Номер провадження: 22-ц/813/4666/23
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді - Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Трофименко О.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерного товариства «Альфа-Банк»

правонаступник позивача - Акціонерного товариство «Сенс-Банк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Шевчук Ю.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс- Банк" (Акціонерного товариства «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» звернувся 21 грудня 2021 року до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги представник позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» обґрунтовує тим, що АТ «Укрсоцбанк» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір №2008/13-1.08/98. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до умов вищевказаного Договору, Позивач (за Договором - Кредитор) зобов`язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 30290,00 дол. США. Відповідно до Договору, відповідач ОСОБА_1 зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві, кредит. В свою чергу, відповідач ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 10.11.2021 року має заборгованість 52050,77 дол. США, а саме: - сума заборгованості за кредитом - 29013,13 дол. США; - сума заборгованості за відсотками - 23037,64 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості, яка мається в матеріалах справи. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов зазначеного вище Кредитного договору, представник позивача звертається до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 березня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 1 522 485,02 грн..Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір у сумі 20372,18 грн..

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що Зщо відповідач ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 10.11.2021 року відповідач має заборгованість 52050,77 дол. США, яка складається з: - сума заборгованості за кредитом - 29013,13 дол. США; - сума заборгованості за відсотками - 23037,64 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості, яка мається в матеріалах справи. Враховуючи що станом на 15.03.2022 року офіційний курс гривні щодо долару США встановлено у розмірі 29,25 грн. за 1 долар США, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 1 522 485,02 грн.., що еквівалентно 52050,77 доларів США.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням представник відповідача звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що відповідно до графіків розрахунків кредитора, останній платіж боржником було зроблено 04.04.2014 року, так кредитор повинен був скористатись правом примусового стягнення чи звернутись до суду до 05.04.2017 року, проте цього позивачем зроблено не було. Також суд першої інстанції зазначає, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п.п.1.1.1. Кредитного Договору №2008/13-1.08/98 від 04.03.2008 року, кінцевий термін погашення заборгованості за даним кредитним договором зазначено 03.03.2033 року, тобто станом на теперішній час кредитний договір є діючим, не оспорюваним та чинним, а отже посилання відповідача на необхідність застосування строків позовної давності є помилковим. Однак, відповідач мав на увазі застосування строку позовної давності саме стосовно суми заборгованості за відсотками. Так, відповідно до статті 123 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок.Оскільки відповідач відповідно до Договору Кредиту останній платіж зробив 04.04.2014 року включно та, як зазначає позивач, що відповідач не виконав свої зобов?язання після 04.04.2014 року, саме із цієї дати, а саме: з 05 квітня 2014 року позивач мав змогу звернутися за захистом свої порушених прав на протязі трьох років до суду, а саме, до 05.04.2017 року. Проте слід зауважити, що позивач звернувся до суду лише 16.11.2021 року було сформовано та подано позов, що створює наслідки відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України. Ззаначав, що з 04.04.2017 року позивач не вважав за потрібним та не звертався за захистом свої порушених прав до суду у відповідності до ЦК України, тим самим втратив строк позовної давності. Зазначали, що позивач не надає відповідних доказів таких дій, про вживання заходів протягом трьох років. Також вважаємо потрібним зазначити, що рішення суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Ознайомившись більш детально із розрахунком, який надає позивач, відповідач вважає, що заявлені вимоги необґрунтовані, та підстави для задоволення позовних вимог - відсутні. Позивач звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про стягнення заборгованості за кредитним договором з яких зазначає: загальний залишок за тілом кредиту - 29 013,13 дол. США.; сума заборгованості за відсотками - 23 037,64 дол. США. Звертаємо увагу суду на те, що вивчаючи та з?ясовуючи розрахунок наданий позивачем було встановлено, що розрахунок виготовлено з порушенням ст. 258 Цивільного Кодексу України, а саме, розрахунок починається з 04.04.2008 року та закінчується 26.12.2019 року. Позивачем, вчинено розрахунок з порушення вимог ч.1, п. 2 ст. 258 ЦК України. Також відповідно до вищевказаного розрахунку позивач бажає стягнути з Відповідача відсотки за прострочену заборгованість за весь час користування кредитними коштами за Договором, що є порушенням вимог законодавства Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Що є порушенням вимог п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України , а саме позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тобто, сума вказана Позивачем у розрахунку заборгованості є невідповідною дійсності, тому виникає необхідність здійснення перерахування такого стягнення. Було виявлено порушення у розрахунку Позивача (АТ «Альфа-Банк»), зазначено, що термін нарахування неустойки (штрафу, пені починається з дати від 04.04.2014 року по дату виготовлення розрахунку, що складає більше ніж термін в - 3 роки, що чітко суперечить вимогам ст.ст. 257, 258 ЦК України. Так, даний розрахунок не можна не можна вважати дійсним, так як розрахунок розміру заборгованості за користування кредитом у виконавчому напису зроблено Позивачем одноособово без урахування думки та позиції Відповідача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочки виконання) відповідачем обов?язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12). Звертали увагу суду на те, що даний розрахунок, який наданий позивачем як доказ викликає сумнів, оскільки з даного розрахунку не зрозуміло, коли і з якого періоду розпочинається нарахування пені, штрафних санкцій, а головне, як відраховується процентна складова від тіла кредиту та як формуються проценти за користування, тому такий розрахунок неможливо вважати детальним, та брати до уваги як доказ. Вважали, що позивач намагається ввести суд в оману та скористатися в подальших стягненнях вже на підставі рішення суду, що є у неприпустимою обставиною та порушенням прав Відповідача через надання вищезазначеного розрахунку як доказу, який не відповідає вимогами ЦК України, що надає змоги дійти висновку, що даний розрахунок є неправомірним. Вважали, що розрахунок, який було надано Позивачем є таким, що вчинений з порушенням вимог законодавства. Позивачем не надано розрахунку з обґрунтуванням його правильності та повноти, тому відсутні підстави вважати безспірність заборгованості. Зазначали, що АТ «Альфа-банк» було надано не належеним чином оформлений розрахунок заборгованості за кредитом як доказ в рамках даних заявлених позовних вимогах. Також зазначали, що перебіг позовної давності щодо вимог кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Також додатково звертаю увагу суду на ту обставину, що стосується розрахунку заборгованості. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Втім, між Позивачем та Відповідачем такого договору укладено не було, що дає змогу стверджувати про сплив строку позовної давності для звернення Позивачем з метою стягнення заборгованості. Підсумовуючи вищевикладене, хочу зауважити, що позовні вимоги зазначені позивачем відносно стягнення начебто за кредитним договором не відповідають чинному законодавству, а підстави для задоволення вимог Позивача відсутні.

Явка в судове засідання

Представники сторін були повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання 16.05.2023 року в судовому засіданні за допомогою відеоконференцзв`язку надали свої пояснення .

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання 22.08.2023 року , про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України. Представником відповідача було заявлено клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції , якє було судом задоволено, однак з технічних причин представник відповідача був відсутній на зв`язку що відповідно до вимог ч.4 ст.212 ЦПК не є причиною відкладення розгляду справи і не заважає розгляду апляційної скарги по суті.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що що 04.03.2008 року між АТ«Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2008/13-1.08/98.

Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Відповідно до п.1.1 вищевказаного Договору, Позивач (за Договором - Кредитор) зобов`язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 30290,00 дол. США, зі сплатою 12,25 відсотків річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості за кредитом та процентів за його використання:

1.1.1. Починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання Кредиту, Позичальник щомісячно - 04 (четвертого) числа кожного місяця рівними частинами сплачує Кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 328,72 США, надалі за текстом - «Ануїтетний платіж» з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 03 березня 2033 року (включно), надалі за текстом "Кредит", на умовах визначених цим Договором

1.1.2. Розмір останнього Ануїтетного платежу може відрізнятися від Ануїтетного платежу, визначеного у п. 1.1.1 цього Договору і дорівнює сумі фактичної заборгованості за Кредитом, що залишилася після сплати всіх Ануїтетних платежів та процентів за користування Кредитом, нарахованих на зазначену суму.

Згідно п.4.1 кредитного договору №2008/13-1.08/98 у разі порушення Позичальником умов цільового використання Кредиту, визначеного п. 1.2 цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 10 (десять) процентів від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням.

Відповідно до п.4.2. Договору, у разі прострочення Позичальником терміну сплати комісії за оформлення кредитної справи та відкриття позичкового рахунку, визначеного в п. 3.3.15. цього Договору, терміну сплати комісії за дострокове погашення Кредиту (частини Кредиту), визначеного в п. 3.3.16. цього Договору, строків сплати процентів, визначених п. 2.4. цього Договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п. п. 1.1., 2.6.3., 3.2.3., 4.4., 5.4. цього Договору Позичальник сплачує Кредиторові пеню в мірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасної сплаченої суми за кожний день прострочи, що діє у цей період.

Згідно п.4.3 Договору, у разі порушення Позичальником вимог п. п. 3.3.2.-3.3.17. цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 3 (три) проценти від суми Кредиту, визначеного п. 1.1. цього Договору, за кожний випадок.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві, кредит.

В свою чергу, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим порушив істотні умови Кредитного договору в результаті чого станом на 10.11.2021 року відповідач має заборгованість 52050,77 дол. США, яка складається з:

- сума заборгованості за кредитом - 29013,13 дол. США;

- сума заборгованості за відсотками - 23037,64 дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості, яка мається в матеріалах справи.

Зустрічного розрахунку заборгованості за кредитним договором стороною відповідача ОСОБА_1 до суду не надано.

Щодо доводів апеляційної відповідача ОСОБА_1 про пропуск строків позовної давності представником позивача для звернення до суду з позовними вимогами, суд зазначає наступне.

При розгляді вимог відповідача щодо застосування позовної давності, суд виходить з роз`яснень п.1.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого - встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові на цих підставах, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до п.п.1.1.1. Кредитного Договору №2008/13-1.08/98 від 04.03.2008 року, кінцевий термін погашення заборгованості за даним кредитним договором зазначено 03.03.2033 року, тобто станом на теперішній час кредитний договір є діючим, не оспорюваним та чинним, а отже посилання відповідача ОСОБА_1 на необхідність застосування строків позовної давності є помилковим.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апелянта про те, що ознайомившись більш детально із розрахунком, який надає позивач, відповідач вважає, що заявлені вимоги необґрунтовані, та підстави для задоволення позовних вимог відсутні не є обгрунтованими відповідними доказами або розрахунками відповідача.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а тому апеляційні вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Небелиці Артема Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко