№ 207/1940/21
№ 2/207/33/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков Володимир Юрійович, - про встановлення факту проживанння однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання договору дарування нерухомого майна недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який впродовж судового розгляду уточнено заявою від 30.05.2023 року і у якому просив суд встановити факт його проживання з ОСОБА_3 однією смі`єю без реєстрацію шлюбу з 1984 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати недійсним договір дарування нерухомого майна, розташованого за адресою: буд. АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку - А-1, загальною площею - 84,8 кв. м, житловою площею - 54,7 кв. м; Б-1 - літня кухня; В-1 - сарай; Г-1 - вбиральня; Ж-1 - гараж; № 1,4-7 - огорожа; №8 - зливна яма; І, ІІ - тротуари, придбаного під час проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , без реєстрації шлюбу з 1984 року по 04 грудня 2020 року, а також визнати договір дарування нерухомого майна: буд. АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку - А-1, загальною площею - 84, 8 кв. м, житловою площею - 54,7 кв. м; Б-1 - літня кухня; В-1 - сарай; Г-1 - вбиральня; Ж-1 - гараж; № 1,4-7 - огорожа; №8 - зливна яма; І, ІІ - тротуари, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 05 серпня 2020 року, нотаріально посвідчений та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 104 приватним нотаріусом Жидковим Володимиром Юрійовичем, - недійсним.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01.11.2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про відвід судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Скиби С.А. та передано справу на розгляд даного складу суду.

Ухвалою суду від 30.11.2022 року витребувано докази у справі за клопотанням позивача.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що восени 1984 року він познайомився з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З цього часу вони почали проживати однією сім`єю, без реєстрації шлюбу до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач приймав участь у вихованні та утримані її дітей, вони вели спільне господарство, та мали спільний бюджет, проводили спільні витрати з придбання предметів побуту, продуктів харчування, одягу, придбавали майно в інтересах сім`ї, обслуговували наявну в їх розпорядженні земельну ділянку та збирали з неї врожай який використовували для власних потреб та на продаж, придбавали свійських тварин вигодовували їх на продаж та для власного вжитку. Отримані від продажу вражаю та тварин кошти використовували на потреби сім`ї. Також мали інші права та обов`язки які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Будь-якого письмового договору між позивачем та ОСОБА_3 про визначення статусу придбаного майна підчас сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу укладено не було.

Підчас сумісного проживання в інтересах сім`ї, за рахунок сумісних коштів, ними було придбано через Товарну біржу «Автомобілі та нерухомість» за договором купівлі-продажу від 30 квітня 1998 року, реєстраційний № 009-Н нерухоме майно, розташоване за адресою: буд. АДРЕСА_1 що складається з житлового будинку - А- 1, загальною площею -84,8 кв. м.,житловою площею -54,7 кв.м.; Б-1- літня кухня; В-1 - сарай; Г-1- вбиральня; Ж-1- гараж; № 1,4-7- огорожа; №8- зливна яма; ІДІ-тротуари.

Оскільки позивач проживав вже тривалий час з ОСОБА_3 у фактично шлюбних стосунках, повністю довіряв їй, оскільки вважав за дружину, тому надав згоду на оформлення зазначеного вище нерухомого майна на її ім`я. З часу коли позивач з дружиною та дітьми переїхав до зазначеного будинку і по теперішній час він зареєстрований та проживає в ньому. Іншого житла він немає.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла від онкології. Оскільки вона тяжко хворіла, позивач до дня її смерті надавав допомогу по догляду, придбавав необхідні ліки, продукти споживання готував для неї їжу, матеріально утримував та психологічно підтримував її підчас хвороби до дня смерті. Після її смерті організовував поховання та ніс відповідні витрати.

Після смерті ОСОБА_3 позивач у лютому 2021 року дізнався, що придбане ними під час сумісного проживання нерухоме майно, що розташовується по АДРЕСА_1 , без його згоди було подаровано ОСОБА_3 одній з її доньок - ОСОБА_2 . Договір дарування був нотаріально посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Жидковим Володимиром Юрійовичем , 05 серпня 2020 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав поданий позов, пояснив, що дійсно на час як він та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) почали спільне проживання як чоловік та жінка однією родиною, ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , шлюб було зареєстровано у Росії, розірвано шлюб судом у Росії у кінці 80-х років, але зареєстроване органами РАЦС розірвання шлюбу лише у 1997 році. На той час він вже тривалий час проживав разом із ОСОБА_3 та її дітьми, тому через життєві обставини питання про офіційну реєстрацію їх відносин не поставало. Усього ОСОБА_3 мала п`ятьох дітей від попередніх шлюбних стосунків. Спочатку жили у квартирі по АДРЕСА_2 , у 1994 році приватизували цю квартиру на усіх членів родини, включаючи позивача, ОСОБА_3 та її дітей: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 . 08.07.1998 року продали вказану квартиру. За гроші, які були зароблені спільно ним та ОСОБА_3 30.04.1998 року придбали спірний будинок, куди переїхали жити усією родиною. Події мали місце дуже давно, але стверджує, що розрахувались за будинок повністю, лише продавши квартиру, договір купівлі-продажу будинку оформили на товарній біржі, так як це було дешевше, ніж нотріально, він не заперечував проти оформлення будинку на ім`я ОСОБА_3 , так як вважав її своєю дружиною. Все своє життя він прожив із нею, допомогав в усьому, виховував її дітей. Коли після її смерті дізнався, що будинок подарований одній із доньок, котра на даний час там проживає, стосунки стали погіршуватись, стало зрозуміло, що він зайвий у цьому будинку і жодних прав не має, тому був змушений звернутись до суду. Син ОСОБА_10 - ОСОБА_8 у 2021 році нотаріально посвідчив власну заяву, якою підтвердив викладені позивачем обставини, іншу доньку ОСОБА_11 , котра мешкає окремо у власному будинку, неподалік від спірного будинку, просить допитати у якості свідка.

Протягом судового розгляду представник позивача - адвокат Стєксова Л.С. підтримала заявлений позов з наведених вище підстав та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 за договором про надання правової допомоги адвокат Царьова О.С. у судовому засіданні не визнала заявлений позов. В обгрунтування заперечень зазначила, що насправді ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком аж до 1997 року, відповідно немає підстав для встановлення факту спільного проживанння позивач із нею за цей період. Покази ОСОБА_8 , нотаріально посвідчені, просить не приймати до уваги, так як сторона відповідача не мала можливості брати участь у його допиті. Позивачем не надано будь-яких доказів придбання ним за власні кошти нерухомого майна на користь ОСОБА_3 та щодо його участі у придбанні нею будь-якого майна. Також не надано доказів спільного ведення бюджету, господарства тощо. Спірний будинок придбано на декілька місяців раніше, ніж продано спільну квартиру ОСОБА_12 та ОСОБА_10 . Виходячи з викладеного, просить відмовити у позові.

Третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Жидков Володимир Юрійович у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час розгляду справи, клопотань та заяв не надходило.

Допитана у якості свідка у суді ОСОБА_13 пояснила, що з самого дитинства її виховував відчим ОСОБА_1 , який проживав зз її мамою ОСОБА_3 , свідкові було приблизно 12 років, коли вони почали спільно жити; спочатку жили у квартирі по АДРЕСА_2 , потім у 1998 році батьки продали її, придбали будинок неподалік по АДРЕСА_1 . Пам`ятає, що з квартири переїхали до будинку, іншого житла не мали. Мати та відчим працювали разом у радгоспі, також займалися тим, що скуповували худобу, зокрема, свиней, потім перепродували їх як м`ясо, усі зароблені гроші відчим віддавав у родину, своїх дітей або іншої родини він не мав, бюджет у батьків був спільний. Свідок у 2003 році вийшла заміж та стала жити окремо від батьків, але неподалік у власному будинку, знає все життя родини. Коли матір захворіла, то казала, що не знає кому переписати будинок, а коли її не стало, з`ясувалося, що будинок подарований сестрі свідка, котра також жила на той час у спірному будинку з матір`ю та відчимом.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У судовому засіданні встановлено, що спірний будинок придбано ОСОБА_3 через Товарну біржу «Автомобілі та нерухомість» за договором купівлі-продажу від 30 квітня 1998 року, реєстраційний №009-Н нерухоме майно, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_3 Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації, про що міститься інформація на паперових носіях (арк. с. 60, 64), будь-якого письмового договору ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визначення статусу придбаного майна під час сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу укладено не було.

На підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 суду у якості доказу надано письмову заяву сина ОСОБА_3 - ОСОБА_8 , посвідчену приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Кравченко С.О. (арк. с. 96). Зі змісту даної заяви вбачається, що він є сином ОСОБА_3 , прийняв після її смерті спадщину як спадкоємець першої черги, вважає ОСОБА_1 своїм батьком, оскільки той виховував його з 8 років, коли зійшовся з його матір`ю, спочатку усі родиною жили на АДРЕСА_2 , потім у 1998 році батьки продали квартиру і купили будинок по АДРЕСА_1 . Після придбання будинку, перебудували літню кухню, побудували цегляну огорожу навколо будинку, ворота, кладову тощо. Підтверджує факт проживання позивача разом з ОСОБА_3 з 1984 року, на час придбання спірного будинку і до її смерті однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

На підвердження факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу судом витребувано з Державного нотаріального архіва Дніпропетровської області належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу (арк. с. 157) квартири за адресою : АДРЕСА_3 . Продавцями за договором виступали ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Також згідно свідоцтва про приватизацію, довідки характеристики (арк.с.159) ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були співвласниками вказаної квартири станом на 1998 рік і проживали у ній.

Як видно з направленої до суду копії нотаріальної справи (арк. с. 51-83) за договором дарування житлового будинку від 05.08.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Жидковим В.Ю Кам`янського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 подарувала спірний будинок за АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_2 (арк. с. 51). Як вказано у договорі, цей житловий будинок належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на Товарній біржі "Автомобілі та нерухомість" за №009-Н від 30.04.1998 р. В книзі № 95, за реєстровим № 17230; право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради 12.03.2020 року, номер запису про право власності 35993848, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104.

З наведеного вище вбачаються обставини, котрі свідчать, що особа, котра вчинила угоду з відчуження будинку - ОСОБА_3 - не мала права її укладати та здійснювати відчуження на користь ОСОБА_2 , протиправно позбавивши права власності потенційного співвласника - позивача ОСОБА_1 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердила обставини позову, повідомлені позивачем; пояснила, що позивач дійсно з 1984 року безперервно проживав однією сім`єю, без реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 станом на грудень 2020 року, тобто на час смерті ОСОБА_3 , та продовжує проживати за вказаною адресою. Підтвердила факт ведення спільного господарства її матері з відчимом. Також повідомила, що вона не має претензій стосовно спадкуввання після смерті її матері та перебуває зі сторонами у нормальних відносинах.

У відповідності до ст.74 ч.1 Сімейного кодексу України якщо чоловік та жінка проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК УКраїни передбачено можливість встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, як факту, що має юридичне значення, з метою набуття правових наслідків визнання такого факту, зокрема, і реалізації права на спадкування.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена тільки особами, визначеними законом, а саме: однією із сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені на момент звернення до суду і на права та обов`язки яких безпосередньо впливає оспорюваний правочин.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно статті 330 ЦК України на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, тільки якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього.

Вирішуючи питання, пов`язані з розмежуванням добросовісного та недобросовісного набувача, суд враховує положення статті 330 ЦК, відповідно до якої на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, набуває право власності добросовісний набувач, якщо відповідно до статті 388 ЦК майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до статті 388 ЦК набувач визнається добросовісним, якщо він не знав, що особа, у якої він придбав річ, не мала права її відчужувати; набувач є добросовісним, якщо він не знав і не повинен був знати про незаконність свого володіння.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого співвласника на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочи, повноважень на розпорядження спільним майном, зокрема, набутим під час проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і згідно ст. ст. 369, 215 ЦК України надає право іншому співвласнику оспорювати такий договір з підстав його недійсності, незалежно від того, чи добросовісно діяли сторони такого договору ( постанова ВП Верховного суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 30.09.2020 у справі № 731/158/16-ц при вирішенні спору щодо відчуження одним з подружжя спільного майна без згоди іншого з подружжя, враховується, що об`єкт відчуження належить на праві спільної сумісної власності кільком особам і їх право власності поширюється на весь об`єкт, тому передати його у власність можна тільки в цілому, відповідно договір дарування ОСОБА_3 будинку в цілому відповідачці ОСОБА_2 є недійсним в цілому, оскільки частки у справі спільної сумісної власності на нього між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не виділені.

Таким чином, виходячи з викладеного, підлягають частковому задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту його постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_3 з 03 вересня 1997 року, тобто з наступного дня після реєстрації у встановленому порядку розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (арк.с. 35), по день смерті ОСОБА_3 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 . В частині позовних вимог про визнання договору дарування нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2 недійсним, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем у суді доведено, що вказаний будинок є спільним сумісним майном його та ОСОБА_3 , придбаним ними під час їх спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає необхiдним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у справі - судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

На підставі ст. ст. 10, 11, 60, 61, 82, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 65, 69, 74 ч.2 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 203, 215, 330, 386 - 388, 390, 392, 1220, 1223, 1233-1235, 1268 - 1270, 1296-1301 Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального кругу Жидков Володимир Юрійович, про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання договору дарування нерухомого майна недійсним, - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією смі`єю без реєстрацію шлюбу з 03 вересня 1997 року по 04 грудня 2020 року.

Визнати недійсним договір дарування нерухомого майна, розташованого за адресою: буд. АДРЕСА_1 та складається з житлового будингку - А-1, загальною площею - 84, 8 кв. м, житловою площею - 54,7 кв. м; Б-1 - літня кухня; В-1 - сарай; Г-1 - вбиральня; Ж-1 - гараж; № 1,4-7 - огорожа; №8 - зливна яма; І, ІІ - тротуари, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 05 серпня 2020 року, нотаріально посвідчений та зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 104 приватним нотаріусом Жидковим Володимиром Юрійовичем.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 908 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення, відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України в ред. від 03.10.2017.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 18.09.2023.

Головуючий у справі Погребняк Т.Ю.