Провадження №2-з/369/67/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

при секретарі Лоу А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить суд накласти арешт на майно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме на наступні об`єкти нерухомого майна: нежитлове приміщення загальною площею 255,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (група нежитлових приміщень цокольного та 1-го поверху) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224; паркінг загальною площею 1186,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24.

Свої вимоги обґрунтовував наступним, що 17 квітня 2019 року, позивачем було укладено з третьою особою №1 договір оренди машиномісця № НОМЕР_2 та прийнято у тимчасове платне користування нерухоме майно - машиномісце № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для тимчасової стоянки транспортних засобів:

AUDI А6 д.н. НОМЕР_4 ;

MAZDA СХ5 д.н. НОМЕР_5 ;

HONDA JH2SC78A9JK100293

Підтвердженням укладення вказаної угоди є договір №12-БД від 17.04.2019 року та акт приймання-передавання машиномісця в тимчасове платне користування від 19.04.2019 року.

В подальшому стало відомо, що вказане машиномісце на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 .

Стало відомо, що відповідач, в свою чергу, передав його в оренду третій особі №1 (ТОВ « БД РЕНТАЛ 6»), з правом суборенди, відповідно до договору оренди машиномісць від 01.08.2018 року.

Право власності відповідача - ОСОБА_2 на машиномісце № НОМЕР_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на момент пред`явлення позовної заяви до суду, підтверджувалось свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_6 , виданим 19.02.2015 року, видавник Державний реєстратор Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київської області.

Відповідно до Висновку Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №14-251 від 15.09.2020 року: осередок пожежі в паркінгу по АДРЕСА_2 , знаходився на стелі паркомісця №12, а саме в конструкції електричного світильника.

Поширення вогню від осередку пожежі відбулось за рахунок випромінювання на лакофарбове покриття даху та задньої правої дворі автомобіля та за рахунок випромінювання та конвекції на поверхню стелі.

Причиною виникнення пожежі є займання горючих матеріалів електричного світильника від тепла отриманого від більш розігрітого предмети (електродів люмінесцентної лампи) внаслідок несправності або неправильної роботи пускорегулювальної арматури.

На момент проведення огляду судовим експертом, 30.06.2020, виявлено, що приміщення паркінгу не відповідають вимогам Правил пожежної безпеки в Україні (висновок експерта додається; оригінал знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0000172 СВ Києво-Святошинського РУ ГУ НП у Київській області.

Таким чином, реальні збитки завдані позивачу з вини відповідача є 164 663, 58 грн.

Окрім того, заявник вказує, що відповідач дізнавшись про наявність позовної заяви, поданої до нього позивачем з приводу відшкодування завданої майнової на продаж майна шкоди вжив заходи спрямовані на продаж майна, в тому числі, належного йому паркомісця №12, на якому виникла пожежа, з метою істотного ускладнення виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, відповідно до роз`яснень у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Разом з тим, позивач, у заяві про забезпечення позову вказав, що матеріальні збитки позивача становлять 160163,58 грн., витрати на проведення експертизи становлять 4500 грн., тобто загальна сума збитків, що підлягає стягненню з відповідача складає 164663,58 грн, і відповідач може ухилитися від їх стягнення, жодних інших доводів для забезпечення позову не навів, не надав суду жодного доказу вартості майна що є у відповідача, що дозволило б суду визначити співмірність та відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки заявник не довів, що такий захід забезпечення не перешкоджатиме господарській діяльності відповідача чи третіх осіб та є єдиним можливим, суд відхиляє доводи заявника щодо доцільності арешту на це майно.

Крім того, предметом майбутнього спору є відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу і не пов`язаний з оспорюванням права власності чи користування на нерухоме майно, тому підстави для накладення арешту на це майно відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, не мотивоване, є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, може перешкодити господарській діяльності відповідача чи третіх осіб, а тому заява задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки заява позивача не містить належного обґрунтування припущення та обставин, про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника, в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подання, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Андрій ВОЛЧКО