ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2079/22 Номер провадження 22-ц/814/4035/23Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т.Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Кириченко В.В.

розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року (час ухвалення судового рішення з 04:03:55 до 14:53:53; дата виготовлення повного тексту судового рішення 02 червня 2023 року) у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення,

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , просила ухвалити рішення, яким вселити її в квартиру АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги мотивовані тим, що вона являється власником 1/3 частини спірної квартири. Окрім неї співвласниками квартири за станом на 29.12.2012 року були: мати позивачки ОСОБА_2 і батько позивачки ОСОБА_4 , який у 2002 році розлучився з її матір`ю, сім`я почала проживати окремо. Правовстановлюючі документи на квартиру залишились у ОСОБА_4 , який 19.02.2021 року подарував свою 1/3 частку квартири ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. З цього часу між сторонами велись безрезультатні переговори щодо можливості викупу часток одне у одної, проте пропозиції позивачки були відхилені, на усні звернення щодо надання доступу до житлового приміщення ОСОБА_3 відповіла відмовою, 18.07.2022 року позивачка направила заяву до відповідачці з вимогою надати ключі від вхідних дверей спірної квартири для можливості користуватися своєю власністю, однак відповіді вона не отримала. На даний час спірна квартира перебуває у власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 - по 1/3 частки квартири у кожного. Обмеження доступу до квартири порушує її право на користування своїм майном.

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 пред`явила зустрічний позов до ОСОБА_1 , просила ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 118 441 грн 72 коп. в рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні з депозитного рахунку суду. Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 19.02.2021 року вітчим ОСОБА_4 подарував їй 1/3 частини спірної квартири, іншими співвласниками, якої є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Позивачка пропонувала неодноразово ОСОБА_1 купити в неї 1/3 частини квартири, проте позитивної відповіді на свої пропозиції не отримала.

Спільне проживання у спірній квартирі є неможливим, оскільки при кожній зустрічі із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виникають конфлікти, щодо користуванню даною квартирою.

У позивачки не має іншого житлового приміщення, окрім 1/3 частини спірної квартири, яке б належало їй на праві власності, тому дане майно є її єдиним житлом, тоді як ОСОБА_1 є інше житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якому вона і проживає, тому припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам. Крім того зазначає, що спірна квартира, є неподільною річчю, знаходиться у спільній частковій власності сторін, спільне володіння і користування якою є неможливим.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 листопада 2022 року справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення і зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні об`єднанні в одне провадження (т.1 а.с.131-132).

28 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , просила ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_2 59 220 грн 86 коп. в рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні з депозитного рахунку суду, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником 1/3 частини спірної квартири, іншими співвласниками якої за станом на 29.12.2012 року були: її донька ОСОБА_1 та її колишній чоловік ОСОБА_4 . У 2002 році вона розлучилась з ОСОБА_4 і разом з донькою стала проживати в іншому помешканні. 19.02.2021 року ОСОБА_4 подарував свою 1/3 частку спірної квартири ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. На даний час спірна квартира перебуває у власності трьох осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , з 2021 року, між сторонами велись безрезультатні переговори щодо можливості викупу часток одне в одної. Пропозиції її та її доньки щодо мирного вирішення спору були відхилені, на усні звернення щодо надання доступу до житлового приміщення ОСОБА_3 відповіла відмовою. Продавати свою частину ОСОБА_3 не має бажання, а для покупки двох інших частин пропонує занижену суму на відміну від реальної ринкової вартості квартири.

Неодноразові намагання потрапити в квартиру були безрезультатними. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, позбавляє їх можливості на підтвердження права власності, а тому співвласники навіть не можуть належним чином зафіксувати протиправні дії ОСОБА_3 у правоохоронних органах. Проживання співвласників в одній квартирі є неможливим, адже ОСОБА_3 взагалі не допускає інших співвласників до користування спірним майном.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 грудня 2022 року справа № 539/2079/22 за позовом ОСОБА_1 до до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення і зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні об`єднана в одне провадження із справою № 539/3372/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні (т.1 а.с.222)..

23 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , просила ухвалити решення, яким припинити право власності ОСОБА_3 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , стягнувши із ОСОБА_1 59 220 грн 86 коп. в рахунок компенсації вартості її частки у спільному майні з депозитного рахунку суду та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

В обгрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є власником 1/3 частини спірної квартири, іншим співвласниками у рівних частках є ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

З 2021 року між сторонами велись безрезультатні переговори щодо можливості викупу часток одне в одної. Пропозиції ОСОБА_1 та її матері щодо мирного вирішення спору були відхилені, на усні звернення щодо надання доступу до житлового приміщення ОСОБА_3 відповіла відмовою, продавати свою частину вона не має бажання, а для покупки двох інших частин пропонує занижену суму на відміну від реальної ринкової вартості квартири.

Неодноразові намагання потрапити в спірну квартиру були безрезультатними. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, позбавляє їх можливості на підтвердити право власності, а тому співвласники навіть не можуть належним чином зафіксувати протиправні дії ОСОБА_3 у правоохоронних органах. Проживання співвласників в одній квартирі є неможливим, адже ОСОБА_3 взагалі не допускає інших співвласників до користування спірним майном.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 лютого 2023 року цивільну справу №539/2079/22 (провадження №2/539/44/2023) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, об`єднано в одне провадження з цивільною справою №539/3845/22 (провадження №2/539/160/2023) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_2 , про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності (т.2 а.с.42).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року у задоволенні усіх чотирьох позовів відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних ОСОБА_1 скасувати, задовольнити заявлені нею вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що, відмовляючи у задоволенні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам зустрічного позову ОСОБА_3 , яка визнає існування конфлікту щодо користування квартирою, неможливість спільного проживання у квартирі; судом також не взято до уваги, що під час розгляду справи ОСОБА_3 неодноразово пропонувалося вирішити спір мирним шляхом надати доступ до спірної квартири, проте її представники відмовилися надати ключі від квартири.

Висновок суду про те, що ОСОБА_3 не проживає у квартирі, тому не може чинити перешкоди є хибним, так як у квартирі живе її мати, вхідні двері і замки змінені.

Не відповідають фактичним обставинам і вимогам ст. 365 ЦК України висновки суду щодо необґрунтованості вимоги про припинення права відповідачки на її частку у спірній квартирі, так як є очевидним і визнається усіма учасниками те, що користування спільною квартирою усіма співвласниками є неможливим, ОСОБА_3 не дає доступу до квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні її вимоги про припинення права власності ОСОБА_3 на її частку у спірній квартирі та задовольнити заявлені нею вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наведенні ідентичні доводи, що викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

У відзиві адвокат Палій А.В., представник ОСОБА_3 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційних скарг, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Наголошується, що доводи апеляційних скарг не підтверджені жодним доказом, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 07.05.2011 року уклала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (т.1 а.с.5).

Відповідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.11.1994 року органом приватизації виконавчого комітету м. Лубни посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (т. 1 а.с.152).

Згідно листа КП «Лубенське МБТІ» №62 від 23.05.2022 року за станом на 29.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (т.1 а.с.6).

Відповідно договору дарування 1/3 частки квартири серії НМС 399228 від 19.02.2021 року ОСОБА_4 подарував належну йому 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 (т.1 а.с.103).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04.11.2021 року (т.1 а.с.8).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.07.2022 року №304740616 ОСОБА_3 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування, серія та номер 270, виданого 19.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. (т.1 а.с.7).

Аналогічні дані містяться у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №245146547 від 19.02.2021 року (т.1 а.с.104).

ОСОБА_1 18.07.2022 року зверталась із заявою до ОСОБА_3 з проханням не чинити перешкод їй у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , прохала надати їй ключі від вхідних дверей квартири. (т.1 а.с.9).

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 18.10.2022 року оціночна вартість об`єкта, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , становить 355 325,16 грн (т.1 а.с.110-111).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, суд першої інстанції виходив з того, що підтвердженням наявності перешкод у користуванні майном, що належить особі на праві власності, зокрема для вселення до спірного житлового приміщення, можуть бути: акти про недопуск до належного особі на праві власності майна, звернення до правоохоронних органів, пояснення осіб, які можуть підтвердити ті чи інші обставини, які мають значення для вирішення справи, показання свідків тощо; проте суду не надано доказів, які б підтверджували порушення з боку ОСОБА_3 правил співжиття, оскільки як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 , зазначили, що у спірній квартирі вони не проживають. Відтак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі та, відповідно, чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житлом.

Відмовляючи у задоволенні позовів про припинення права на частку у спільному майні, суд першої інстанції виходив з того, що право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Учасниками справи не доведено належними та допустимими доказами, що спільне володіння та користування майном є неможливим.

Наявність у сторін на праві власності іншого житла не є підставою для твердження, що припинення права власності на спірну квартиру не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам їх сім`ї.

Крім того, судом встановлено, що сторони по справі мають право власності на рівні частини спірної квартири та не проживають у ній.

Отже, сторонами не доведено умови, за яких є можливим примусове припинення права співвласників на частку відповідно до статті 365 ЦК України, а також того, що таке втручання у право власності є виправданим відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, апеляційний суд керується такими мотивами.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням зазначених вимог закону.

Позовні вимоги про припинення права на частку у спільному майні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. […] Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 зазначено, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року (справа № 169/740/20) зроблено такий висновок щодо застосування норми ст.365 ЦК України у поєднані із нормою ст.16 ЦК України: «У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку;

рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку;

визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні.

Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право;

у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права;

недопустими є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див. зокрема., постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21).»

У межах розгляду цієї справи встановлено, що розмір частки кожного із співвласників є істотним 1/3, спірна квартира є неподільною річчю, між сторонами існує конфлікт у добровільному порядку вони не бажають діяти сумлінно і добросовісно; ОСОБА_3 оплачує комунальні послуги, що надаються у спірну квартиру (т.1 а.с.73-84, 112-119); у справі відсутні належні і допустимі докази того, що учасники справи, у тому числі і ОСОБА_3 , мають на праві власності інше житло, окрім спірної квартири, відсутні також докази про те, де і на яких умовах вони, у тому числі і ОСОБА_3 , фактично проживають.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що усі співвласники поєднали вимоги про припинення права на частку іншого співвласника із вимогою про визнання права на цю частку, що є недопустимим.

З урахуванням наведених обставини слід вважати обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність законних підстав, передбачених ст.365 ЦК України, для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про припинення права власності ОСОБА_3 на частку у спільній власності - розмір її частки є істотним і позбавлення її права на власність, вочевидь, завдасть їй істотної шкоди.

Вимога про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статей 316-319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на розсуд власника, якщо такі дії не суперечать закону.

Власник має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Негаторний позов, тобто позов про усунення перешкод у користуванні, - це позов власника до особи, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження власністю.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. При негаторному позові власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні. Права та інтереси власника можуть бути порушені і в тих випадках, коли майно не вибуває з його володіння, але треті особи створюють перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном. Формула негаторного позову має такий вигляд: власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були пов`язані з позбавленням права володіння. Тобто негаторний позов - це позов володіючого власника до будь-якої особи про усунення перешкод, які вона створює у користуванні чи розпорядженні майном.

При цьому, негаторний позов характеризується такими ознаками:

1) власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні. Порушення права власності полягає найчастіше у тому, що треті особи створюють власникові певні перешкоди у користуванні належним йому майном, або внаслідок певних обставин власник не може фактично розпоряджатися належним йому за законом майном, маючи це майно у своєму володінні.

2) сутністю вимог за негаторним позовом є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом. Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо строків позовної давності, оскільки з негаторним позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення. Якщо ж перешкоди у користуванні чи розпорядженні майном усунуті, то відповідно відсутні підстави і для звернення з негаторним позовом.

3) власник має право вимагати усунення порушення його прав, якщо дії третіх осіб мають неправомірний характер. Негаторний позов не може бути пред`явлено, якщо дії відповідача ґрунтуються на відповідному чинному законі чи договорі.

4) негаторний позов, як засіб захисту права власності, застосовується, якщо сторони не перебувають у договірних стосунках. При наявності договору порушення права власності захищається нормами зобов`язального права.

Умовою задоволення негаторного позову позивача є встановлення судом факту протиправності дій відповідача, задоволення позовних вимог позивача не залежить від наявності вини відповідача. Захист прав і охоронюваних законом інтересів позивачів за негаторним позовом надається судом у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, яке існувало до порушення права.

Отже, для задоволення цього позову суд має встановити, що відповідач як інший співвласник вчиняє протиправні дії, а саме чинить перешкоди позивачу у доступі до її частини нерухомого майна.

За змістом ст.12, ст.13, ст.81 ЦПК України на сторону покладається обов`язок довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-80 ЦПК України) ті обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги або заперечення.

Відповідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимогу про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, стверджує про те, що ОСОБА_3 позбавила її доступу до квартири.

У підтвердження цієї обставини зроблене посилання на лист-вимогу, направлений ОСОБА_3 , який залишився без відповіді. Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що цей письмовий доказ у поєднанні із фактом звернення ОСОБА_1 до суду із позовом, а також визнанням самою ОСОБА_3 існування конфлікту між усіма співвласниками не є достатнім у розумінні ст.80 ЦПК України для висновку про те, що ОСОБА_3 чинить (чинила) перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що відсутність у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на квартиру унеможливлює фіксування фактів недопуску у квартиру, тощо, не можна вважати обґрунтованим, так як і ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 як співвласники не позбавлені можливості у встановленому порядку отримати дублікати таких документів.

За наявності перешкод у користуванні спірною квартирою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не були позбавлені можливості встановити порядок користування спірною квартирою у судовому порядку.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційних скарг не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13 листопада 2023 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов