Дата документу 08.11.2023 Справа № 337/2441/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/2441/23 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження № 22-ц/807/1560/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О.звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що ОСОБА_1 у період 1996 - 2021 років працював у шкідливих умовах на підприємстві «Запоріжсталь». 30.11.2021 звільнився з ПАТ «Запоріжсталь» за власним бажанням.

Внаслідок впливу шкідливих виробничих факторів за місцем роботи позивач отримав професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-перифиричної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.06.2022 датою встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями є 12.05.2022. Позивач вказував, що зазначене захворювання виникло внаслідок його тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (25 років 4 місяці), про наявність і причинний зв`язок виникнення отриманих позивачем професійних захворювань є існування на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (п.17,18 Акту).

Згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААВ № 628874 від 27.06.2022 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причиною якої визначено професійне захворювання. Згідно з Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 60%.

Позивач зазначав, що отримане професійне захворювання призводить до його фізичних та моральних страждань, які мають бути компенсовані одноразово відповідачем в межах розумності, виваженості та справедливості. Внаслідок отриманого професійного захворювання він не може вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку в ЛПЗ, приймати ліки, без яких стан здоров`я погіршується. Крім того, позивач зазнає постійних фізичних страждань у зв`язку з професійним захворюванням, наслідком чого є душевні страждання, хвилювання, депресивний стан. З 45 років свого життя 25 з них ОСОБА_1 працював за робітничим професійним напрямком на підприємстві відповідача, інших спеціальностей він не має. Однак, за станом свого здоров`я, позивач більше ніколи не може працювати за фахом. Таким чином змінилась якість життя позивача, що завдає йому постійних моральних страждань. Спричинену йому відповідачем моральну шкоду в грошовому вимірі ОСОБА_1 оцінює в 60000 грн.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О.просив суд стягнути з ПАТ «Запоріжсталь» на його користь одноразово грошову суму в розмірі 60000 грн, як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені судові витрати на правову допомогу.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 одноразову грошову суму в розмірі 60000 грн як відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Стягнуто в дохід держави з ПАТ «Запоріжсталь» судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ПАТ «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2023 рокускасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_1 був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на його робочому місці та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. Під час періодичних медичних оглядів, позивач не повідомляв лікарів про наявність ознак початкової стадії професійного захворювання. ПАТ «Запоріжсталь» вважає, що матеріалами справи не доведено його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди, оскільки позивач не надав жодного медичного первинного документа, з якого можна було б встановити момент виникнення професійного захворювання. На думку скаржника, розмір моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції є завищеним. Витрати на правничу допомогу стягнуті за судовим рішенням є неспівмірними зі складністю справи. Вважає, що виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням обставин, за яких позивачем було отримано професійне захворювання, сума відшкодування моральної шкоди має бути зменшена до 20000 грн, а витрати на правничу допомогу до 2000 грн.

В апеляційній скарзі також міститься посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права - Податкового кодексу України. Оскаржуваним судовим рішенням суму моральної шкоди стягнуто без її подальшого оподаткування, а отже, окрім сплати моральної шкоди, суд зобов`язав ПАТ «Запоріжсталь» додатково оплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. При цьому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» № 466-ІХ від 16.01.2020 (були внесені зміни до Податкового кодексу України, а саме у ст. 164 пункт 164.2 підпункту 164.2.14 пункт "а" доповнено словами: "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Ці зміни набули чинності 23 травня 2020 року.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Крім того ОСОБА_1 в особі представника адвоката Біліченка О.О. надав суду клопотання про стягнення витрат на правову допомогу з квитанцією до прибуткового ордеру, акт приймання-передачі виконаних робіт, в якому просить стягнути з ПАТ «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, яких він зазнав під час розгляду справи в апеляційному суді, в розмірі 3000 грн.

У своїх запереченнях на відзив ПАТ «Запоріжсталь», зокрема, просить зменшити витрати на правову допомогу, понесені позивачем, у разі їх задоволення, до 100 гривень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховував дані медичних документів про лікування позивача, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та дійшов висновку що засадам розумності, виваженості та справедливості буде відповідати моральна шкода у розмірі 60000 грн.

Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується в повному обсязі з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи і не заперечували сторони, що ОСОБА_1 у період 1996 2021 років перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжсталь».

30.11.2021 ОСОБА_1 звільнився з ПАТ «Запоріжсталь» за ст. 38 КЗпП України у зв`язку із виходом на пенсію, наразі не працює.

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) № 690 від 12.05.2022, виданим ДУ «УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ ІНСТИТУТ ПРОМИСЛОВОЇ МЕДИЦИНИ» позивачу встановлено професійні захворювання: «1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-перифиричної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією Остапкович В.О. та Пономарьової Н.І.)»

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.06.2022 (Форма П-4): ОСОБА_1 має загальний стаж роботи 28 років 02 місяці, у тому числі у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 04 місяців, посада: машиніст завалювальної машини. Професійне захворювання встановлене 12.05.2022 (остаточний діагноз): 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-перифиричної ангіодистонії з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пилотоксичний бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. 3. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість другого ступеня (з легким зниженням слуху) - за класифікацією Остапкович В.О. та Пономарьової Н.І.)» виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (25 років 04 місяці), неякісного проведення медичного огляду в частині не проведення R-графії органів грудної клітини та аудіометрії, а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв?язку з відсутністю скарг на стан здоров?я та ознак його погіршення під час проходження хворим періодичних медичних оглядів.

Відповідно до п.18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.06.2022, причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва мартенівського цеху ПАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів: -вібрація загальна - 106 дБ при ГДР - 101дб; кремнію діоксид крист. з вмістом у пилу 2-10% - 61.05 мг/м3 при ГДК - 4.0 мг/м3 , ангідрид хромовий - 0.017 мг/м3 при ГДК - 0.01 мг/м3; ангідрид сірчистий - 28.2 мг/м3 при ГДК - 10.0 мг/м3,. азоту діоксид - 5.16 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3 та наявність на робочому місці машиніста завалювальної машини мартенівського цеху ПАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів: ?вібрація загальна - 105.6 дБ при ГДР - 101 дб; ??кремнію діоксид крист. з вмістом у пилу 2-10% - 21.21-34.37 мг/м3 при ГДК 4.0 мг/м3, ??ангідрид хромовий - 0.0156 мг/м3 при ГДК - 0.01 мг/м3,заліза оксид - 7.80 мг/м3 при ГДК - 6.0 мг/м3, шшум - 90.2 дБ «А» при ГДР- 80 дБ «А».

Згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААВ № 628874 від 27.06.2022 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання.

Відповідно до інформації з Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААВ № 628874 від 27.06.2022 ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 60 %.

Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Право на отримання виплати за моральну шкоду за наявності факту її заподіяння виникає у потерпілого з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК стійкої втрати працездатності.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, судом першої інстанції врахована глибина та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати працездатності у розмірі 60 %, та третю групу інвалідності, характер ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також принцип розумності і справедливості.

При цьому доводи апеляційної скарги стосовно того, що розмір стягнутої на користь ОСОБА_1 шкоди завищено, є необґрунтованими, оскільки за матеріалами справи вбачається, що внаслідок отриманих професійних захворювань позивач має проходити лікування та програму реабілітації (а.с. 11-28).

Доводи апеляційної скарги, що саме позивач винен в отриманні професійного захворювання, оскільки відповідно до статті 38 КЗпП України не скористалась правом розірвання трудового договору за власним бажанням та продовжував працювати, відповідно до ст. 43 Конституції України вільно обрав місце свого працевлаштування, є необґрунтованими, оскільки статтею 153 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та впровадження сучасних засобів техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечення санітарно-гігієнічних умов, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. При цьому, суд встановив, що причиною професійного захворювання позивача є робота в особливо шкідливих та особливо важких умовах.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо зменшення суми відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції порушено принципи розумності, виваженості та справедливості при визначенні суми, яка підлягає до відшкодування, суперечать прохальній частині апеляційної скарги, в якій ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» просять ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що при визначенні розміру моральної шкоди, судом враховано обставини, на які ПАТ «Запоріжсталь» посилаються в апеляційній скарзі, зокрема, щодо додержання підприємством вимог ЗУ «Про охорону праці» в частині інформованості працівника про умови праці та забезпечення необхідними засобами індивідуального захисту. Разом з цим, вказані обставини не є такими, що повністю звільняють ПАТ «Запоріжсталь» від відповідальності за професійне захворювання ОСОБА_1 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції при винесенні судового рішення суду не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яке набрало чинності 23 травня 2020 року, внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому, пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ).

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. "а" пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає.

Проте Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020р.

За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав.

Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС.

Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року по справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними позовній заяві, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Колегія судді дійшла висновку, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, її доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2023 року, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ПАТ «Запоріжсталь» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що «з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи […]».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2023 року у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22) зазначено, що: «при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини».

Вирішуючи питання про стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 , понесених ним витрат на правничу допомогу, встановлено, що в межах цієї справи позивач отримував правову допомогу адвоката Біліченка О.О. та сплатив за супроводження в суді першої інстанції 10000 грн., а в суді апеляційної інстанції - 3000 гривень.

Вказані обставини підтверджуються Договором про надання правової допомоги б/н від 08.05.2023, ордером АР №1120498 від 08.05.2023, актом приймання виконаних робіт/послуг №1 від 31.05.2023 в сумі 10000 грн, квитанцією до прибуткового касового ордеру №1 від 31.05.2023 на суму 10000 грн, актом приймання виконаних робіт/послуг №2 від 01.08.2023 на суму 3000 грн.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо витрат понесених позивачем на правничу допомогу, стягнутих на користь ОСОБА_1 , є безпідставними та не обґрунтованими, з огляду на наявні в матеріалах справи докази на підтвердження таких витрат. На думку колегії суддів, суд першої інстанції застосувавши принцип розумності та справедливості, дійшов правильного висновку про стягнення з ПАТ «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 6000 гривень, що є пропорційним до суми відшкодування шкоди в розмірі 60000 грн.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу представник ОСОБА_1 адвокат Біліченко О.О. надав акт приймання виконаних робіт (послуг) № 2 від 01 серпня 2023 року за договором про надання правової допомоги від 08 травня 2023 року, відповідно до якого адвокат Біліченко О.О. надав, а ОСОБА_1 прийняв такі послуги у справі № 337/2441/23: ознайомлення/ вивчення апеляційної скарги ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.06.2023 1500 грн, складання відзиву на апеляційну скаргу 1500 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 від 01 серпня 2023 року, адвокат прийняв від ОСОБА_1 оплату у розмірі 3000 грн.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, апеляційний суд доходить висновку про задоволення клопотання, оскільки заявник надав докази фактично понесених витрат в розмірі 3000 грн, вони є підтвердженими. При цьому колегія суддів вважає, що стягнення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі забезпечуватиме баланс рівноваги між інтересами сторін у справі, відповідатиме принципу розумності та співмірності, визначеного як одним з основних критеріїв стягнення таких витрат.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, а також ту обставину, що сума судових витрат є пропорційною розміру задоволених позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про те, що представник позивача довів, що визначений ним розмір правової допомоги повною мірою відповідає принципам розумності та співмірності.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на правову допомогу під час розгляду справи в апеляційному суді в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: