Справа № 136/2144/23
провадження № 2-о/136/78/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Рипюк Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою представника заявника - адвоката Петришиної І.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Липовецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України,

ВСТАНОВИВ:

08.11.2023 представник заявника - адвокат Петришина І.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою, з вимогою встановити юридичний факт смерті на окупованій території - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, місце народження с. Сороки, Бучацький район, Тернопільська область, Україна, дата та місце смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Солонці Олешківський район Херсонської області, Україна.

Представник заявника обґрунтовує заяву наступними обставинами.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та 10.08.2023 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа і на даний час фактично перебуває/проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Але ще ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_2 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Сороки Бучацького району Тернопільської області, яка була дружиною заявника. Місце смерті ОСОБА_2 - с. Солонці, Олешківський район Херсонської області, країна України. Та на час смерті дружини заявника, а це травень місяць 2023 року, с. Солонці Херсонської області, було вже окупованою територією. Відповідно заявник має на руках "сведетельство о смерти" видане країною агресором. Будь-яких інших документів, які б засвідчували смерть дружини заявника у нього немає. Заявник вимушено був вивезений у липні 2023 року з будинку в с. Солонці, і відповідно більшість речей залишилося там, оскільки село почало затоплювати у зв`язку з підривою Каховської ГЕС. Тому, оскільки ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території України і, відповідно, свідоцтво про смерть жодних правових наслідків в Україні не створює, з метою реалізації своїх спадкових прав заявник змушений звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Тому, оскільки ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території України, на сьогоднішній день ОСОБА_1 позбавлений можливості позасудовим шляхом отримати її свідоцтво про смерть в Україні. На сьогоднішній день заявнику необхідно встановити факт смерті його дружини ОСОБА_2 . Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даною заявою.

Ухвалою суду від 08.11.2023 призначено розгляд справи за правилами окремого провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання заявник та його представник не з`явились, однак надали заяву, в якій зазначили про розгляд справи за їх відсутності, свої вимоги підтримали та просили суд заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явилась, однак надала заяву, в якій просила суд розглядати справу без присутності представника, відповідно до норм чинного законодавства, згідно зібраних матеріалів справи,

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_1 виданого 09.06.2023 року 99100030 Сімферопольським районним відділом РАЦС №2 Департамента РАЦС Мністерства юстиції Республіки Крим, ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Сороки Бучацького району Тернопільської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Солонці, Олешківський район Херсонської області, про що 09.06.2023 складено актовий запис про смерть № 2 (а.с. 13).

Згідно довідки №523- вбачається, що 10.08.2023 заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та взятий на облік як внутрішньо переміщена особа і на даний час фактично перебуває/проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Відповідно до довідки Костянтинівського старостинського округу Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 11.10.2023 за №304 слідує, що гр. ОСОБА_1 , 1952 р.н. проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 12).

Представник заявника у своїй заяві зазначає, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Солонці, Олешківський район Херсонської області, була дружиною заявника, що підтверджується відміткою у документі, що посвідчує особу, а саме паспорті заявника (а.с. 9).

На час смерті дружини заявника, а це травень місяць 2023 року, с. Солонці Херсонської області, було вже окупованою територією. Відповідно заявник має на руках "сведетельство о смерти" видане країною агресором. Будь-яких інших документів, які б засвідчували смерть дружини заявника у нього немає. Заявник вимушено був вивезений у липні 2023 року з будинку в с. Солонці, і відповідно більшість речей залишилося там, оскільки село почало затоплювати у зв`язку з підривою Каховської ГЕС.

Крім того, представник заявника зазначила у заяві, що заявник поновлював свідоцтво про шлюб (дублікат) 16.10.2023, як видано відділом ДРАЦС у м. Вінниці. Також надати додатково докази, які б вказували про смерть померлої дружини заявника не вбачається за можливе, оскільки територія села фактично знищена потоком води. Знайомі, які б могли підтвердити факт смерті особи також відсутні, оскільки внаслідок затоплення рятувалися хто як міг. Зв`язок втрачено та наразі ще не відновлений.

Наразі заявник хоче зареєструвати факт смерті дружини у державному відділі реєстрації актів цивільного стану, та немає такої можливості, оскільки відсутні документи, які свідчили про смерть особи. Вказане вище стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про встановлення факту смерті, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України (зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях" від 01.07.2022 №2345-ІХ, набрав чинності 07.08.2022) встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як вбачається з листа голови Касаційного цивільного суду Верховного Суду Бориса Гулько № 985/0/208-21 від 22.04.2021, при зверненні до суду з заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, відмова органу реєстрації актів цивільного стану не потрібна.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинні бути зазначені причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану, що підлягає державній реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, державній реєстрації підлягає, зокрема, смерть.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово- медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про державну реєстрації актів цивільного стану" від 01.07.2010, передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Пунктом 1 Розділу 5 "Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні", затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, та чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто, є окупованою)» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Оскільки заявник не має можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити факт смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території, а також надати для реєстрації смерті документи, передбачені законодавством України, тому змушений просити суд встановити даний факт.

Як передбачено нормами ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

З огляду на вищевикладене, надавши оцінку кожному доказу, суд констатує, що у заявника існують перешкоди в реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла на території тимчасово непідконтрольній Україні, а тому свідоцтво про смерть, видане органом країни агресора на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків на території України.

Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх зібраних у справі доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території (відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" внутрішнього переміщення осіб"), суд дійшов висновку, що вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України підлягають до задоволення, оскільки іншого порядку встановлення даного факту чинним законодавством не передбачено, а від цього залежать майнові права заявника, в даному випадку спір про право відсутній.

Згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

У відповідності із приписами ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.263-265, 317, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), заінтересована особа: Липовецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вул. Василя Липківського, буд. 30, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті на окупованій території - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження с.Сороки, Бучацький район, Тернопільська область, Україна, дата та місце смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Солонці Олешківський район Херсонської області, Україна.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до Липовецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець