Номер провадження: 22-ц/813/5740/23
Справа № 496/1550/23
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22 березня 2023 року, постановлену під головуванням судді Галич О.П., про направлення за підсудністю до іншого суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

01.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовної заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 22 березня 2023 року справа надіслана за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали Біляївського районного суду Одеської області від 22.03.2023 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 04.09.2023 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду передбачено п.9 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

За змістом ч.2 с. 369 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду, що передбачено п.9 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Також слід зазначити, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 21.04.2023 року (а.с.28), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, представники останніх отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.29-30,40-41).

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялась відповідачу ОСОБА_3 , за зареєстрованим місцем його проживання, що підтверджується довідкою від 13.06.2023 року з ГУ ДМС України в Харківській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача: АДРЕСА_1 (а.с.36).

Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулась 14.08.2023 року до суду з відміткою про те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.40-41), що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України вважається його належним сповіщеннями.

У зв`язку з цим, та перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці у період з 26.07.2023 року по 25.08.2023 року, розгляд справи відбувся 04.09.2023 року (а.с.42).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду, з направленням справи до Біляївського районного суду Одеської області для продовження розгляду, виходячи з наступних підстав.

Направляючи позовну заяву ОСОБА_1 для розгляду за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харків, суд першої інстанції виходив з того, що останнім відомим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є: АДРЕСА_2 , що знаходиться у Шевченківському районі, м. Харків і за територіальною підсудністю відноситься до Дзержинського районного суду м. Харків (а.с.14-16).

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

За правилами частини 16 цієї статті позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановлено. ст. 30 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2018 року (а.с.6). Під час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 (а.с. 21), яка проживає разом із матір`ю.

Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.8).

ОСОБА_1 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Тлумачення ст.ст.27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених в законі судів.

Підсудність справ за вибором позивача є диспозитивною нормою, а не імперативною, що надає право позивачу на власний розсуд обирати підсудність для окремої категорії прав.

Саме таким правом скористалася позивачка, пред`являючи позов до Біляївського районного суду Одеської області про розірвання шлюбу, тобто за місцем свого проживання, враховуючи, що з нею проживає малолітня дитина сторін.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 , на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина, має право на власний розсуд обрати підсудність позовної заяви про розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про направлення справи за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харків.

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її спростовують, оскільки ухвала суду постановлена не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити до Біляївського районного суду Одеської області для продовження розгляду.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 379, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 22 березня 2023 року про направлення справи за підсудністю до іншого суду скасувати, справу направити до Біляївського районного суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк