Номер провадження: 22-ц/813/742/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом Одеської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_2 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Атаманчук Оксана Григорівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання правочинів недійсними та скасування запису в реєстрі,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 лютого 2018 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Вподальшому ОСОБА_2 подарувала вказаний будинок ОСОБА_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 відчужив частину будинку ОСОБА_3 . Таким чином власниками по 1/2 спірного будинку є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . При цьому позивач зазначає, що відповідно Державного реєстру реєстрація права власності на вказаний будинок за ОСОБА_2 була проведена реєстратором на підставі технічного паспорту та виписки виданої виконкомом ОМР депутатів трудящих. Проте, як зазначає позивач, при перевірці вказаних обставин було встановлено, що рішення виконавчого комітету ОМР народних депутатів № 688 від 02.10.1990 року щодо відведення земельної ділянки під житлову забудову за адресою: АДРЕСА_1 не існує та виписка з нього ОСОБА_2 не видавалась, та рішення ОМР від 06.03.2019 року про передачу вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 не приймалося. За таких обставин, позивач вважає, що реєстрація права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 є незаконною, а всі подальші правочини з цим об`єктом є недійсними, у зв`язку з чим він звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року позов Одеської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. від 14 лютого 2018 року (індексний номер рішення: 39672745) на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою 35,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 24830268 від 12 лютого 2018 року вчинений державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О. Визнано недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на безоплатну передачу у власність наступне нерухоме майно: 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., посвідчений та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. 14 березня 2018 року за № 153. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 25239850 від 14 березня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. Визнано недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на безоплатну передачу у власність наступне нерухоме майно: 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., посвідченого та зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. 21 березня 2018 року за № 166. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 25353748 від 21 березня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. Визнано недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 13 січня 2019 року за №31. Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 29832214 від 13 січня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. Стягнуто з ОСОБА_2 , державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Одеської місцевої прокуратури № 1 судовий збір по 3706 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, визнаючи незаконним та скасовуючи рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. від 14 лютого 2018 року (індексний номер рішення: 39672745) на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою 35,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовуючи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 24830268 від 12 лютого 2018 року вчинений державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І.О.; визнаючи недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на безоплатну передачу у власність наступне нерухоме майно: 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., посвідчений та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. 14 березня 2018 року за № 153; скасовуючи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 25239850 від 14 березня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г.; визнаючи недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на безоплатну передачу у власність наступне нерухоме майно: 1/2 частку у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., посвідчений та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. 21 березня 2018 року за № 166; скасовуючи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 25353748 від 21 березня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г; визнаючи недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частки у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. 13 січня 2019 року за №31; скасовуючи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 29832214 від 13 січня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., суд першої інстанції виходив з того, що:

- рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. від 14 лютого 2018 року, індексний номер: 39672745 щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, загальною площею 141,4 кв.м., житловою 35,8 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 прийняте на підставі підробленої виписки з неіснуючого рішення, без присвоєної у встановленому законодавством адреси та на земельній ділянці, яка нікому не передавалась у власність/користування;

- державний реєстратор Махортов І.О. при прийнятті оспорюваного рішення, в порушення ст. 10 Закону, не витребувано з Державного архіву Одеської області інформацію щодо видачі поданої ОСОБА_2 виписки, в результаті чого, в порушення ст. ст. 18, 24, 27 Закону та п.п. 18, 40, 41, 42 Порядку, на підставі підробленої виписки, без довідки про присвоєння адреси, без кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості та взагалі без відповідної правової підстави прийнято рішення про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості, на який у заявника відсутні жодні права;

- порядок набуття ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та реєстрація за нею права власності не засновані на законі, у зв`язку з чим ОСОБА_2 не є особою, яка набула права власника на зазначений житловий будинок;

- відчуження майна особою, яка фактично не була його власником, є підставою для визнання відповідної угоди недійсною, внаслідок чого договори дарування від 14 березня 2018 року та від 21 березня 2018 року на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 кожний, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , підлягають визнанню недійсними;

- у ОСОБА_1 , як у обдарованого за договорами дарування №153 від 14 березня 2018 року та № 166 від 21 березня 2018 року, не виникло повноважень власника майна, необхідних для відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 внаслідок чого, договір купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 13 січня 2019 року посвідчений та зареєстрований в реєстрі приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. за № 31, укладений з порушенням вимог законодавства, також є недійсним;

- не заснована на законі реєстрація права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , порушує право власності територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку, яка, шляхом оборудки з реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, який на ній розташований, незаконно вибула з власності, що є підставою для захисту інтересів держави в особі Одеської міської ради в судовому порядку;

- порушення порядку набуття права власності на житловий будинок, не заснована на законі первісна реєстрація права власності на жилий будинок та всі подальші переходи права власності на жилий будинок є підставою для скасування всіх записів про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- державний реєстратор комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І.О., прийняв рішення (з відкриттям розділу), індексний номер: 39672745 від 14 лютого 2018 року провести державну реєстрацію права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., що розташований: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ;

- в подальшому, ОСОБА_2 , уклавши договори дарування від 14 березня 2018 року та від 21 березня 2018 року, подарувала ОСОБА_1 по 1/2 частки у праві власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м., що посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Атаманчук О.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 153 та за № 166 відповідно;

- на підставі договору купівлі-продажу від 13 січня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрованого в реєстрі за №31, ОСОБА_1 продав 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м. ОСОБА_3 ;

- таким чином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стали власниками вищевказаного спірного житлового будинку по частині;

- відповідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстрація права власності на об`єкт нерухомості, житловий будинок, загальною площею 141,4 кв.м., житловою площею 35,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 проведена державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» на підставі технічного паспорту, виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Де Факто» станом на 07 лютого 2018 року та на підставі виписки, серія та номер: 688, виданої 02 жовтня 1990 року Виконкомом Одеської міської Ради депутатів трудящих;

- відповідно до інформації Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 28 листопада 2018 року № 4733-11.1-31, згідно опису справ постійного зберігання та журналу реєстрації рішень виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів за 1990 рік останній номер реєстрації рішення: № 443 від 21 грудня 1990 року, тобто рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів за № 688 від 02 жовтня 1990 року щодо відведення земельної ділянки під житлову забудову площею 0,069 га за адресою: АДРЕСА_1 не існує та виписка з нього ОСОБА_2 не могла бути виданою виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів;

- згідно з інформацією з Державного архіву Одеської області від 27 березня 2019 року № П-558 встановлено, що виписка з «рішення Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 02 жовтня 1990 року № 688» Державним архівом Одеської області не видавалась, оскільки документи органів місцевого самоврядування, зокрема за 1990 рік зберігаються у Департаменті архівної справи та діловодства Одеської міської ради;

- згідно з інформацією Департаменту комунальної власності Одеської міської ради за № 0119/554-06 від 06 березня 2019 року рішень щодо передачі у власність або користування гр. ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 Одеською міською радою не приймались.

Колегія суддів виходить з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно зі ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих державою органам місцевого самоврядування повноважень належить здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 131-1 Конституції України, на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положень ч. 3 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.

Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних тощо) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі й територіальних громад.

Відповідно до ст. ст. 6, 7, 13, 143 Конституції України, позивачем може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органа виконавчої влади. Орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних стосунках, фактично є позивачем у справах, порушених по позовній заяві прокурора.

В розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття права власності на майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Встановивши, що реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 відбулась на підставі виписки рішення Виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих щодо відведення земельної ділянки під житлову забудову за адресою: АДРЕСА_1 від 02 жовтня 1990 року № 688, яке в дійсності не існувало, а земельна ділянка на якій розташований будинок нікому у власність/користування не передавалась, суд першої інстанції набув вірного висновку про порушення інтересів територіальної громади міста, представником якої є Одеська міська рада.

Також судом обґрунтовано зазначено, що прокурор самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави і звернушивсь до суду з даним позовом прокурор діяв у відповідності до своєї компетенції та повноважень передбачених Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20), вирішила питання способів захисту майнових прав, порушених незаконною державною реєстрацією, визначивши спір про державну реєстрацію як спір про право цивільне.

Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу.

Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, Одеська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок.

Разом з тим будь-які відомості про наявність правовстановлюючих документів на будинок за адресою: АДРЕСА_1 до реєстрації права власності на нього за ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутні і докази, які свідчили б про зворотнє і таким чином спростовували наведене, сторонами не надані.

Зі змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 смт. 190 , ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. ч. 3, 4 ст. 358 , ч.1 ст. 366 КК України, нерухоме майно у вигляді нежитлових будівель (споруд) площею 135,5 кв. м., яке знаходиться на несформованій земельній ділянці комунальної власності, територіальною громадою не використовується та на це нерухоме майно установчі чи будь-які інші правовстановлюючи документи на будь-яку особу не виготовлялись.

Прокурор у поясненнях до суду звернув увагу, що Одеська міська рада вправі, як власник земельної ділянки, на якій розташовані спірні будівлі та споруди, а також, як орган місцевого самоврядування, звернутися до органу, що здійснює державну реєстрацію із заявою про взяття на облік даних будівель, як безхазяйного майна за встановленою процедурою. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, вона (безхазяйна нерухома річ) за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Проте незаконна реєстрація права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі виписки з неіснуючого рішення від 02 жовтня 1990 року № 688 про відведення земельної ділянки під житлову забудову перешкоджають Одеській міській раді подати заяву про взяття на облік спірних будівель та споруд, як безхазяйних. Крім того, незаконна реєстрація права власності на спірний будинок дає підстави для вибуття з комунальної власності земельної ділянки площею, яка зазначена у рішенні про її відведення, яке додано до заяви про реєстрацію права власності на будинок, але яке (рішення) в дійсності не існувало.

Зважаючи на обставини цієї справи (відсутності правовстановлюючих документів на нежитлові приміщення на будь-яку особу), які існували на момент звернення позивача з позовом та прийняття рішення судом першої інстанції, для захисту порушеного інтересу позивача, як органу місцевого самоврядування на чиїй території знаходиться потенційне безхазяйне майно, щодо подачі заяви про постановку його на облік з можливістю передачі після спливу одного року цього майна у комунальну власність, а також для захисту права Одеської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно, необхідно відновити становище, яке існувало до порушення. Вказане відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України.

Відновлення становища, яке існувало до порушення речового права, охоплює всі можливі випадки порушення права, що завершилися його незаконною реєстрацією. Незалежно від того чи поєднані вони з фактичними (віндикація, реституція) чи лише з юридичними перешкодами (визнання права), задоволення судом вимог про оскарження державної реєстрації є також відновленням становища, яке існувало до порушення права.

На це вказує сам законодавець, зазначаючи в абз. 3 ч. 3 ст. 26 (у редакції закону від 12.05.2022 № 2255-IX), що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.12.2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) зазначила, що належний та ефективний спосіб захисту прав позивача визначається з огляду на обставини конкретної справи. Під час розгляду справ цієї категорії суд повинен надати оцінку всім обставинам, які мали місце при зверненні стягнення на іпотечне майно. Тим самим суд визначає:

(а) неправомірність дій особи, яка зазначена у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник (адже саме ці дії призвели до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно цих відомостей);

(б) тим самим суд констатує, що ці дії не були здатні призвести до набуття права власності особою, яка позначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як власник, а тому

(в) в цієї особи відсутнє право власності, а отже

(г) право власності належить позивачеві (якщо позивач доведе всі наведені вище обставини)» .

Порушення прав та інтересів Одеської міської ради, як власника земельної ділянки, але не нежитлових будівель, на які правовстановлюючі документи взагалі ніколи на будь-кого не оформлялись, відбулось у результаті незаконної державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачами, що перешкоджає зверненню Одеської міської ради, як органу місцевого самоврядування на чиїй території знаходиться потенційне безхазяйне майно, до органу, що здійснює державну реєстрацію, із заявою про постановку його на облік з можливістю подальшої, після спливу одного року, передачі цього майна у комунальну власність на підставі рішення суду.

Тому заявлені прокурором в інтересах держави в особі Одеської міської ради позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про первісну державну реєстрацію прав від 14.02.2018 року опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Оскільки предметом спору є будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , на які відсутні будь-які правовстановлюючі документи та власник яких невідомий і щодо яких в Одеської міської ради, як органу місцевого самоврядування існує інтерес щодо подання заяви для взяття цього нерухомого майна на облік, як безхазяйного з можливістю передачі його за рішенням суду у комунальну власність після спливу одного року, то позивач (Одеська міська рада або в даному випадку - прокурор в інтересах держави в особі Одеської міської ради), якщо вважає порушеними свої права та інтереси щодо спірного нерухомого майна, може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення будівлі та споруди здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав або інтересу позивача.

Відновлення становища, яке існувало до порушення, опосередкується не лише визнанням незаконним та скасуванням рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І.О. від 14 лютого 2018 року (індексний номер рішення: 39672745) на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою 35,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , а й визнанням недійсними договорів дарування спірного майна укладених між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , оскільки лише в такому випадку буде досягнута мета правового захисту за позовом прокурора в інтересах держави в особі Одеської міської ради.

При цьому слід зазначити, що Одеська міська рада не є стороною оспорюваних правочинів переходу права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , проте є заінтересованою особою в розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України, чиї інтереси зачіпаються такими правочинами щодо нерухомого майна, первісна реєстрація якого за ОСОБА_2 не заснована на законі, в контексті інтересу позивача, як органу місцевого самоврядування, подати до органу державної реєстрації заяву про взяття цього майна на облік, як безхазяйного, з подальшою передачею цього майна за рішенням суду у комунальну власність та запобігти вилученню земельної ділянки, на якій розташовані спірні будівлі та споруди з комунальної власності без законних підстав (не існування рішення про виділення цієї земельної ділянки під забудову, відсутність будь-яких правовстановлюючих документів на будівлі та споруди та відсутність особи, яка в установленому законом порядку претендує на ці будівлі, як на власні).

Саме наявність таких обставин зумовила прокурора звернутися в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовом про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора від 14 лютого 2018 року (індексний номер рішення: 39672745) на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою 35,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з використанням правового механізму оспорювання ланцюгу договорів, що в обставинах даної конкретної справи є належним та ефективним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

Прокурором були також заявлені вимоги про скасування записів про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою 35,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 від 12 лютого 2018 року (за ОСОБА_2 на будинок), від 14 березня 2018 року (за ОСОБА_1 на частину будинку), від 21 березня 2018 року (за ОСОБА_1 на частину будинку), від 13 січня 2019 року (за ОСОБА_3 на будинку), то колегія суддів виходить з такого.

Прокурор звернувся до суду з даними вимогами у серпні 2019 року, в той час як оскаржуване судове рішення про задоволення зазначених вимог було ухвалено 03.11.2020 року.

До 16.01.2020 року була чинною редакція ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон), відповідно до якої: «У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав».

Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 року, законодавець змінив зазначену норму, виклавши її наступним чином: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону».

Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. Більше того, структурна побудова Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає випадки, коли запис (наприклад, про іпотеку) залишається, але при необхідності провести певні зміни (наприклад, зміну іпотекодержателя) здійснюється реєстраційна дія на підставі рішення державного реєстратора (без внесення нового чи зміни номера запису).

Саме такий вектор правової визначеності прослідковується у постановах Верховного Суду, а саме: Касаційного цивільного суду від 16.09.2020 року у справі №352/1021/19 та Касаційного господарського суду у постанові від 03.09.2020 року у справі №914/1201/19, де суди зазначили, що починаючи з 16.01.2020 року скасування запису про проведену державну реєстрацію права не може привести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі.

В контексті зазначеного привертає увагу постанова Касаційного господарського суду від 28.10.2020 року у справі №910/10963/19, де суд зазначив: «Виконанню підлягають виключно судові рішення:

1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень;

3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При таких обставинах, у суду першої інстанції на час ухвалення судового рішення 03.11.2020 року не було підстав для задоволення вимог про скасування записів про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою 35,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 від 12 лютого 2018 року (за ОСОБА_2 на будинок), від 14 березня 2018 року (за ОСОБА_1 на частину будинку), від 21 березня 2018 року (за ОСОБА_1 на частину будинку), від 13 січня 2019 року (за ОСОБА_3 на частину будинку).

Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог. В іншій частині рішеня слід залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що одним з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що державний реєстратор не є належним відповідачем у даному спорі.

У постанові від 13.06.2018 року у справі №361/4307/16?ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що державний реєстратор і орган державної реєстрації не можуть бути належними відповідачами за позовними вимогами про скасування рішення по державну реєстрацію прав чи скасування запису про проведену державну реєстрацію.

Разом з тим будучи самостійним учасником справи і маючи статус співвідповідача державний реєстратор Махортов І.О. в апеляційному порядку рішення суду в частині вирішення своїх прав та обов`язків не оскаржив, а ОСОБА_1 не є уповноваженою державним реєстратором Махортовим І.О. особою щодо оскарження рішення в інтересах державного реєстратора. При цьому апелянт не довів яким чином неналежність включення прокурором державного реєстратора Махортова І.О. до суб`єктного складу співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 змінює сутність та обгрунтованість заявлених прокурором вимог про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про первісну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 та визнання недійсними правочинів укладених відповідачами щодо цього майна.

Тобто лише та обставина, що державний реєстратор не є належним співвідповідачем не впливає на висновки суду, які стосуються апелянта ОСОБА_1 щодо задоволення вимог про скасування записів про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 141,4 кв.м., житловою 35,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 від 12 лютого 2018 року (за ОСОБА_2 на будинок), від 14 березня 2018 року (за ОСОБА_1 на частину будинку), від 21 березня 2018 року (за ОСОБА_1 на частину будинку), від 13 січня 2019 року (за ОСОБА_3 на частину будинку).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2020 року в частині задоволення вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності від 12 лютого 2018 року, від 14 березня 2018 року, від 21 березня 2018 року, від 13 січня 2019 року скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 18.09.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова