ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27113/22

Провадження № 22-ц/4820/1627/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2023 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів по оплаті комунальних послуг,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів по оплаті комунальних послуг.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , у якій на теперішній час фактично проживають її колишня невістка ОСОБА_1 з повнолітньою донькою ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу з сином позивачки ОСОБА_1 з травня 2016 року у повній мірі користується усіма комунальними послугами, які оплачує як власник квартири позивачка ОСОБА_2 . Однак відповідачка ОСОБА_1 незважаючи на те, що вона проживає в цій квартирі, користується комунальними послугами, оплату вартості спожитих комунальних послуг самостійно не здійснює та не відшкодовує їх вартість позивачці, яка як власник спірної квартири здійснила оплату комунальних послуг спожитих ОСОБА_1 за період з листопада 2019 року по листопад 2022 року в розмірі 26127,50 грн.

У зв`язку з цим позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_1 26 127,50 грн. за спожиті нею комунальні послуги під час проживання у квартирі АДРЕСА_1 , за період з листопада 2019 року по листопад 2022 року, судові витати, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 плату за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 січня 2019 року по 1 грудня 2022 року в сумі 26127 грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 , як особа, яка в установленому законом порядку користується квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язана сплачувати квартирну плату і плату за комунальні послуги, які фактично спожиті нею. Оскільки за період з листопада 2019 року по листопад 2022 року оплату комунальних послуг проведено власником спірної квартири ОСОБА_2 , понесені нею витрати на оплату комунальних послуг в розмірі 26127 грн. 50 коп. підлягають стягненню на її користь з відповідачки, споживача даних комунальних послуг.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2023 року скасувати, стягнути на її користь витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування скарги зазначає, що копію позовної заяви вона не отримувала та їй не було відомо про розгляд справи, який проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що позбавило її права на захист.

Після ознайомлення з матеріалами справи апелянт встановила, що позовна заява підписана представником позивача адвокатом Шкодяком І.А. та датована 14.12.2022. До позовної заяви додано копію угоди про надання правничої допомоги при судовому розгляді справи від 30.10.2022, укладеної між ОСОБА_2 та адвокатом Шкодяком І.А.; копію Акту виконаних робіт від 30.10.2022 на суму 10 000 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордера №23 від 30.10.2022 на суму 10 000 грн. Як вбачається з цих документів усі вони укладені та підписані особисто ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах, та адвокатом Шкодяком І.А. Зокрема, в квитанції до прибуткового касового ордера №23 від 30.10.2022 адвокат зазначив, що особисто отримав кошти у сумі 10 000 грн. від ОСОБА_2 30.10.2022, проте, як зазначає апелянт, позивачка у цей період перебувала за межами України, а саме у м. москва російської федерації, проживає там більше 20 років та дуже рідко буває в Україні. Як відмічає апелянт ОСОБА_2 наприкінці 2021 року виїхала в росію та повернулася до України лише у травні 2023 року. Отже, позивач, перебуваючи за межами України, не могла сплачувати комунальні послуги та отримувати квитанції. Крім того, адвокат Шкодяк І.О. не мав права (повноважень) подавати та підписувати від імені ОСОБА_2 позовну заяву та представляти її інтереси у суді, оскільки додана до позовної заяви угода про надання правничої допомоги при судовому розгляді справи від 30.10.2022 не могла бути укладена та підписана з позивачкою.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 вважає, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає поверненню без розгляду, оскільки підписана та подана особою, яка не мала права її підписувати, та подана на підставі підробленої угоди про надання правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2023 року залишити без змін.

Зазначає, що в Україні діє презумпція правочинів, а недійсність договору може бути визнана судом в порядку та з підстав, визначених ЦК України та ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Договір від 30.10.2022 є двостороннім та відповідає засадам цивільного законодавства, отже, він на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції є чинним. При укладенні договору та отриманні гонорару адвокатом вимоги закону не були порушені.

По суті спору у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що комунальні послуги були оплачені ОСОБА_2 та за її відсутності на підставі довіреності ОСОБА_4 , її сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Клопотання апелянтки ОСОБА_1 щодо зобов`язання Державної міграційної служби України надати інформацію щодо перетину кордону України ОСОБА_2 колегією суддів відхилено, оскільки дана інформація не має значення для правильного вирішення спору, що виник між учасниками справи, оскільки параграфом 2 глави 4 ЦПК України передбачена участь у справі представника сторони.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав (а. с. 12).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 16.01.2019 року, яке набрало законної сили, по цивільній справі №686/11322/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення встановлено, що відповідачка проживає у вказаній квартирі разом з неповнолітніми на той час дітьми за згодою позивачки.

За довідкою №М-03-38181 від 05.12.2022 року за адресою АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 2002 року народження (а. с. 15).

Згідно долучених до позовної заяви копій квитанцій платником комунальних послуг за адресою АДРЕСА_2 є позивач ОСОБА_2 (а. с. 16-74).

Крім того, встановлено, що позовну заяву подано та підписано адвокатом Шкодяком І.А., який представляє інтереси ОСОБА_2 у Хмельницькому міськрайонному суді на підставі ордеру про надання правової допомоги серії ХМ №026532 від 14.12.2022, виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 30.10.2022 (а. с. 5, 88).

Положенням ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР встановлено, члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власниками та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

За приписами статті 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться за комунальні послуги крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідач, ОСОБА_1 , як особа, яка в установленому законом порядку користується квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язана сплачувати квартирну плату та плату за комунальні послуги, які фактично спожиті нею.

Як вбачається із матеріалів справи оплату комунальних послуг по спірній квартирі проведено за період листопад 2019 року по листопад 2022 року позивачкою.

Доказів того, що за зазначений період оплата комунальних послуг була проведена відповідачкою, яка проживає у спірній квартирі, матеріали не містять, відповідачкою таких доказів суду теж не надано, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідачки на користь позивачки понесених нею витрат на оплату комунальних послуг в розмірі 26127 грн. 50 коп.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначених висновків суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

За приписами статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно зі ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За положеннями ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Рішенням Ради Адвокатів України від 12.04.2019 року №41 затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції.

Відповідно до п. п. 2, 5 Положення, ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.

Ордер встановленої форми є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, умов договору, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання тощо є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про права та обов`язки сторін договору та про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Посилання апелянта на те, що адвокат Шкодяк І.О. не мав права (повноважень) подавати та підписувати від імені ОСОБА_2 позовну заяву та представляти її інтереси у суді, оскільки додана до позовної заяви угода про надання правничої допомоги при судовому розгляді справи від 30.10.2022 не могла бути укладена та підписана з позивачкою через її перебування за кордоном, є безпідставними та висновків суду першої інстанції не спростовують. Ордер адвоката, що підтверджує повноваження представництва інтересів ОСОБА_2 адвокатом Шкодяком І.А. у Хмельницькому міськрайонному суді, долучений до позовної заяви та який міститься на а. с. 5, є достатнім доказом представництва для суду та не може викликати сумнівів, зважаючи на презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення аргументи ОСОБА_1 про те, що позивач, перебуваючи за межами України, не могла сплачувати комунальні послуги та отримувати квитанції. Доказів на спростування вказаного, чи про те, що саме апелянт оплачувала комунальні платежі за вказаний у позові період, остання не надала.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про задоволення позову. Підстави для сумнівів у представництві адвокатом Шкодяком І.А. Макоціни В.П. відсутні.

За таких обставин та з врахуванням зазначених норм законодавства підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24.02.2023 року, зупинене ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 17 серпня 2023 року, підлягає поновленню.

У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк