Ухвала

Іменем України

14 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 761/20261/22

провадження № 61-15836ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яка підписана представником Стояновим В`ячеславом Дем`яновичем, на постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Борисової О. В., Кирилюк Г. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про припинення відпустки, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»), у якій просив: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 3694 к від 02 березня 2022 року «Про припинення відпустки» щодо припинення йому додаткової оплачуваної відпустки на період підготовки та захисту дипломного проєкту (роботи) з 28 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року; стягнути з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» заробітну плату в розмірі 25 058,50 грн за час відпустки на період підготовки та захисту дипломного проєкту (роботи) з 28 лютого 2022 року по 10 квітня 2022 року; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 27 червня 2022 року в розмірі 105 028,20 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи;

ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 в судове засідання. Позивач ОСОБА_1 , явка якого в судові засідання була визнана судом обов`язковою, не прибув у судові засідання 23 травня 2023 року та 08 червня 2023 року, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи за підписом свого представника, та яким не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки, відповідно до яких суд міг би з`ясувати поважність причин такої неявки та відсутня заява про розгляд справи без позивача.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її до апеляційного суду.

Оскарженою постановою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня2023 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

суд першої інстанції не мав правових підстав для залишення позову без розгляду;

позовна заява була підписана представником позивача - адвокатом Брящей Р. І., який приймав участь у судових засіданнях як представник позивача. 28 лютого 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Брящей Р. І. направив до суду першої інстанції клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача та представника позивача. Ухвалою суду першої інстанції від 18 квітня 2023 року явка позивача ОСОБА_1 у судові засідання визнана обов`язковою. Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив, що для з`ясування усіх обставин справи, повного та об`єктивного її розгляду, необхідна особиста участь позивача у судовому засіданні для дачі пояснень, оскільки необхідно встановити факти і обставини, які можуть бути відомі лише позивачу та які мають значення для об`єктивного вирішення спору;

апеляційний суд зробив висновок про те, що не розпочавши розгляд справи по суті, не надавши можливості представнику позивача - адвокату Брящей Р. І. надати пояснення та відповіді на питання, які могли виникнути у відповідача та суду при з`ясуванні обставин справи, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, що ніхто, крім позивача, не може надати пояснення про фактичні обставини справи, та не з`ясував чи володіє представник позивача - адвокат Брящей Р. І. необхідною інформацією для з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення даного спору;

апеляційний суд вказав, що безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що при розгляді даного спору необхідно з`ясувати обставини, які можуть бути відомі лише позивачу, оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є трудовими, а не особистими або приватними. Суд не врахував, що саме адвокат Брящей Р. І. підписав позовну заяву, а відтак обізнаний з обставинами, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом. При цьому, суд в ухвалі від 18 квітня 2023 року не зазначив, які саме обставини стали підставою для визнання явки позивача у судове засідання обов`язковими, та не навів обґрунтування неможливості розгляду справи за участі представника позивача;

апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що позивач ОСОБА_1 не перебуває на території України і не має технічної можливості приймати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, а відтак суд позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, які він вважав порушеними і за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що представник позивача - адвокат Брящей Р. І. з`являвся у судові засідання 23 травня 2023 року та 08 червня 2023 року. Представник позивача - адвокат Брящей Р. І. повідомив суд, що позивач ОСОБА_1 знаходиться за межами України і не має можливості з`явитися у судове засідання. Докази вказаних обставин були направлені позивачем на адресу суду 02 червня 2023 року та надійшли до суду 21 червня 2023 року. Отже, неявка позивача у судові засідання була викликана поважними причинами.

03 листопада 2023 року ДП «НАЕК «Енергоатом» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Стояновим В. Д., на постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

ДП «НАЕК «Енергоатом» у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права - пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах. Викладених у постановах Верховного Суду: від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17; від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19; від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18; від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21; від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц; від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц; від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц; від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц; від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц; від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц; від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13; від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц; від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15; від 26 вересня 219 року у справі № 295/19734/13-ц; від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц; від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц;

процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення у цьому випадку має належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача;

суд апеляційної інстанції у постанові дійшов необґрунтованого висновку про те, що неявка позивача в судові засідання викликана поважними причинами у зв`язку з тим, що позивач знаходиться за межами України і не має можливості з`явитися у судове засідання та послався на докази, які були направлені позивачем на адресу суду 02 червня 2023 року та надійшли 21 червня 2023 року, тобто після залишення позовної заяви позивача без розгляду;

аргументи апеляційного суду про те, що суд першої інстанції міг приступити до розгляду справи без участі позивача суперечать положенням пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, яка містить імперативний припис про залишення позову без розгляду у разі повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого позивача. Винятком з цього правила є подання позивачем клопотання про розгляд справи без його участі, однак матеріали справи не містять доказів подання позивачем такої заяви;

необґрунтований висновок апеляційного суду про те, що в ухвалі від 18 квітня 2023 року суд не зазначив, які саме обставини стали підставою для визнання явки позивача у судове засідання обов`язковим та не навів обґрунтування неможливості розгляду справи за участі представника. Оскільки повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причини такої неявки.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Сторона, третя особа, а також особа, якій надано законом право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина перша статті 58 ЦПК України).

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо».

Апеляційним судом встановлено, що:

адвокат Брящей Р. І. мав повноваження на представлення інтересів позивача ОСОБА_1 під час розгляду позовної заяви останнього, у тому числі і надати пояснення суду з приводу обставин справи та заявлених позовних вимог;

представник позивача - адвокат Брящей Р. І. з`являвся у судові засідання 23 травня 2023 року та 08 червня 2023 року;

суд першої інстанції не врахував, що позивач ОСОБА_1 не перебуває на території України і не має технічної можливості приймати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції, а відтак позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, які він вважав порушеними і за захистом яких він звернувся до суду;

суд першої інстанції в ухвалі від 18 квітня 2023 року не зазначив, які саме обставини стали підставою для визнання явки позивача у судове засідання обов`язковою та не навів обґрунтування неможливості розгляду справи за участі представника позивача.

За таких обставин, встановивши, що ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 08 червня 2023 року про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилання на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17; від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19; від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18; від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21; від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц; від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц; від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц; від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц; від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц; від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц; від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13; від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц; від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15; від 26 вересня 219 року у справі № 295/19734/13-ц; від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц; від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин. Зокрема у цій справі інтереси позивача представляв представник, який був присутній у судових засіданнях та здійснював від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четвертої статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яка підписана представником Стояновим В`ячеславом Дем`яновичем, на постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про припинення відпустки, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков