Провадження № 2/202/7/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Пеки Д.В.

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Грищенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою, про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності на майно в порядку спадкування за закономв якій уточнивши позовні вимоги 04.08.2014 року просила суд: встановити факт не проживання спадкоємця за законом ОСОБА_3 разом з її чоловіком - спадкодавцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент відкриття спадщини; встановити факт неприйняття спадщини спадкоємцем за законом ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт прийняття ОСОБА_7 всього складу спадщини у вигляді 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та автомобіля марки ВАЗ, модель 2115, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що залишилися після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6 ; зобов`язати Шосту Дніпропетровську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТМ № 594122, зареєстрованого в реєстрі за № 1-950 та посвідченого 25 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кардовою Т.Г., шляхом видачі нового свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (сім), що в цілому складається з: А-1 - житловий будинок, житловою площею 33.6 кв.м, В - гараж, Г - сарай, Д - убиральня, № 1-12,1 - споруди, мостіння, позивачці ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати Шосту Дніпропетровську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТМ № 594123, зареєстрованого в реєстрі за № 1-953 та посвідченого 25 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., шляхом видачі нового свідоцтва про право на спадщину за законом на автомобіль марки ВАЗ, модель 2115, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак (реєстраційний) НОМЕР_1 , що зареєстрований Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28.11.2009 року ОСОБА_8 ; усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6 , як таку, що ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві та визнати за ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на спадкове майно: 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: А-1 - житловий будинок, житловою площею 33,6 кв.м, В - гараж, Г - сарай, Д - убиральня, № 1-12,1 - споруди, мостіння; автомобіль марки ВАЗ, модель 2115, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак (реєстраційний) НОМЕР_1 , що зареєстрований Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28.11.2009 року; усі судові витрати покласти на відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_5 зазначає, що її батько - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років та вона, як дочка померлого є спадкоємцем першої черги за законом та у межах строку визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України подала до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до виданого нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВТМ № 594122, зареєстрованого в реєстрі за № 1-950 та посвідченого 25 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , 1956 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є вона в 1/2 частці - та дружина померлого - ОСОБА_3 в 1/2 частці.

Спадщина, на яку в зазначених частках видано свідоцтво складається з 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що в цілому складається з: А-1 - житлового будинку, житловою площею 33,6 кв.м, В - гаражу, Г - сараю, Д - убиральні, № 1-12,1 - споруд, мостіння.

Згідно Витягу № 11580144 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, серія ЕАК № 644792, від 25.10.2013 р., наданого їй державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., останньою, як державним реєстратором, 25.10.2013 р. здійснена державна реєстрація права приватної власності у розмірі 1/2 частки за нею на об`єкт нерухомого майна домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТМ № 594123, зареєстрованого в реєстрі за № 1-953 та посвідченого 25 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 є вона в 1/2 частці та дружина - ОСОБА_3 в 1/2 частці.

Спадщина, на яку у вказаних частках видано свідоцтво серія НОМЕР_3 , складається з: автомобіля марки ВАЗ 2115, 2002 року випуску, номерний знак (реєстраційний) НОМЕР_1 . Оцінка 1/2 частки автомобіля - 17985,00 грн.

Як зазначено в свідоцтвах про право на спадщину за законом, серії ВТМ, № 594122 та № 594123, зареєстрованих і посвідчених 25 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г., ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності, оскільки зазначена особа до смерті її чоловіка ОСОБА_6 вже не проживала за цією адресою протягом чотирьох років та вивезла з зазначеного будинку всі свої речі.

Отже, із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_3 до нотаріальної контори не зверталася у встановлений законом строк, а відтак не прийняла спадщину.

ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем та факт неприйняття нею спадщини має юридичне значення і підлягає встановленню, оскільки від нього залежить виникнення, зміна та припинення її майнових прав та ОСОБА_3 .

Також підлягає встановленню факт прийняття всього складу спадщини ОСОБА_5 , яка виконала всі передбачені законом дії для прийняття спадщини.

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . До моменту смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_3 вже не проживала за адресою реєстрації протягом чотирьох років, фактично припинила зі своїм чоловіком шлюбні стосунки та вивезла з зазначеного будинку всі свої речі та частину речей ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 відповідачка також не проживала та не проживає за місцем реєстрації по теперішній час.

З огляду на вищенаведене до свідоцтв про право на спадщину за законом, серії ВТМ. № 594122 та № 594123, зареєстрованих і посвідчених 25 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори необхідно внести зміни шляхом вилучення інформації про ОСОБА_3 , як спадкоємця та внесення інформації про ОСОБА_5 , як єдиного спадкоємця на зазначене в свідоцтвах майно в цілому.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року (суддя Шклярук Д.С.) позовну заяву ОСОБА_9 задоволено частково.

Встановлено факт неприйняття спадщини спадкоємцем за законом ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; усунуто ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/4 частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та яке складається з: А-1 - житлового будинку, житловою площею 33,6 кв.м, В - гаражу, Г - сараю, Д - убиральні, № 1-12,1 - споруд, мостіння, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнано за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частку автомобіля марки «ВАЗ», модель 2115, 2002 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , що зареєстрований Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28.11.2009 року, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 суму сплаченого судового збору в розмірі 853,35 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2017 року (суддя Волошин В.Є.) заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , третя особа: Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту не проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, встановлення фактів неприйняття та прийняття спадщини, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, усунення від права на спадкування, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

18.01.2018 року позивачем ОСОБА_5 подано заяву про зменшення позовних вимог. Вказала що позивачці, як спадкоємиці за законом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку рухомого спадкового майна - автомобіля ВАЗ 2115, 2002 року випуску державний номер НОМЕР_1 . Вказане свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.10.2013 року також було зареєстровано в спадковому реєстрі № 1-953. В даному документі міститься вказівка, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 є також його дружина ОСОБА_3 , якій ще не видано свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку спадкового майна.

Висновок нотаріуса про необхідність закликання до спадкування як спадкоємця першої черги ОСОБА_3 зроблений на підставі даних щодо її зареєстрованого місце проживання - АДРЕСА_1 .

Однак, відповідачка по справі, ОСОБА_3 , хоча й була зареєстрована разом із спадкодавцем в будинку АДРЕСА_1 , фактично там не проживала, так як задовго до смерті чоловіка припинила з ним шлюбні відносини, остання виїхала з будинку, де проживав ОСОБА_6 , по своїй волі змінивши місце проживання, цьому, спадкодавець не чинив перешкод для проживання своєї дружини в належному домоволодінні і остання не зверталася із скаргами з цього приводу до правоохоронних органів до суду для поновлення своїх житлових прав.

Оскільки відповідачка по справі, ОСОБА_3 , хоча й була зареєстрованою разом із своїм чоловіком ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 , однак, внаслідок припинення шлюбних відносин, фактично не проживала зі своїм чоловіком на дату його смерті, остання повинна була спадкувати за правилами ч.1 ст.1269 ЦК України, шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини.

Відповідачка до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і не зверталася та свідоцтво про право на спадщину не отримувала.

Вказала, що оскільки позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, в шестимісячний строк від дати відкриття спадщини звернулася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті свого батька, а відповідачка, яка не проживала із спадкодавцем на дату відкриття спадщини не зверталася в передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини та фактично не прийняла останню, існують достатні підстави для визнання за позивачкою, ОСОБА_7 право власності на спадкове майно. Просила суд: визнати ОСОБА_3 такою, що не прийняла спадщину після її чоловіка, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/4 частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 та яке складається з: А-1 - житлового будинку житловою площею 33,6 кв.м., В- гаражу, Г- сараю, Д - убиральні, № 1-12,1 - споруд, мостіння, в спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 , на ту час не охоплена свідоцтвом про право спадщини за законом, виданого ОСОБА_8 від 25.10.2013 року; визнати за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/2 частку автомобіля марки «ВАЗ», модель 2115, 20025 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 .

18.01.2018 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву та 21.08.2018 року в судовому засіданні надійшов відзив на заяву про зменшення позовних вимог в яких відповідачка вказала на те, що вважає підстави подання позову надуманими зі сторони позивача, не відповідають дійсності та не підтверджуються ніякими доказами. Вказала, що відповідачка постійно мешкала з чоловіком, була зареєстрована разом з ним у домоволодінні, необхідності звернення з заявою до нотаріуса у шестимісячний строк у неї не виникло. Отже, на сьогодення, відповідно до норм чинного законодавства вона прийняла спадщину. Зараз навіть можна сказати про те, що в неї є майнові права на спадщину. Звернула увагу на те, що позовна заява не містить доказів відсутності проживання відповідачки разом з чоловіком. Просила суд в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Справа перебувала у провадженні судді Волошина Є.В. призначеного на посаду судді строком на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П.

Ухвалою судді від 26 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2019 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача ОСОБА_4 .

12.04.2019 року від представника третьої особи ОСОБА_10 - ОСОБА_11 надійшло пояснення в якому вказала, що позовна заява щодо встановлення факту неприйняття спадщини є неналежним способом захисту. Як вбачається з довідки про склад сім`ї ОСОБА_3 зареєстрована зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також, відповідно до будинкової книги, ОСОБА_3 мала «постійне місце проживання» за даною адресою, ніяких застережень з цього приводу будинкова книга не містить.

Відповідно до заяви ОСОБА_9 про прийняття спадщини від 12.03.2013 року за №294, вона сповістила державну нотаріальну контору про наявність іншого спадкоємця дружини померлого - ОСОБА_3 . Таким чином, при прийнятті та вступу у спадщину ОСОБА_5 визнала своєю заявою факт прийняття спадщини ОСОБА_3 шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті.

Також, належних та допустимих доказів у підтвердження постійного проживання ОСОБА_3 на день відкриття спадщини за певною іншою адресою позивачем не надано.

Позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_5 права власності в порядку спадкування за законом є очевидно передчасними, оскільки позивачем не надано Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій з цих підстав.

Вказала, що вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 202/1188/19 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2023 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі.

Позивачка та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з наведених в позові підстав.

Позивачка вказала, що вона є дочкою та спадкоємицею свого батька, ОСОБА_6 . Останні роки вона проживала разом з батьком, оскільки останній був на межі розлучення зі своєю жінкою. Фактично спільне сімейне проживання та шлюбні відносини батько зі ОСОБА_12 завершили в 2011 році, після смерті сина ОСОБА_13 . Остання забрала матір та разом з нею переїхала до гуртожитку по АДРЕСА_2 , де мешкала постійно. До чоловіка не приїжджала, спільного господарства вони не вели.

Після смерті батька саме Позивачка займалася його похованням, відповідачка лише приїхала в спірних будинок та забрала свої речі та майно ОСОБА_14 , проти чого позивачка не заперечувала.

Відповідачка та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача з підстав наведених у відзивах на позовну та заяву про зменшення позовних вимог.

Відповідачка вказала, що зі своїм чоловіком, перебувала у шлюбі, проживали разом в будинку АДРЕСА_1 . З ними проживала матір відповідачки, у якої були складні відносини з зятем. У травні 2011 року помер син відповідачки і чоловік наполіг, щоб мати жила окремо та переїхала в гуртожиток по АДРЕСА_2 . Оскільки мати хворіла на ноги та важко пересувалася, було прийнято спільне рішення з чоловіком, що ОСОБА_13 буде часто їздити до матері і за потреби там ночувати. Мати переїхала, ОСОБА_13 часто до неї їздила, навіть ночувала. В день смерті чоловіка, вона ночувала у матері, коли приїхала додому, то у дворі була донька ОСОБА_15 (позивачка) та її мати. Після смерті чоловіка в будинку оселилася позивачка, а ОСОБА_16 лише надали можливість вивезти свої речі та деякі речі чоловіка, що залишилися після нього. Весь час подружнього життя вона мешкала разом з чоловіком та не збиралися розлучатися. До нотаріуса не зверталася, оскільки знала, що той зі спадкоємців хто проживав зі спадкодавцем має права звернутися будь-коли. Відмовлятися від спадщини вона не збиралася.

Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу без участі їх представника.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представником третьої особи надано суду пояснення на позов.

Допитані в судовому засіданні свідки повідомили суду:

Свідок ОСОБА_17 , сусід, повідомив суду, що він з 2010 року і по даний час постійно мешкає на АДРЕСА_3 , працює лікарем загальної практики у Клініці «Оксфорд медикал». Знав ОСОБА_6 , а також доньку ОСОБА_18 та дружину ОСОБА_19 . ОСОБА_20 , як дружина ОСОБА_13 в 2011 році виїхала з будинку разом з матір`ю та ОСОБА_21 в подальшому мешкав сам. ОСОБА_21 не хотів щоб теща проживала разом з ним, а ОСОБА_13 не могла її залишити. На момент смерті він був один. Сусіди знайшли ОСОБА_22 мертвим за його парканом. ОСОБА_21 був військовим пенсіонером, зловживав спиртними напоями, а ОСОБА_13 його стримувала. Дочка приїжджала час від часу, та не проживала постійно разом із спадкодавцем. Разом із ОСОБА_23 декілька разів їздили до дружини налагоджувати відносини, ОСОБА_21 ходив, а він чекав його, але нічого не вийшло. Багато спілкувався з ОСОБА_23 та кожного тижня у період 2010-2013 років разом їздили на рибалку. А ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_24 помер. На похоронах в ОСОБА_25 він був. Дружина ОСОБА_13 та донька ОСОБА_13 на похоронах були.

Свідок ОСОБА_26 , сусідка, мешкає в буд. АДРЕСА_4 . Вказала, що вулицю перейменували і нова назва вулиця Червоної Калини. Проживає за вказаною адресою з дня народження і по даний час. ОСОБА_6 вона знала. ОСОБА_27 та ОСОБА_18 знає. Повідомила суду, що ОСОБА_24 повернувся до рідної хати батьків у буд.7 по Ашхабадській в 1998 році, коли він закінчив службу в ОСОБА_28 , і проживав до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дружина ОСОБА_3 з його батьками не проживала, почала проживати після одруження, точно з якого року не пам`ятає. По сусідські віталися і все. ОСОБА_29 з батьком постійно не проживала, але вона приїжджала до нього, навідувала його. З травня 2011 року ОСОБА_24 став проживати один. У його дружини ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5 помер син, а в травні, можливо 11, дружина виїхала з будинку разом з мамою. Вона бачила, як вони виїздили, оскільки в цей час гуляла з молодшим сином. Старший син допомагав вивозити ОСОБА_30 речі з будинку. ОСОБА_31 дружині не допомагав, просто спостерігав, як виносили речі. Це були речі в пакетах. ОСОБА_31 сам розказував їй, що вони посварилися з дружиною, що її мати (теща) жила у них, а в неї була кімната в гуртожитку. Матір дружини проживала у будинку з 2008 року по травень 2011 р. В 2012 році разом з ОСОБА_6 зустрічали ОСОБА_32 - у будинку спадкодавця, ще були два сусіди з 2-го будинку по Ашхабадській та дочка ОСОБА_33 . Жінки ОСОБА_34 не було. Коли святкували Новий Рік в 2012 році, свідок ніяких жіночих речей в будинку не бачила. Також ОСОБА_31 відзначав роковини смерті своєї матері ОСОБА_35 - він запрошував сусідів, жінки ОСОБА_36 не було. Їй відомо, що ОСОБА_21 приблизно двічі їздив за місцем проживання своєї дружини просити вибачення, хотів, щоб вона повернулася. Його возив сусід ОСОБА_17 . Також свідок бачила дружину ОСОБА_13 один раз на ОСОБА_37 і вона питала не про чоловіка, а про кішку. На момент смерті ОСОБА_34 дружина ОСОБА_38 в будинку не проживала. Син сусідки з 12-го будинку з 4-го на 5-те число помітив, що відкриті вхідні двері в будинку, а погода була холодна. І вранці ОСОБА_39 разом з сусідом з 13-го будинку пішли подивитись, що там і коли відкрили хвіртку то побачили, що ОСОБА_21 лежав мертвий під парканом. Вона була переважно дома, оскільки доглядає сусідку з АДРЕСА_5 . Повідомила, що ОСОБА_31 шукав собі нову дружину. Вказала, що особисто чула від ОСОБА_34 , що вони з ОСОБА_40 припинили подружнє життя.

Свідок ОСОБА_41 , сусід, проживає за адресою: АДРЕСА_6 , є пенсіонером. За життя свідок знав ОСОБА_34 , він з ним товаришував. Знав його з 2010 року, точніше знав його і раніше, але тісніше стали спілкуватися з 2010 року. На похоронах ОСОБА_6 був, на кладовище не зміг поїхати. Ставицький ОСОБА_31 проживав на той час один. Було таке, що він просив його, поїхати до дружини, він хотів з нею помиритися. Десь за півроку до смерті він їздив з ОСОБА_23 до його дружини ОСОБА_13 на вул. Мольєра. У ОСОБА_25 з дружиною були напружені відносини, чому вони розійшлися не знає. Дружина не мешкала з ОСОБА_42 останні рік або два до його смерті. ОСОБА_21 був пенсіонером. Часто заходив за проханням до ОСОБА_22 в будинок. Він жив одиноко, вони сиділи на кухні та спілкувалися на особисті теми, на любовні теми. Знає, що у ОСОБА_25 була дочка. Вона до нього приїжджала, навідувала його. На похоронах була присутня дружина ОСОБА_43 будинку останні роки ніяких жіночих речей не бачив, а також і жіночого взуття. Після смерті ОСОБА_34 його дружина також не проживала в будинку. Коли не заходив, то бачив, що відбувається на подвір`ї сусіда.

Свідок ОСОБА_44 , мати позивачки. Вказала, що була першою дружиною ОСОБА_6 . Вони розлучилися, але залишилися в добрих відносинах. В неї чоловік також військовий. ОСОБА_21 часто хворів, він був звільнений у запас у зв`язку з хворобою. Потім ОСОБА_21 одружився. Одного разу, коли вона приїхала до нього, то побачила, що в нього поганий вигляд, він казав, що нічого пігулку вип`ю і все. ОСОБА_21 казав їй, що йому погано, відмовляє ліва рука нога, перекошене обличчя, на що вона порекомендувала звернутися до лікаря, але ОСОБА_13 дружина казала, що немає потреби в цьому. ОСОБА_21 казав їй, що одного разу ОСОБА_45 приїхала забрала свої речі і речі своєї матері і виїхали з будинку. Це було приблизно за 2 роки до смерті ОСОБА_25 . Вона приїжджала до будинку на АДРЕСА_1 і спілкувалася з ОСОБА_23 , пропонувала лікування. На похоронах його двоюрідного брата пропонувала ОСОБА_46 піти в лікарню. У ОСОБА_3 був син, він покінчив життя самогубством. Виразила свої співчуття його дружині, буквально через пару днів їй зателефонував ОСОБА_31 і запитав, що робити, він себе погано почуває, а ОСОБА_13 з матір`ю пропонують йому переписати будинок на них, на що він відмовив, тому дружина зібрала речі і пішла. ОСОБА_47 сказав, що може дружина попсихує і вернеться. Було таке, що він купив квіти, поїхав разом з сусідом до ОСОБА_13 хотів помиритися, а вона сказала що викличе поліцію. Не вийшло примиритися. Потім ОСОБА_47 через місяць, два сказав, що йому подобається поштарка, буде свататися до неї. На похоронах ОСОБА_34 була присутня. На момент смерті ОСОБА_48 з ним не проживала. Два роки в будинку жила дівчина ОСОБА_49 , донька ОСОБА_50 знайомої, і їй була відведена кімната. В будинку безхатьки повибивали вікна, донька зробила ремонт.

Свідок ОСОБА_51 , мешкає у АДРЕСА_7 , є жінкою двоюрідного брата ОСОБА_34 . ОСОБА_6 , ОСОБА_52 , ОСОБА_2 знає. З ОСОБА_13 дружні відносини. ОСОБА_53 до судового процесу не бачила, знала, що у ОСОБА_25 є дочка, яка живе у Дніпродзержинську, іноді відвідувала ОСОБА_54 з ОСОБА_40 . Вони 5 років судилися з ОСОБА_55 дочкою ОСОБА_56 , щоб вступити у спадщину. Зараз ОСОБА_57 належить пів будинку. Брат ОСОБА_58 помер в 2011 році. Зустрічалися на поминальних днях на кладовищі. А так це були телефонні розмови. Повідомила, що ОСОБА_24 не збирався розлучатися зі своєю дружиною. Він любив її, вона гарна господиня. ОСОБА_59 жила на Ашхабадській 7. Потім, коли загинув син, мати ОСОБА_13 сильно хворіла, їй стало гірше, не могла рухатися. Приблизно в 2009-2010 році, після смерті сина ОСОБА_13 , матір ОСОБА_13 переїхала на ОСОБА_60 . ОСОБА_13 з ОСОБА_42 конфліктували через його пиятику. В період з 2011 по 2013 роки крім ОСОБА_13 дружини з ним нікого не було. Він був у здоровому глузді до останнього. На похоронах ОСОБА_34 була. На кладовище не їздила. Його тіло забрала перша дружина з дочкою. ОСОБА_48 не виїжджала з цього будинку.

