РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Заріцькому О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Інвест Кредо" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ПАТ «Дельта Банк» 14.08.2014 року звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування позову зазначено, що 21.12.2007 року між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк», правонаступником якого виступає ПАТ «Дельта банк», та відповідачам ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач як позичальник отримала грошові кошти в сумі 105 000,00 доларів США зі строком користування до 21.12.2012 року включно із зобов`язанням сплати щомісячних платежів на погашення суми кредиту в розмірі 1700,00 доларів США, а починаючи з березня 2008 року 700,00 доларів США, та оплатою відсотків на рівні 15 % річних.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати відсотків станом на 24.07.2014 року виникла за заборгованість в розмірі 160 309,43 долари США, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 95 823,78 долари США, сума заборгованості за відсотками 64 485,65 долари США.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути наведений розмір заборгованості, відшкодувати судові витрати.

У поданих відповідачем письмових заявах по суті спору відповідний учасник звертає увагу на необгрунтованості здійснених позивачем розрахунків, просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Згідно ухвали суду від 22.04.2021 року до участі у справі в якості позивача залучено ТОВ "Фінансова компанія Інвест Кредо" як правонаступника ПАТ «Дельта Банк»

Ухвалою суду від 29.09.2021 року задоволено клопотання відповідача про призначення економічної експертизи.

В судовому засіданні від 23.10.2023 року представник позивача підтримав заявлені вимоги, зауважив на відсутності підстав для застосування загальних строків позовної давності з огляду на умови договору кредиту, згідно яких строком повернення коштів визначено 21.12.2012 рік включно, та датою фактичного звернення до суду із позовом 14.08.2014 року.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час розгляду справи була повідомлена належним чином, про що, зокрема, свідчить заява про ознайомлення з матеріалами справи від 03.10.2023 року.

За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасника на підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України.

Судом встановлено наступні обставини.

Між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та відповідачам ОСОБА_1 21.12.2007 року укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надає позичальнику ОСОБА_1 кредит в розмірі 105 000,00 доларів США зі строком користування до 21.12.2012 року включно з частковим щомісячним поверненням кредиту у сумі не менше ніж 1700,00 доларів США до 05 числа кожного місяця включно, починаючи з січня 2008 року (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 сторони визначили розмір відсоткової ставки, який застосовується при використані кредиту, на рівні 15 % річних

Умовами договору сторони погодили, що Банк бере зобов`язання відкрити позичальнику рахунок для видачі кредиту та надати готівкою у доларах США.

Згідно п.4.1. договору позичальник зобов`язується забезпечити повернення одержаного кредиту та остаточну сплату нарахованих відсотків та (або) безготівковим шляхом у доларах США в строк до 21.12.2012 року включно з частковим щомісячним поверненням кредиту у сумі не менше ніж 1700,00 доларів США до 05 числа кожного місяця включно, починаючи з січня 2008 року.

Позичальник зобов`язався сплачувати нараховані проценти за період, вказаний в п.3.4 договору, у доларах США до 05 числа кожного місяця (включно) наступного за місяцем нарахування процентів та у день остаточного повернення кредиту.

Сторонами погоджено таблицю визначення сукупної вартості кредиту як додаток № 1 до договору, графік платежів за кревним договором (додаток № 2).

Учасниками відповідних правовідносин 21.02.2008 року внесено зміни до кредитного договору, за змістом якого сторони погодили необхідність змін пунктів 1.1, 4.1 у вигляді коригування розміру мінімального щомісячного платежу, який підлягає поверненню, а саме: на 700 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як зазначалось вище при розгляду справи призначалась судово-економічна експертиза.

З висновку експертів № 33447/21-72 за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи у цивільній справі слідує, що:

«- в рамках наявних матеріалів справи документально підтвердити надання кредитних коштів ОСОБА_1 з каси банку в сумі 105 000,00 доларів США не вдається за можливе; розрахунок заборгованості відповідача станом на 24.07.2014 року у частині нарахування відсотків у проміжку часу 22.05.2014 - 24.07.2014 розрахунково підтверджується, при цьому, через відсутність належного розгорнутого розрахунку за період з 21.12.2007 по 21.05.2014, а також, відповідних підтверджуючих документів обліку кредитної заборгованості та нарахування і обліку відсотків, документально підтвердити Розрахунок заборгованості не вдається за можливе.

- в рамках наявних документів, встановити загальну суму боргу Позичальника за кредитним договором № 197-2007 від 21.12.2007 року не вдається за можливе.

- серед наданих на дослідження матеріалів, відсутні підтверджуючі документи, що відображають нарахування Банком відсотки, а отже, дослідити правильність нарахування відсотків з моменту надання кредиту по 24.07.2014 не вдається за можливе.

- розрахунок заборгованості Відповідача станом на 24.07.2014 року у частині нарахування відсотків у проміжку часу 22.05.2014 - 24.07.2014 розрахунково підтверджується, при цьому, через відсутність належного розгорнутого розрахунку за період з 21.12.2007 по 21.05.2014, а також, відповідних підтверджуючих документів обліку кредитної заборгованості та нарахування і обліку відсотків, встановити правильність Розрахунку заборгованості не вдається за можливе.

- дослідження умов кредитного договору № 197-2007 від 21.12.2007, встановлено, що процентна ставка становить 15 % річних. При цьому, через відсутність належного розгорнутого розрахунку за період з 21.12.2007 по 21.05.2014, а також, відповідних підтверджуючих документів обліку кредитної заборгованості та нарахування і обліку відсотків, документально підтвердити Розрахунок заборгованості (за виключенням періоду з 22.05.2014 по 24.07.2014) не вдається за можливе.

- розрахунок заборгованості Відповідача станом на 24.07.2014 року у частині нарахування відсотків у проміжку часу 22.05.2014 - 24.07.2014 розрахунково підтверджується (в т.ч. застосування процентної ставки у розмірі 15%), при цьому, через відсутність належного розгорнутого розрахунку за період з 21.12.2007 по 21.05.2014, а також, відповідних підтверджуючих документів обліку кредитної заборгованості та нарахування і обліку відсотків, документально підтвердити розрахунок заборгованості за загальний період не вдається за можливе.

- розрахунок заборгованості відповідача станом на 24.07.2014 року у частині нарахування відсотків у проміжок часу з 22.05.2014 року - 24.07.2014 року розрахунково підтверджується (в т. ч. застосування при розрахунку умовної кількості днів у році - 360), при цьому, через відсутність належного розгорнутого розрахунку за період з 21.12.2007 року по 21.05.2014 року, а також відповідних підтверджуючих документів обліку кредитної заборгованості та нарахування і обліку відсотків, документально підтвердити розрахунок заборгованості за загальний період не вдається за можливе.

- в рамках наявних документів встановити заганальну суму боргу позичальника не вдається за можливе.

- в рамках наявних документів встановити який розмір заборгованості по тілу кредиту, відсотках за кредитним договором існує станом на 24.07.2014 року та строком позовної давності - три роки, в разі застосування такого строку щодо кожного з періодичного платежу не вдається за можливе".

Відповідно до ст 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Надаючи оцінку дослідженим доказам в їх окремому, а також сукупному значенні, суд приходить до висновку про підтвердження обставин виникнення між ВАТ «Інноваційно-промисловий банк» та відповідачам ОСОБА_1 правовідносин, заснованих на договорі кредиту, фактичного отримання позичальником кредитних коштів в сумі 105 000,00 доларів США, що доводиться змістом вчинених правочинів з проставленими підписами сторін, належність яких не спростовувалась (том 1-й а.с.7-17), іншими даними, пов`язаними зі складенням заяви на видачу готівки (том. 1-й а.с. 20), формуванням виписки по особовому рахунку (том 1-й а.с. 21-82).

Є також доведеним неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів та виникнення простроченої заборгованості.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 року по справі № 234/3840/15-ц зробив висновок, що кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. по справі №444/9519/12 вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України

Існування заборгованості станом на 24.07.2014 року слід обраховувати з підтверджених відомостей про отриману суму кредиту, сплачені протягом відповідного періоду суми на погашення кредиту, розміру нарахованих відсотків протягом періоду по 21.12.2012 року включно.

Так, згідно графіку погашення кредиту як додатку № 2 до кредитного договору загальним розміром відсотків, передбачених до сплати, визначено суму 42 116,88 доларів США.

Оскільки таким графіком сторони погодили можливість внесення залишкової частини боргу (4700) в останній платіж, то, з урахуванням домовленостей про зміну щомісячного платежу (тіла кредиту) з 1700 доларів США на 700,00 доларів США, відповідні виключені суми, що становить 58 000,0 доларів США (58 платежів на 1000,00 доларів США), суд переносить на останній платіж (21.12.2012 року). Дослідження обставин про порядок врегулювання взаємних відносин учасників на період сплати такого платежу не є предметом оцінки судом.

Висновком експерта підтверджено погашення боргу позичальником 9 разів на суму 9 176,22 долари США:

-18.01.2008 року на с уму 2025,34 долари США;

-13.02.2008 року 1189,30 доларів США;

-06.03.2008 року 777,10 доларів США;

-31.03.2008 року 794.29 долари США;

-30.04.2008 року 681,46 долари США;

-26.06.2008 року 772,89 долари США;

-14.07.2008 року 834,01 долари США;

-22.09.2008 року - 1 400,84 долари США;

-23.10.2008 року 700,99 долари США.

Виходячи із загальної суми отриманого кредиту, а також наявних за матеріали справи відомостей про розмір заборгованості за тілом кредит, викладених за змістом договору про відступлення права вимоги на користь ПАТ «ДельтаБанк», слід дійти висновку, що сплачені суми коштів скеровувались виключно на погашення тіла кредиту, що, за принципом свободи договору та добросовісності поведінки учасників не порушує прав відповідних сторін, у тому числі позичальника, оскільки в такому разі відбувається першочергове зменшення тієї суми, що є базою нарахування відсотків.

За підсумком наведеного слід дійти висновку про підтвердження заборгованості за кредитним договором від 21.12.2007 року, укладеного позичальником, на суму 95 823,78 долари США за тілом кредиту та 42 116,8 долари США за відсотками, розрахованими станом на 21.12.2012 року. У суду відсутні підстави вбачати помилковість математичних розрахунків відсотків, виконаних за покладеною в умови договору кредиту формулою (360 днів, 15 % річних) та внесених в графік погашення кредиту за відповідною сумою з погодженням сторонами.

При цьому, суд звертає увагу на подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

Як зауважувалось вище, судом встановлено обов`язок позичальника здійснювати щомісячне погашення заборгованості за тілом кредиту в сумі: з січня 2008 року 1700,00 доларів США, а з березня 2008 року - 700,00 доларів США.

Отже, несплата щомісячних платежів є підставою для самостійної відповідальності щодо таких платежів та обумовлює право на звернення із позовом про дострокове виконання зобов`язання.

Приймаючи до уваги календарну дату звернення позивача із позовом 14.08.2014 року, слід визнати такими, що не спливли за наслідком пропуску позовної давності вимоги за платежами, передбаченими до сплати у період з 14.08.2011 року.

Сума заборгованості за такими платежами становитиме: 350 (частковий платіж за період серпня 2008 року) + 700,00 * 16 платежів (за період з 14.08.2011 року по 21.12.2012 року) + 4700 (визначено графіком погашення заборгованості у період 21.12.2012 року) + 58 000,00 (фактично перенесені платежі згідно домовленостей про зміну розміру щомісячного платежу) = 74 250,00 доларів США.

Здійснені позичальником платежі на суму 9 176,22 долари США виконувались у поза відповідний період та вносились у розмірах, що за загальним підходом відповідали домовленостям сторін про щомісячні платежі у відповідний час.

Слід додати, що платіж від 22.09.2008 року на 1 400,84 долари США фактично вносився за два місяці, а тому є коректним умовам договору.

Оскільки умовами договору сторони також погодили необхідність сплати нарахованих відсотків до 05 числа кожного місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків та у день остаточного повернення кредиту, суд обраховує розмір відсотків шляхом додавання сум, наведених у графіку погашення заборгованості за період з 14.08.2011 року по 21.12.2012 року.

Саме такий розмір суд вважає безумовно підтвердженим, оскільки при умові зміни щомісячного платежу за тілом кредиту на менший сума залишкової заборгованості лишається збільшеною у порівнянні з первісною домовленістю та обумовлює збільшення нарахувань за відсотками.

Оскільки сторонами не забезпечено надання доказів на доведення іншого коректного обрахунку заборгованості з урахуванням строків позовної давності, на виконання завдань цивільного судочинства відповідний розрахунок виконується судом самостійно.

Сума відсотків у період з 14.08.2011 року по 21.12.2012 року становить 3737,09 долари США.

Суд не знаходить підстав для визнання обставин, а саме: подання позичальником заяви від 20.07.2012 року з повідомлення щодо здійснення дій, скерованих на реалізацію заставного майна, проханням відстрочити звернення стягнення на майно, як таких, що обумовлюють необхідність переривання перебігу позовної давності.

За змістом ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Так, відповідна заява подана до завершення строку дії договору, а з її змісту вбачається намір особи здійснити реалізацію майна з власним пошуком покупця на вирішення питання розрахунку за кредитним договором.

Заява не містить відомостей, яку саме заборгованість визнавала позичальник, її суму, період утворення (заява не виключає існування заборгованості, яка не є простроченою, тобто із часом оплати після 20.07.2012 року).

Отже, судом враховано загальний строк позовної давності в три роки, обчислений відносно кожного з платежів за кредитним договором.

Суд зауважує, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, а тому стягує заборгованість грошової суми в іноземній валюті.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що при зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 3654,00 грн.

За наслідком ухвалення Шевченківським районним судом м. Києва заочного рішення по справі від 12.11.2014 року та відмови у задоволенні заяви про його перегляд (з попередньою сплатою судового збору в сумі 352,40 грн. за розгляду такої заяви) відповідачем подано апеляційну скаргу зі оплатою судового збору в сумі 2740,50 грн.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2019 року рішення суду першої інстанції скасовано із направленням справи для розгляду за належною підсудністю до Богунського районного суду м.Житомира.

Касаційна скарга позивача, сплачена судовим збором сторони в сумі 7308,00 грн., залишена без задоволення.

Приймаючи до уваги розмір задоволених вимог позивача, вищенаведені відомості про суму сплаченого судового збору на відповідних етапах судового розгляду справи, процесуальні наслідки ініційованих учасниками питань, їх значимість для правильного вирішення спору, суд вважає необхідним визначити рівним розмір передбаченого до стягнення судового збору на користь сторін.

У відповідності до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на вищенаведене, керуючись принципом доцільності та справедливості, суд залишає сплачені учасниками витрати з оплати судового збору без взаємного відшкодування.

Керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Інвест Кредо", ідентифікаційний код 39761587, місцезнаходження: 02000, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 13/2, літера Б, заборгованість за договором кредиту від 21.12.2007 року в сумі 77 987,09 доларів США, з них: заборгованість за кредитом в сумі 74 250,00 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом 3737,09 доларів США.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 27.10.2023 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов