"19" жовтня 2023 р. м. Харків
Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.
за участю секретаря судових засідань Мордухович К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.
В обґрунтування вимог зазначив, що 15 травня 2009 року первісним кредитором ОСОБА_3 були позичені ОСОБА_2 цінності у вигляді в натурі та на суму 22 100 доларів США.
На підтвердження цього, сторонами був укладений договір позики, посвідчений 15 травня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. та зареєстрований ним в реєстрі за № 1909.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, сторони дійшли згоди про повернення позичальником первісному кредитору ОСОБА_3 позичених у нього коштів частинами (з розстроченням).
Зважаючи на цю домовленість, ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_3 позичені кошти не пізніше 15 травня 2012 року у порядку та в строки, визначені п. 1 до Договору позики.
В забезпечення виконання ОСОБА_2 її зобов`язань за Договором позики, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 15 травня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. за реєстровим № 1911.
За умовами іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, в разі невиконання ОСОБА_2 зобов`язань з повернення ОСОБА_3 боргу за Договором позики від 15 травня 2009 року, іпотекодержатель має право звернути стягнення на заставлене в іпотеку майно - квартиру АДРЕСА_3 , в рахунок своїх вимог до боржника.
ОСОБА_2 належним чином не виконала своїх зобов`язань з повернення позичених коштів і замість належних до сплати за договором позики від 15 травня 2009 року 22 100 доларів США, повернула лише 1 750 доларів США, у зв`язку з чим первісний позикодавець ОСОБА_3 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав кредитора.
12 березня 2014 року апеляційний суд Харківської області постановив ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 по цій справі відхилив, а оскаржуване рішення районного суду від 06 листопада 2013 року залишив без змін.
Оскільки боржник ОСОБА_2 так і не приступила до виконання своїх зобов`язань за Договором позики від 15 травня 2009 року, ОСОБА_3 знову звернувся до суду за захистом своїх прав.
Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконала свої зобов`язання з повернення первісному кредитору (первісному позикодавцю, первісному іпотекодержателю) ОСОБА_3 позичених у нього коштів, останній вирішив відступити своє право вимоги (цесії) як позикодавця за укладеним ним 15 травня 2009 року за реєстровим № 1909 із ОСОБА_2 договором позики, а також своїх прав як іпотекодержателя за укладеним ним 15 травня 2009 року за реєстровим № 1911 із ОСОБА_2 Іпотечним договором про задоволення вимог іпотекодержателя, новому кредитору (новому позикодавцю, новому іпотекодержателю) ОСОБА_1 , про що між ними був укладений Договір про відступлення права вимоги (цесії), посвідчений 17 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. за реєстровим № 873.
У свою чергу, на виконання досягнутої сторонами у п. 7 вказаного договору про відступлення права вимоги (цесії) домовленості, 24 червня 2016 року первісний кредитор ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку на адресу боржника ОСОБА_2 направив повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором.
Взяті на себе зобов`язання та рішення суду відповідач не виконав, у зв`язку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 12.07.2021 року відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено проведення підготовчого судового засідання.
20 вересня 2021 року на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав звільнення судді ОСОБА_4 у відставку, зазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В.
Ухвалою суду від 19.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача надав заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади», причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав.
Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що 15 травня 2009 року первісним кредитором ОСОБА_3 були позичені ОСОБА_2 цінності у вигляді в натурі та на суму 22 100 доларів США, згідно договору позики, посвідченого 15 травня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. за р.№ 1909.(а.с.9)
Сторони дійшли згоди про повернення позичальником первісному кредитору ОСОБА_3 позичених у нього коштів частинами (з розстроченням).
Зважаючи на цю домовленість, ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_3 позичені кошти не пізніше 15 травня 2012 року у порядку та в строки, визначені п. 1 до Договору позики, а саме:
не пізніше 15 червня 2009 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 липня 2009 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 серпня 2009 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 вересня 2009 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 жовтня 2009 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 листопада 2009 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 грудня 2009 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 січня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 лютого 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 березня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 квітня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 травня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 червня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 липня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 серпня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 вересня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 жовтня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 листопада 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 грудня 2010 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 січня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США.
не пізніше 15 лютого 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США:
не пізніше 15 березня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 квітня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 травня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 червня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 липня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 серпня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 вересня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 жовтня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 листопада 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 грудня 2011 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 січня 2012 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 лютого 2012 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 березня 2012 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 квітня 2012 року - 350 (триста п`ятдесят) доларів США;
не пізніше 15 травня 2012 року - 9 850 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) доларів США.
В забезпечення виконання ОСОБА_2 її зобов`язань за договором позики, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 15 травня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В. А. за реєстровим № 1911.(а.с.10-11)
За умовами іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, в разі невиконання ОСОБА_2 зобов`язань з повернення ОСОБА_3 боргу за Договором позики від 15 травня 2009 року, іпотекодержатель має право звернути стягнення на заставлене в іпотеку майно - квартиру АДРЕСА_3 , в рахунок своїх вимог до боржника.
ОСОБА_2 належним чином не виконала своїх зобов`язань з повернення позичених коштів і замість належних до сплати за договором позики від 15 травня 2009 року 22 100 доларів США, повернула лише 1 750 доларів США, у зв`язку з чим первісний позикодавець ОСОБА_3 був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав кредитора.
12 березня 2014 року апеляційний суд Харківської області постановив ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 по цій справі відхилив, а оскаржуване рішення районного суду від 06 листопада 2013 року залишив без змін.(а.с.18-19)
Оскільки боржник ОСОБА_2 не приступила до виконання своїх зобов`язань за договором позики від 15 травня 2009 року, ОСОБА_3 знову звернувся до суду за захистом своїх прав.
17 червня 2016 року ОСОБА_3 відступив своє право вимоги (цесії) як позикодавця за укладеним ним 15 травня 2009 року за реєстровим № 1909 із ОСОБА_2 договором позики, а також своїх прав як іпотекодержателя за укладеним ним 15 травня 2009 року за реєстровим № 1911 із ОСОБА_2 Іпотечним договором про задоволення вимог іпотекодержателя, новому кредитору (новому позикодавцю, новому іпотекодержателю) ОСОБА_1 , про що між ними був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії), посвідчений 17 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. за реєстровим № 873.(а.с.21)
У свою чергу, на виконання досягнутої сторонами у п. 7 вказаного договору про відступлення права вимоги (цесії) домовленості, 24 червня 2016 року первісний кредитор ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку на адресу боржника ОСОБА_2 направив повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором.
Повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором, ОСОБА_3 боржнику було направлено, оскільки згідно із абз. 2 п. 92 Правил надання послуг поштового зв`язку, рекомендовані листи підлягають доставці додому.
Рекомендований лист був отриманий ОСОБА_2 особисто 08 липня 2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу відправника ОСОБА_3
ОСОБА_2 проігнорувала надходження на її поштове відділення, яке обслуговує будинок за адресою місця її проживання, цінного листа із Повідомленням про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором, у зв`язку з чим цей лист був повернутий ОСОБА_3 із відміткою про причини такого повернення - «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до п. 4 Договору позики від 15 травня 2009 року та п. 8 Іпотечного договору від 15 травня 2009 року, сторони дійшли згоди, що будь-яка кореспонденція на ім`я позичальника та іпотекодавця відповідно має надсилатися на зазначену в договорі адресу. Така кореспонденція має вважатися отриманою ними через п`ять днів з моменту її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою.
Отже, боржник ОСОБА_2 за будь-яких обставин належним чином повідомлена про те, що первісний кредитор ОСОБА_3 відступив своє право вимоги (цесії) новому кредитору ОСОБА_1 .
При цьому, абз. З п. 1 вказаного договору про відступлення права вимоги (цесії), передбачено, що цей договір укладається з одночасним набуттям новим іпотекодержателем, тобто ОСОБА_1 , права вимагати від боржника належного виконання на його користь всіх без винятку зобов`язань, передбачених договором основного зобов`язання, в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених цим договором.
На адресу ОСОБА_2 цю вимогу було направлено цінним листом з оголошеною цінністю та описом вкладення. Вимогу про повернення ОСОБА_2 позичених коштів, ОСОБА_1 було направлено цю Вимогу й рекомендованою кореспонденцією оскільки, згідно з абз. 2 п. 92 Правил надання послуг поштового зв`язку, рекомендовані листи підлягають доставці додому.Рекомендований лист був отриманий ОСОБА_2 особисто 06 вересня 2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулось на адресу відправника ОСОБА_1 (а.с.25-31)
Відповідно до п. 4 Договору позики від 15 травня 2009 року та п. 8 Іпотечного договору від 15 травня 2009 року, сторони дійшли згоди, що будь-яка кореспонденція на ім`я позичальника та іпотекодавця відповідно має надсилатися на зазначену в договорі адресу. Така кореспонденція має вважатися отриманою ними через п`ять днів з моменту її надходження на поштове відділення, що обслуговує будинок за цією адресою.
ОСОБА_2 отримала направлену ОСОБА_1 на її поштову адресу письмову вимогу, ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленою новим кредитором про порушення нею умов договору та обов`язку повернути позичені у первісного кредитора грошові кошти у повному обсязі.
Позивач посилається, що ОСОБА_2 проігнорувала вказану письмову вимогу ОСОБА_1 , у наданий кредитором тридцятиденний термін добровільного виконання умов вказаної вимоги жодних коштів в рахунок погашення своєї заборгованості не повернула та добровільно не звільнила іпотечне майно.
Так, пунктом 2 (другим) укладеного між первісним кредитором (первісним позикодавцем, первісним іпотекодержателем) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: право іпотекодержателя обернути у свою власність заставлене в іпотеку майно (в порядку 37 Закону України «Про іпотеку») в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов`язання.
Оскільки боржник порушила взяті на себе за договором позики зобов`язання і борг новому кредитору ОСОБА_1 не повернула, з метою задоволення своїх вимог за договором позики від 15 травня 2009 року, керуючись ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 2 Іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, 20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса як державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки.
20 жовтня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В., на виконання п. 2 ч. 1 ст. 10 та ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 .
Таким чином ОСОБА_1 було задоволено його вимоги кредитора в позасудовому порядку - шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки і з того часу він став власником вказаної квартири.
ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: ПН КМНО Анохіна В. М., ПН КМНО Стрельченко О. В. про визнання недійним договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором та скасування реєстрації, поновлення реєстрації.
23 червня 2020 року Харківський апеляційний суд в рамках вказаної справи виніс постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення.
07 квітня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках цієї ж справи виніс постанову, якою касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково, судові рішення судів нижчих інстанцій в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про скасування реєстрації скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнив та скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32001184 від 24 жовтня 2016 року 10626614 ПН КМНО Стрельченко О. В. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 . Вказаною постановою Верховного Суду було скасоване рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на заставлену в іпотеку квартиру за ОСОБА_1 , а отже його вимоги позикодавця (іпотекодавця) наразі не задоволені.
Рішення Київський районний суд м. Харкова від 16 листопада 2013 року у справі №2018/15050/2012, та заочне рішення Київським районним судом м. Харкова від 29 травня 2014 року у справі № 640/20470/13-ц, ОСОБА_2 виконані так і не були, а тому, право власності на вказану квартиру було зареєстроване за ОСОБА_1 , в рахунок задоволення його вимог кредитора (іпотекодавця).

Правовідносини за укладеними між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договорами, які після набуття ОСОБА_1 права власності на іпотечне майно вважалися припиненими, після винесення вказаної вище постанови Верховного Суду - нині фактично продовжують діяти. Заборгованість встановлену вищезгаданими рішеннями районних судів в сумі 503 497 грн. 91 коп. ОСОБА_2 ОСОБА_1 так і не повернула.

Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель задовольняє свої вимоги за основним зобов`язанням у повному обсязі, що визначений на час виконання цих вимог, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Як один зі способів звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов`язанням, диспозиція норми ч. 1 ст. 38 Закону передбачає надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві за рішенням суду або на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя.

В Іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя від 15 травня 2009 року за реєстровим № 1911 застереження про задоволення вимог іпотекодержателя міститься у п. 2 і передбачає: при невиконанні боржником своїх зобов`язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 переходить до Іпотекодержателя.

Тобто, спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу (ст. 38 Закону України «Про іпотеку») не був передбачений вказаним Іпотечним договором.

В цей же час, постановою Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року по цивільній справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) було вказано наступне:

В іпотечному договорі сторони погодили, що судовий спосіб захисту прав позивача чи позасудовий спосіб такого захисту на підставі виконавчого напису нотаріуса позивач як іпотекодержатель може застосувати лише у разі, якщо заходи позасудового врегулювання на підставі застереження у договорі іпотеки не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі.

Натомість позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки третій особі в порядку, встановленому статтею 38 Закону, тоді як суди не встановили, що позивач використав які-небудь способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені сторонами у договорі іпотеки.

На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.

Тому Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

При цьому, відповідно до ст. 39 Закону, саме рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як роз`яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Позивач має намір задовольнити всі свої вимоги за договором позики від 15 травня 2009 року за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням визначеної положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури - шляхом продажу будь-якій третій особі - покупцю за ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу.

Враховуючи, вищевикладене, суд вважає підтвердженими обставини справи, на які посилається позивач, щодо невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики від 15 травня 2009 року, забезпечених іпотекою, оскільки протягом судового розгляду відповідачем це не спростовано належними та допустимими доказами. Застосування судом строків позовної давності можливе лише за заявою відповідача, зробленою до винесення рішення по справі, проте відповідачем такого клопотання не заявлено.

Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки за процедурою згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

03 червня 2021 року між позивачем та адвокатом Поліщуком Олегом Леонтійовичем був укладений Договір № 02-03/06-21 про надання правової допомоги, згідно умов якого адвокат Поліщук О.Л. зобов`язався надавати позивачу правову допомогу зі складення в Київський районний суд м. Харкова Позовної заяви до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі договору від 03 червня 2021 року за № 02-03/06-21 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Поліщуком О.Л.

Згідно калькуляції-рахунку від 03 червня 2021 року та акту приймання-передачі наданих послуг з професійної правничої допомоги від 03 червня 2021 року, роздруківка квитанції № АХ19-4С0С-4061-34Р1 від 03 червня 2021 року про перерахування ОСОБА_1 на картковий рахунок адвоката Поліщука О. Л. гонорару адвоката за надання правової допомоги за договором від 03 червня 202 і року за № 02-03/06-21 в сумі 6 400 грн. 00 коп., до суду надано детальний опис виконаних робіт за даним договором. Понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати складаються із сплаченого ним судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. та сплаченого ним адвокату гонорару в сумі 6 400 грн. 00 коп., загалом - 7 308 грн. 00 коп.

За загальним правилом, згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати в загальному розмірі 7 308 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 82, 133, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , за процедурою згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» - шляхом її продажу ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) від власного імені будь-якій третій особі - покупцю за ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, в рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на суму 503 497 (п`ятсот три тисячі чотириста дев`яносто сім) грн. 91 коп., яка складається з заборгованості за Договором позики від 15 травня 2009 року в розмірі 342 873 (триста сорок дві тисячі вісімсот сімдесят три) грн. 60 коп., сплаченого судового збору в розмірі 3 219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн. 00 коп., яка визначена рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2013 року у справі № 2018/15050/2012: процентів за користування неповернутою частиною позичених коштів і трьох процентів річних за період з 21 вересня 2012 року по 12 листопада 2013 року в сумі, еквівалентній 2 407 доларам США, що складає 28 185 (двадцять вісім тисяч сто вісімдесят п`ять) грн. 41 коп., а також неустойки за прострочення виконання зобов`язань за договором позики в період з 12 листопада 2012 року по 12 листопада 2013 року в сумі 127 750 (сто двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., сплаченого судового збору в розмірі 1 469 (однієї тисячі чотирьохсот шістдесяти дев`яти) грн. 90 коп., яка визначена заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 29 травня 2014 року у справі № 640/20470/13-ц.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6 400 (шість тисяч чотириста) грн. 00 коп., загалом - 7 308 (сім тисяч триста вісім) грн. 00 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Я.В. Губська