Свідок ОСОБА_61 , далекий родич, мешкає на АДРЕСА_8 . Повідомив, що коли приїздив на ОСОБА_62 , то бачив жінку і ОСОБА_25 . Приїжджав раз в місяць або раз в 2 місяці. Свідок возив родичів, однак в будинок не завжди заходив. Знає, що ОСОБА_21 був одружений. Дружину звали ОСОБА_13 . ОСОБА_63 свідок не бачив. Вона не виходила. На похоронах ОСОБА_34 був. Чи був син у ОСОБА_13 у дружини не знає. Останні рік - два до смерті їздили до ОСОБА_25 десь раз в 2 місяці разом із матір`ю ОСОБА_64 . Вони між собою спілкувалися, а він сидів у машині, у спілкуванні участі не приймав. Будь-яких свят разом із ОСОБА_65 не святкував. Стосовно доньки ОСОБА_34 повідомив, що він не спілкувався з донькою. Богатирьова - таке прізвище йому відомо. Чув десь. Спілкувались родичі, а свідок особисто не спілкувався. Дані свої для довіреності надавав через родичів.

Свідок ОСОБА_66 , дружина двоюрідного брата ОСОБА_34 , проживає у АДРЕСА_9 . Останні 2 роки життя спілкувались. ОСОБА_31 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . В період 2011-2013 роки - проживав разом із дружиною ОСОБА_12 в одному будинку. В 2010 році вони забрали ОСОБА_13 хвору маму ОСОБА_67 . Вона не ходила. У ОСОБА_13 був син ОСОБА_68 . Часто їздили до них, а саме раз на місяць або на 2 місяці. Як ОСОБА_13 перевезла маму на ОСОБА_62 приїжджала в гості. Потім ОСОБА_47 купив тещі комп`ютер казав, що краще хай грає ніж розмовляє. Приблизно весною 2011 року ОСОБА_13 з її матір`ю виїхали в гуртожиток. Причина була в тому, що ОСОБА_46 не сподобалось, коли людина себе не обслуговує. Всі ці запахи, нерви. ОСОБА_13 важко працювала. І вимушена була взяти паузу у відносинах. А так вони спілкувалися. Він з її чоловіком неодноразово їздили на рибалку. ОСОБА_21 про своє особисте життя їй не розповідав. Він з мамою ОСОБА_13 поладити не може. А так він не планував розлучатися. Спільних дітей не було. ОСОБА_69 за 2 тижні до смерті, а ОСОБА_13 за три тижні до смерті. Після смерті ОСОБА_34 в будинку жила дочка ОСОБА_25 . Вона попросила ключі у ОСОБА_70 - вона була власником півбудинку. Коли дружина ОСОБА_13 прийшла на похорони, то її не пустили навіть у двір, і вона не побачила чоловіка. Вона постояла і пішла. Зустрічалися або в нас або в них. Вона з матір`ю проживала. Повідомила, що ОСОБА_21 і ОСОБА_13 періодично бачилися, постійно вони разом не жили. ОСОБА_59 жива.

Свідок ОСОБА_71 , знайома, мешкає по АДРЕСА_10 , працює юристом у АМ Консалтингова група. Знає ОСОБА_52 з 2001 року, знала її покійного чоловіка. Стверджує, що на момент смерті чоловіка ОСОБА_13 , вони проживали разом. Пам`ятає, що коли ОСОБА_45 похоронила у 2011 році сина ОСОБА_72 , з того часу тітка ОСОБА_73 хворіє і вона захотіла повернутися до себе в гуртожиток на ОСОБА_60 . ОСОБА_45 їздила до мами, але щоб вони спільно проживали, свідок цього не знає. ОСОБА_47 полюбляв спиртні напої і не повністю розумів стан ОСОБА_13 . ОСОБА_21 помер це в 2013 році десь в березні місяці, свідок на похороні не була. Повідомила, що до смерті ОСОБА_25 , ОСОБА_45 проживала з чоловіком до моменту смерті, але вона провідувала маму - тітка ОСОБА_73 захворіла і ОСОБА_13 бігала і туди і сюди. Вказала, що вона з 2005 року і по даний час у будинку на АДРЕСА_2 не проживає. Однак іноді приходили в гості один до одного. Останній раз була в будинку на Ашхабадській у 2010 або 2011 році. Номеру телефону ОСОБА_25 у неї не було, з ним не спілкувалася. Після смерті сина ОСОБА_13 в будинку на ОСОБА_74 не була. Повідомила, що матері ОСОБА_13 - тітці ОСОБА_75 , на той час було біля 60 років. В неї були проблеми з ногами. В сусідній кімнаті жила донька ОСОБА_76 . До 2013 року бачила ОСОБА_77 на ОСОБА_60 , коли на якісь вихідні приходила в цей будинок на ОСОБА_60 , то бачила ОСОБА_77 , яка готовила їсти, перестеляла ліжко, прала, проводила тітку ОСОБА_78 до санвузла. Повідомила, що вона була приблизно 2-3 рази на місяць на ОСОБА_60 в період часу 2011-2013 років. На похоронах ОСОБА_13 сина не була. На похоронах ОСОБА_56 не була.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків: ОСОБА_26 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є рідною донькою ОСОБА_6 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , на ім`я ОСОБА_85 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , копією свідоцтва про одруження ОСОБА_86 і ОСОБА_85 , серії НОМЕР_5 , згідно з яким прізвище дружини після одруження - ОСОБА_87 ; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_88 і ОСОБА_89 , серії НОМЕР_6 , згідно з яким прізвища чоловіка і дружини після одруження - ОСОБА_90 ; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_91 і ОСОБА_9 , серії НОМЕР_7 , згідно з яким прізвище дружини після одруження ОСОБА_92 ; копією паспорта громадянки України на ім`я ОСОБА_93 .

З 20 грудня 2003 року по 05 березня 2013 року ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (актовий запис № 1045), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_8 , видане Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 06 березня 2013 року, про що зроблено актовий запис №288 від 06 березня 2013 року. .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_3 , та доньки: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому рухоме та нерухоме майно. ОСОБА_6 заповіту не складав.

За життя ОСОБА_6 набув у власність 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та яке складається з: А-1 - житлового будинку, житловою площею 33,6 кв.м, В - гаражу, Г - сараю, Д - убиральні, № 1-12,1 - споруд, мостіння.

Дане домоволодіння належало ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.06.2005 р. Шостою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-671.

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_6 27.07.2005 року Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 9620036, в реєстровій книзі № 117 за реєстровим № 70а.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 власником автомобіля марки ВАЗ 2115, 2002 року випуску, номерний знак (реєстраційний) НОМЕР_1 є ОСОБА_6 .

Відповідно до копії спадкової справи №150/2013, яка заведена Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою м. Дніпра до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , з заявою про прийняття спадщини після смерті батька 12.03.2013 року звернулася ОСОБА_94 . Яка повідомила, що є інший спадкоємець дружина померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, серія ВТМ № 594122, зареєстрованого в реєстрі за № 1-950 та виданого 25 жовтня 2013 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кардовою Т.Г., спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його дочка ОСОБА_94 в 1/2 частці, та його дружина ОСОБА_3 в 1/2 частці. Спадщина на яку позивачці було видано вказане свідоцтво складається з 1/4 частки спірного домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку вказаного домоволодіння видано не було.

25.10.2013 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Карловою Т.Г. ОСОБА_8 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом серія ВТМ № 594123, зареєстрованого в реєстрі за № 1-953 на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 2115, 2002 року випуску, номерний знак (реєстраційний) НОМЕР_1 .

Свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/2 частку автомобіля видано не було.

При цьому, як видно з матеріалів спадкової справи № 150/2013 заведеної Шостою Дніпровською державною нотаріальною конторою Ставицька Ольга Володимирівна до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка не зверталася.

Донька ОСОБА_10 пропустила строк для прийняття спадщини та звернулася до Індустріального районного суду позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року у справі №202/1188/19 за позовною заявою ОСОБА_10 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позовні вимоги позивача задоволено. Визначено ОСОБА_10 додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання рішення законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2020 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Постановою Верховного суду від 27 червня 2022 року постанова Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року залишена без змін.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст.1268 ч.5 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_3 на день смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) була зареєстрована за адресою спадкодавця, а саме: АДРЕСА_1 , що підтверджується Домовою книгою, яка наявна в матеріалах справи.

Окрім цього, відповідач ОСОБА_3 про відмову від спадщини не заявляла, оскільки така заява не подавалась до нотаріуса.

За змістом п.п. 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 29 ЦК України (в редакції за період з 16.01.03 року по 02.09.2014 р.) «місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово».

Згідно з п. п. 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 року № 296/5 вбачається: «У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем».

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

В статті 3 вищевказаного закону, міститься поняття термінів, відповідно до якої довідка про реєстрацію місця проживання - це документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Місце перебування це - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків зі сторони позивача: ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_95 , різняться між собою та не можуть описати дійсну картину підстав позову. Свідків, які б були саме вхожі в родину Ставицьких в судовому засіданні допитані не були. Суд приймає до уваги, що сусіди не є свідками шлюбних відносин, зайняті своїм особистим життям та не змогли описати певний період з життя ОСОБА_25 : лише поодинокі факти того, що ОСОБА_13 була відсутня вдома. В судовому засіданні встановлено, що в родині Ставицьких в 2011 році змінилися умови подружнього життя, оскільки відселилася мати ОСОБА_13 в свою кімнату в гуртожитку, за домовленістю між подружжям. Але піклування за мамою звалилося на плечі саме ОСОБА_13 , яка залишалася на ніч у матері. Сусіди ж не відслідковували кожен день знаходження чи незнаходження ОСОБА_13 на Ашхабадській, про що і надали свідчення.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_96 , колишньої дружини ОСОБА_22 , яка пояснила, що відповідачка просила подарувати їй будинок. Про це не знав жоден свідок, який надавав пояснення в судових засіданнях, навіть донька померлого. Як і про мешкання разом з ОСОБА_23 понад два роки дівчини ОСОБА_97 не знав і не бачив жоден сусід та донька, та ОСОБА_48 .

Показаннями свідків зі сторони відповідача: ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_98 підтверджено той факт, що відповідачка проживала в домоволодінні, перевезла матір у гуртожиток та доглядала за нею. Відповідачка забрала свої речі і переїхала в гуртожиток вже після смерті чоловіка.

Суд вважає, що показання свідків не можуть бути допустимими доказами для встановлення обставин справи, що виникли в даних спірних правовідносинах сторін.

Суд критично відноситься до наданого позивачем, як доказ про не проживання відповідачки, акт про не проживання, який був складений 16.04.2018 року про події 2011 року, оскільки до нього відсутній акт обстеження будинку АДРЕСА_1 на предмет відсутності в ньому, наприклад, жіночих речей, особистих речей ОСОБА_3 хоча б один раз на рік засвідчення доказу не проживання. Допитані в якості свідків особи, які підписували акт, а саме ОСОБА_17 , ОСОБА_95 , ОСОБА_26 зазначили, що або взагалі не були в будинку, або декілька разів і при відсутності ОСОБА_13 . Отже не могли чітко зазначити чи є речі ОСОБА_13 у будинку, чи проживає вона там.

Позивачка не зверталася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3 в будинку за її місцем реєстрації в порядку ст. 405 ЦК України. А відтак, належних та допустимих доказів про те, що відповідачка за місцем реєстрації не проживала на час відкриття спадщини позивач суду не надала.

Також суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 у заяві по прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 повідомила про наявність іншого спадкоємця, дружини померлого - ОСОБА_3 , тобто на день подачі заяви право відповідачки на спадщину визнавалося та не оспорювалося.

Виходячи із вищевикладеного у ОСОБА_3 у відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України виникло право на прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 , оскільки на момент її відкриття шлюбі не розірвано та була зареєстрована разом з ним за однією адресою: докази того, що відповідачка зверталась з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка суду не надано.

Отже у суду не має підстав вважати, що на момент відкриття спадщини відповідач ОСОБА_3 не проживала зі спадкодавцем, а відтак, позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку домоволодіння та на 1/2 частку автомобіля в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 , то суд виходить з наступного.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину у судовому порядку не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернуся до суду за правилами позовного провадження.

Виходячи із вищевикладеного суд доходить висновку, що заявлені вимоги, хоча і є похідними від вимоги, про визнання відповідачки такою, що не прийняла спадщину, однак заявлені передчасно, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог в цій частині позову.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції (995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15,16, 29, 1216-1218, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, ст. ст. 4,13,19,141,259,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_11 , РНОКПП: НОМЕР_11 ), треті особи: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора (49000, м. Дніпро, пр. Слобожанський,буд.15), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_12 ), про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 08.01.2024 року

Суддя Л.П. Слюсар