Справа № 639/3529/23
№ провадження 2/646/1733/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - Демченко І.М. за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за участю представника відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» Кравченка Р.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулася 05.07.2023 до Жовтневого районного суду м.Харкова з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» збитків у розмірі 9709,41 грн., завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 29.09.2018 за участю автомобілів Ford реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля Lexus реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.09.2018 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив зіткнення з автомобілем Lexus реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортним засобам завдано механічних пошкоджень. Згідно спільно складеного повідомлення про ДТП (Європротокол) ОСОБА_1 порушив ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. У зв`язку зі зверненням потерпілою стороною з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, складено страховий акт № АХА 2418827 та на його підставі ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 9 709, 41 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована за полісом № АМ004713797 в АТ «СК «ІНГО», посилаючись на норми ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України позивач просить стягнути з ОСОБА_1 та АТ «СК «ІНГО» завдані збитки у розмірі 9 709, 41 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684, 00 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 07.07.2023 в порядку статті 31 ЦПК України справу передано за підсудністю до Червонозаводського районного суду м.Харкова.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.08.2023 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження.

02.11.2023 представником АТ «СК «ІНГО» до суду подано відзив, у якому у задоволення позову ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» просив відмовити, посилаючись на нижченаведені обставини.

Умови договорів обов`язково страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначаються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву, а до заяви додаються довідки про дорожньо-транспортну пригоду, довідки відповідних закладів охорони здоров`я докази, що підтверджують вимогу заявника відповідно до законодавства.

Відповідно до п.п. 37.1., 37.1.4. Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає, що узгоджується з висновком Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 641/8243/14-ц (провадження № 61-10185св18), від 08 лютого 2018 року у справі № 233/6322/15-ц (провадження № 61-1080св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 761/8048/16-ц (провадження № 61-8643св18).

Отже, на думку відповідача, оскільки ДТП сталася 29.09.2018, а позивач із заявами на виплату страхового відшкодування від 11.02.2022 та від 24.10.2022 звернувся з пропуском строку встановленого п. 37.1.4. Закону для подачі заяви на виплату страхового відшкодування.

Крім того, зазначає, що учасниками ДТП, а саме ОСОБА_1 та та ОСОБА_2 було складено повідомлення про ДТП (європротокол) з визначенням вини першого в даній ДТП, отже згідно даного повідомлення про ДТП встановлена вина ОСОБА_1 в ДТП від 29.09.2018., відповідно підтверджено факт настання страхового випадку в розумінні ст. 6 Закону.

Позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 9 709,41 грн. 27.12.2018 згідно платіжного доручення №507641 від 27.12.2018, що свідчить про те, що він дізнався (міг дізнатись) про факт настання страхового випадку 27.12.2018 - дата сплати страхового відшкодування, а звернувся з заявами про виплату страхового відшкодування позивач лише 11.02.2022 та 24.10.2022, що свідчить про недобросовісну поведінку потерпілої особи щодо отримання страхового відшкодування, також позивач не довів факту того, що річний строк було пропущено з незалежних від нього причин, не вбачається з матеріалів справи також факт того, що позивач вжив розумних заходів для отримання страхового відшкодування протягом річного строку.

До того ж, платіжне доручення №507641 датоване 27.12.2018, відповідно на момент виплати страхового відшкодування позивач міг протягом строку, встановленого п.п. 37.1., 37.1.4. Закону, подати заяву на виплату страхового відшкодування, однак з невідомих причин не зробив цього. Позивач не звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування в межах строку позовної давності (так як, строк позовної давності становить 3 роки, ДТП сталася 29.09.2018, а позовна заява датована 29.06.2023), що свідчить про правомірність застосування строку встановленого до п.п. 37.1., 37.1.4. Закону.

Отже, з урахуванням вище зазначеного в АТ «СК «ІНГО» немає обов`язку щодо сплати страхового відшкодування, так як має місце підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування, що передбачена п.п. 37.1., 37.1.4. вищевказаного Закону.

Також зазначає, що оскільки позивачем ставиться вимога про стягнення суми збитків з з ОСОБА_1 та АТ «СК «ІНГО», на його думку, є спір між двома юридичними особами, отже справа підсудна господарському суду.

Зазначає, що поданий позивачем доказ підтвердження понесених витрат - платіжне доручення №5076641 від 27.12.2018 на суму 9 709,41 грн містить вказівку на те, що отримувачем даної суми є ТОВ «АРТ - ЛЕКС ЛТД». Страхувальником за договором добровільного страхування наземного транспорту №419919а7х є ОСОБА_3 . У заяві про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору КАСКО від 03.10.2018 страхувальник ОСОБА_3 просила сплатити страхове відшкодування на користь ФОП ОСОБА_4 , однак позивач виплатив страхове відшкодування на користь ТОВ «АРТ - ЛЕКС ЛТД», отже платіжне доручення №5076641 від 27.12.2018 є неналежним доказом підтвердження понесених витрат.

З урахуванням викладеного вище, просить суд відмовити у задоволенні позову відносно відповідача АТ «СК «ІНГО» повністю.

06.11.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування В разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961- IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961- IV).

Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Крім того, у відповіді на відзив представник позивача зазначає, що поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961- IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим, ані Закон №1961-ІУ, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.».

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16). ;;

З огляду на зазначене, на думку представника позивача, право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене.

Закон надає потерпілому та іншим особам право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого чи інших осіб від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні у відповідності до норм, визначних ст.ст.1166, 1187 ЦК України.

Таким чином, потерпілому та іншим особам як кредиторам належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Вони вільно, на власний розсуд обирають спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий чи інша особа мають право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоду і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого чи іншої особи не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказана правова позиція викладена зокрема у постановах Верховного Суду в аналогічних справах № 165/633/16-к від 21 червня 2018 року, № 754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року.

У відповідності до п. 72 даної Постанови Великої Палати Верховного Суду, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з ним договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Що ж стосується реквізитів на оплату страхового відшкодування, зазначає, що потерпіла особа (Страхувальник) та позивач (Страховик) мають право дійти згоди після заповнення заяви про подію та на виплату щодо зміни СТО для ремонту автомобіля, а отже і зміни реквізитів отримувача коштів.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, та доводи, які зазначені у відповіді на відзив.

Представник відповідача АТ ?СК ?ІНГО? у задоволені позову просив відмовити з підстав, викладених у відзиві, та наполягав на застосуванні строків позовної давності, оскільки позивачем пропущено річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Судові виклики направлені у відповідності до вимог ст. ст. 128, 130 ЦПК України за місцем реєстрації відповідача /а.с.26/ відділенням поштового зв`язку повернуті на зворотну адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відзив відповідачем не подано.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки учасника справи, який належним чином повідомлений про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Суд, з`ясувавши позиції представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, що виникли між сторонами.

Встановлено, що 29.09.2018 о 19 год 10 хв по вулиці Новгородській, 76, у м.Харкові сталася ДТП за участю автомобіля Ford реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Lexus реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 та який належить ОСОБА_3 , під час виїзду автомобіля Ford та під час стоянки автомобіля Lexus.

Наслідки дорожньої пригоди її учасниками були оформлені у вигляді європротоколу.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Ford реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 була застрахована ПрАТ «АСК «ІНГО УКРАЇНА», поліс № АМ/4713797 зі строком дії 28.09.2018 по 27.09.2019.

26.12.2017 між АТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування № 419919а7х наземного транспортного засобу Lexus реєстраційний номер НОМЕР_2 зі строком дії з 28.12.2017 по 27.12.2018.

03.10.2018 складено заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку по договору КАСКО, та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу по факту ДТП, що відбулася 29.09.2018 за участі застрахованого транспортного засобу Lexus реєстраційний номер НОМЕР_2 , яку належить перерахувати на рахунок ФОП ОСОБА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

19.10.2018 АТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ» складено страховий акт № АХА2418827, відповідно до якого розмір страхового відшкодування за пошкоджений 29.09.2018 автомобіль засобу Lexus реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 9 709, 41 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 507641 від 27.12.2018 ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС", перерахувало на рахунок ТОВ ?АРТ-ЛЕКС ЛТД? страхове відшкодування у сумі 9 709, 41 грн. згідно акту АХА2418827.

Суд враховує, що зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, та не тягне на собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення, однак зазначає, що при зверненні до суду з цим позовом позивачем не надано жодного доказу, крім того не містить викладу таких обставин і позовна заява, щодо зміни назви АТ «СК «АХА Страхування» на ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», .

Згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 24.06.2019 АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ", , змінило назву на ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС".

Однак, у платіжному дорученні № 507641 від 27.12.2018, тобто до зміни назви страхової компанії, зазначено платником ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС".

Крім того, отримувачем коштів є ТОВ ?АРТ-ЛЕКС ЛТД?, у той час як у заяві про виплату страхового відшкодування зазначено про здійснення такої виплати на рахунок ФОП ОСОБА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Будь-яких доказів щодо зміни страхувальником ОСОБА_3 рахунку призначення виплати суми страхового відшкодування матеріали справи не містять. Посилання представника позивача про можливість зміни СТО для ремонту автомобіля, а отже і зміни реквізитів отримувача коштів, є безпідставними та такими, що не доведені належними доказами.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

11.02.2022 та 24.10.2022 АТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРКС" направлено заяви-претензії на ім`я АТ ?СК ?ІНГО? про виплату страхового відшкодування згідно страхового акту АХА2418827 у розмірі 9 709, 41 грн.

За вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Однак, при зверненні до суду з цим позовом, позивач, користуючись своїми процесуальними правами, не розмежовує обсягу позовних вимог, предмету та підстав до кожного з двох відповідачів.

Крім того, суд погоджується із запереченням представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом своїх прав в межах строку позовної давності, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 29.09.2018, страхове відшкодування виплачене 27.12.2018, натомість позовна заява подана до відділення поштового зв`язку 30.06.2023.

Згідно з пунктом 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16 (провадження № 14-310цс18).

Разом з тим, відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) - «… з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності».

Однак, в даному випадку, поведінку позивача щодо страховика, на думку суду, не можна вважати добросовісною та спрямованою на відновлення порушеного права, оскільки позовні вимоги позивач пред`явив лише 30.06.2023, тобто за спливом майже 5 років з моменту ДТП.

Відтак, суд приходить до висновку, що пропуск позивачем річного строку на подачу заяви до страховика про виплату страхового відшкодування свідчить про втрату ним права на отримання страхового відшкодуваня згідно п. 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Щодо посилань представника відповідача на підсудність справи господарському суду, суд зазначає таке.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесено до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, які виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по?перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь?яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по?друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь?які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно зі статтею 20 ЦПК України та статтею 21 ГПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, якщо інше не передбачено цими кодексами.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

У статті 48 ЦПК України вказано, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до участі у справі у зв`язку з позовною вимогою, яка висувається до нього.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути подано спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів та/або відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо (1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; (2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; (3) предметом спору є однорідні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Позивач визначив відповідачами фізичну особу ОСОБА_1 та АТ «СК ІНГО» за позовними вимогами про стягнення суми страхового відшкодування, при цьому позивач не розмежовує позовних вимог до кожного з відповідачів, не зазначає, ані про солідарне, ані про часткову відповідальність кожного з них.

Обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти та об`єктивності з`ясування обставин справи й оцінювання доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як результат, ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вирішення спору за правилами господарського судочинства в частині позовних вимог до АТ «СК ІНГО», окремо від ОСОБА_1 , порушуватиме принцип повноти, всебічності та об`єктивності з`ясування обставин справи, оскільки висновки суду щодо позовної вимоги до відповідача-фізичної особи, винної у настанні страхового випадку, залежать від висновків суду щодо позовної вимоги до відповідача-страховика особи, винної у настанні страхового випадку. Питання про відповідальність кожного з відповідачів має бути вирішене, зокрема, залежно від наявності дійсних договорів страхування, укладених між відповідачами, а також ліміту відповідальності страховика за завдану майну шкоду, отже має місце дослідження того ж самого предмета, а також тих самих підстав позову, що у разі розгляду їх судами різних юрисдикцій не відповідає принципу правової визначеності.

На підставі вищевикладеного, зважаючи на недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий : І.М.Демченко