв.м, видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 52/400 частини житлового будинку не видавалось. Зазначений у цьому документів (свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.04.2007) 52/400 житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 , за реєстрованим № 9143а від 23.04.2007 /спадкова справа № 104/07 а.с.12-13, а.с. 18 зворотня сторона/.

Отже, суд установив, що співвласниками квартири АДРЕСА_8 є ОСОБА_4 (частина 52/200) і ОСОБА_2 (52/400 частини). Окрім цього, на частину спадкового майна після смерті ОСОБА_9 на 52/400 свідоцтво про право на спадщину не видалась ані за заповітом, адже ОСОБА_12 не звернулась із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 17.05.2000, ані за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 . За життя ним складено заповіт та зроблено розпорядження майном, яке йому належало на праві власності на випадок смерті, яке заповів сину ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке належало йому на праві власності, а саме 49/100 одноповерхового будинку АДРЕСА_9 та земельну ділянку 49/100 часток від 0,0655 га, кадастровий номер :91:179:0169, яка розташована за адресою - АДРЕСА_10 /спадкова справа 28/2022/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_11 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме 48 % одноповерхневого будинку за адресою - АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право спільної сумісної власності на житло від 27.12.2004 зареєстровано у рівних частках за ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 . Отже, спадкова маса після смерті ОСОБА_11 становить 48/500 частки будинку АДРЕСА_5 /спадкова справа № 645/2020/.

Позивач наводить аргументи про те, що фактично займає приміщення у домоволодінні АДРЕСА_1 , одноповерховий будинок, трьохквартирний, у квартирі АДРЕСА_3 , а саме: приміщення № 2-7 кухня площею 9,4 кв.м та 2-8 житлове приміщення площею 12,1 кв.м, які просить виділити їй у натурі та визнати за нею право власності на це нерухоме майно як на окрему одиницю.

Будь-яких інших доказів, щодо фактичного користування іншими співвласниками домоволодінням АДРЕСА_1 , суд не подано.

Разом із тим, відсутність заперечень із цього питання у сторін не свідчить про наявність саме такого фактичного користування спірним нерухомим майном та не може братися до уваги судом, як дані, що відповідають дійсному розміру часток кожного із співвласників.

Повертаючись до матеріалів справи суд зазначає, що будь-яких домовленостей між співвласниками спірного будинку про поділ у натурі їх часток не було досягнуто у відповідності до ст. 367 ЦК України, адже жодних доказів суду не надано.

Позивачем обрано спосіб захисту шляхом виділу в натурі його частки у відповідності до ст.364 ЦК України та визнання права власності на неї.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України вбачається, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин виділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак, визначальним для виділу частки, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників.

Суд вважає за необхідне застосовувати до спірних правовідносин саме положення ст. 364 ЦК України щодо виділу частини із майна, яке перебуває у спільній частковій власності двох співвласників, що підтверджено правовстановлюючими документами та враховує, що на 52/400 частки свідоцтво про право власності у квартирі АДРЕСА_8 після смерті ОСОБА_9 не видавалось, будь-яких доказів щодо права власності на таку частку будь-яким особам, визнання такої спадщини відумерлою, суду не подано. Відтак, право спільної часткової власності не обмежено лише двома співвласниками, що є підставною для застосування ст. 367 щодо поділу такого майна, адже на 1/2 частину від 52/200 право власності не набуто, що установлено судом із спадкової справи № 104/07.

Позивач як на можливість виділу у натурі його частки покликається на висновок експертизи за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 17 лютого 2023 року № 1451/02-2023, у якому викладено наступні дослідження та висновки.

Згідно з плану та експлікації приміщень, що містяться в інвентаризаційній справі від 28.04.2006, встановлено, що житловий будинок одноповерхневий, двоквартирний та складається із наступних приміщень:

1-1 - коридор, 3,2 кв.м, 1-2 - кухня - 12,3 кв.м, 1-3 житлова, 10,3 кв.м, 1-4 житлова, 9,2 кв.м, 1-5 - житлова, 15,2 кв.м. Всього по квартирі АДРЕСА_6 - 50,2 кв.м;

2-1 - коридор, 7,2 кв.м, 2-2 - кухня, 10,5 кв.м, 2-3 - житлова, 13,6 кв. м, 2-4 - житлова, 15,1 кв.м, 2-5 - житлова, 9,1 кв.м. Всього по квартирі АДРЕСА_3 - 55,5 кв.м. та така площа вказана у свідоцтві про право власності на житло, яке видано ОСОБА_4 та ОСОБА_9 /а.с. 16/.

Загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 105,7 кв.м.

Згідно з плану та експлікації приміщень, що містяться в інвентаризаційній справі від 19.09.2008, встановлено, що житловий будинок одноповерхневий, трьохквартирний та складається із наступних приміщень:

1-1 - коридор, 3,2 кв.м, 1-2 - кухня - 12,3 кв.м, 1-3 житлова, 10,3 кв.м, 1-4 житлова, 9,2 кв.м, 1-5 - житлова, 15,2 кв.м. Всього по квартирі АДРЕСА_6 - 50,2 кв.м;

2-1 - коридор, 8,3 кв.м самовільно зведена площа, 2-2 - коридор, 5,1 кв.м самовільно зведена площа, 2-3 - коридор, 2,6 кв.м самовільно зведена площа, 2-4 - санвузол, 9,4 кв.м. самовільно зведена площа, 2-5 - убиральня, 1,8 кв.м. самовільно зведена площа, 2-6 котельня, 1,4 кв.м самовільно зайнята площа, 2-7- кухня, 9,4 кв.м, 2-8 - житлова, 12, 1 кв.м., 2-9 - житлова, 14,2 самовільно зведена площа, 2-10 - підсобне, 9,3 кв.м. самовільно зведена площа. Всього по квартирі АДРЕСА_3 - 73,6 кв.м.;

3-1- кухня, 12,8 кв.м самовільно зведена площа, 3-2 - санвузол, 3,9 кв.м. самовільно зведена площа,

3-2- житлова, 15,1 кв. м., 3-4 - житлова, 15,1 кв. м. Всього по квартирі

АДРЕСА_11 становить 164,7 кв.м.

Отже, суд прийшов до переконання про те, що будинок АДРЕСА_2 змінився за рахунок реконструкції, будівництва та демонтажу прибудови до будинку.

Зокрема, згідно вищезазначеного висновку експерта від 17.02.2023, експертом зазначено, що аналізуючи представлені на дослідження матеріали, експерт приходить до висновку, що у результаті проведеної реконструкції приміщень житлового будинку, станом на дату проведення дослідження, кухня №2-2 (площею 10,5 кв.м) та житлова №2-3 (площею 13,6 кв.м) (згідно даних інвентаризаційної справи від 28.04.2006) зазнали реконструкції, фактично розташована кухня № 2-7 (площею 9,4 кв.м) та житлова № 2-8 (площею 12,1 кв.м) (відповідно даних технічного паспорту від 19.09.2008), а на місці розташування коридору №2-1 (площею 7,2 кв.м) (згідно даних інвентаризаційної справи від 28.04.2006) розташована житлова прибудова (літ. «А3») (відповідно даних технічного паспорту від 19.09.2008). Оскільки площа житлового будинку змінилася за рахунок здійсненої реконструкції, будівництва та демонтажу прибудови до житлового будинку, а відповідно до представлених на дослідження матеріалів відсутні відомості щодо перерахунку ідеальних часток в будинковолодінні, при цьому встановити зазначені відомості за результатами проведення візуально-інструментального обстеження не вбачається за можливе у зв`язку із відсутністю відповідних судово-експертних методик, тому в подальшому розглядається перелік та склад майна, який зазначений в свідоцтвах про право власності на житло від 19.11.1999 і 27.12.2004 та інвентаризаційної справи від 28.04.2006, без самовільних будівель та коридору №2-1 (площею 7,2 кв.м), оскільки на дату проведення дослідження відсутній, встановити ким саме та коли і на підставі чого був демонтований не вбачається за можливо (арк.спр.90 на звороті).

Відтак, квартири АДРЕСА_3 цього будинку, яка є предметом даної справи, станом на 19.09.2008 така складається переважно із самовільно зведеної площі, а щодо об`єктів, які просить позивач виділити їй у натурі щодо них є також інший співвласник (отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 52/400 ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_9 ), а також щодо частки такої площі у розмірі 52/400 (свідоцтво про право на спадщину щодо іншої частини не видавалося) власник не установлений через відсутність будь-яких документів.

Отже, експертом встановлено, що майно, яке підлягає виділу за адресою АДРЕСА_1 складається із житлового будинку загальною площею 98,5 кв.м, згідно з інвентаризаційної справи від 28.04.2006, а саме приміщень: з 1-1 по 1-5 (квартира АДРЕСА_6 ) та з 2-2 по 2-5 (квартира АДРЕСА_3 ).

Однак суд критично оцінює такий підхід експерта щодо виділу частки позивача, а саме виходячи із загальної площі квартири АДРЕСА_6 та квартири АДРЕСА_3 , оскільки квартира АДРЕСА_6 у будинку на праві спільної часткової власності належала іншим особам, а відтак взагалі не може бути об`єктом виділу частки позивача; а ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (1/2 частки після смерті якої успадковано ОСОБА_2 ) на праві спільної часткової власності у рівних частках належала 52/100 будинку АДРЕСА_4 .

Судом також установлено, що частина площі квартири АДРЕСА_3 , а саме житлові площі 9,1 кв.м та 15,1 кв. м. відносяться та утворюють площу до квартири АДРЕСА_12 , згідно з технічного паспорту від 19.09.2008, а квартира АДРЕСА_3 містить самовільно зведені площі, окрім тих щодо яких позивач просить виділити їх у натурі та визнати на ними право власності.

Проте експерт прийшов до висновку , що здійснити виділ 52/200 частки ОСОБА_4 в житловому будинку по АДРЕСА_1 вбачається технічно можливим з відхиленням від ідеальних часток співвласників по площі в житловому будинку і по вартості приміщень житлового будинку, виділивши в натурі позивачу під №2-7 кухню, площею 9,4 кв.м, під № 2-8, житлову кімнату, 12,1 кв.м.; приміщення під № 1-1 по 1-5 та під № 3-3-3-4 - залишити у загальному користуванні інших співвласників /а.с. 107/.

Однак експертом, який зазначає що здійснити виділ є технічно можливим, не проведено деталізацію частки співвласника квартири АДРЕСА_8 та не враховано, що відносно 1/2 частини із частки 52/400 після смерті ОСОБА_9 свідоцтво про право власності за заповітом не видавалось та за законом така частка не успадкована, адже доказів цього не подано.

Також експертом не взято до уваги, що площа 52/100 становила 55,5 кв. м., що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, однак експертом взято до уваги загальну площу житлового будинку, який на той час складався із двох квартир, кожна з яких належала на праві спільної власності, а саме 98,5 кв.м, хоч така становила 105,7 кв. м., тобто без урахування коридору площею 7,2 кв.м, адже такий коридор змінився та увійшов в один із коридорів, що становлять самовільно зведену площу, а тому це вплинуло на ідеальні частки співвласників домоволодіння.

Разом із тим, суд приймає до уваги дані про наявність самочинного будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , що також стосується квартири АДРЕСА_3 , щодо якої є спір про права в частині виділу частки позивача. Дані обставини встановлено із технічного паспорту від 19.09.2008 експертом у висновку від 17.02.2023.

Відтак, суд прийшов висновку, що таке домоволодіння не може бути об`єктом для вирішення питання про виділ частки в натурі.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що виділ у натурі позивачу вказаних приміщень, оскільки позивач фактично ними користується, порушує права інших співвласників та не відповідає виділу частки із майна у відповідності до вимог Цивільного кодексу України, а відтак відсутні передбачені законом підстави для виділу в натурі майна позивачу, а тому у вимозі-1 необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою виходячи із часток у праві власності на будинковолодіння, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою її формування.

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23.09.2023 № 05702-11505 установлено, що у міському земельному кадастрі за адресою - АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 1163,98 га, з кодом 91:179:0155 за ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 без оформлення згідно з законодавством України права власності або користування. Дані обставини також підтверджено технічним звітом по встановленню меж земельної ділянки житлового будинку спільного користування /а.с. 32-33/.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Позивачем у відповідності до ст. ст. 76-81 ЦПК України не надано документів щодо набуття спірної земельної ділянки у користування чи у власність сторонами у справі у відповідності до ст. ст. 116, 118 ЗК України, адже будь-яких доказів з цього питання суду не подано.

Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Суд повторно зазначає, що на земельній ділянці за адресою - АДРЕСА_1 розташований будинок, який фактично збільшився на земельній ділянці, яка у встановленому законом порядку не відводилася для цього та особа, яка здійснила таке будівництво не набула права власності на нього, адже доказів цього суду не подано.

Відтак, враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що відсутня можливість встановити порядок користування земельною ділянкою виходячи із часток у праві власності на будинковолодіння, адже такий порядок можна установити лише після набуття права власності (користування) земельною ділянкою, чого суду не подано у цій справі.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що у цій вимозі необхідно відмовити.

Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачами окремо, а також в їх сукупності, суд прийшов висновку, що обставини, на які посилаються позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, адже такі не підтверджено належними доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, а тому у позові необхідно відмовити у повному обсязі..

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документом, який міститься у матеріалах справи, який необхідно покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка діє як законний представник від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 про виділ в натурі частки у нерухомому майні та встановлення порядку користування земельною ділянкою, за адресою - АДРЕСА_1 - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_4 - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання - АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання - АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання - АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

відповідач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання - АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_5 ;

відповідач ОСОБА_7 , яка діє як законний представник від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_9 , місце проживання - АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повне судове рішення складено 08 січня 2024 року.

Суддя О. І. Якимець