Провадження № 2-др/756/139/23
17 жовтня 2023 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого - судді Жука М.В.,
при секретарі Колядінцевій П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивачів - адвоката Целовальніченко Наталії Євгенівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до російської федерації та ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди,
У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до російської федерації та ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 30.08.2023 року позови задоволено.

У вересні 2023 року представник позивачів - адвокат Целовальніченко Н.Є. звернулася до суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення на її користь, як адвоката за надану нею правову (правничу) допомогу позивачам солідарно з відповідачів за кожного позивача на загальну суму 266 600 Євро, що складає 10 664 000 грн. 00 коп.

Представник позивачів - адвокат Целовальніченко Н.Є. подала до суду заяву, в якій просила заяву про прийняття додаткового рішення задовольнити та розглянути за її відсутності.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило, а тому з урахуванням положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27.06.2018 року у справі №8261216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Таким чином, до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16.06.2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26.06.2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08.09.2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29.10.2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, п. 106).

Матеріали справи містять договори на надання правничої (правової) допомоги, укладені позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 з адвокатом Целовальніченко Н.Є. та акти приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 30.08.2023 року, що складені з адвокатом.

Детальний опис послуг з професійної правової (правничої) допомоги представник позивачів підтвердила описом в актах приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 30.08.2023 року, який включає: консультацію довірителя з питань захисту його прав як потерпілого внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни проти України, можливості притягнення до цивільно-правової відповідальності винних осіб (російську федерацію та її пособника ОСОБА_13 ); збір документів, що обґрунтовують право вимоги довірителя про відшкодування завданої йому моральної шкоди; підготовку та подачу позовної заяви до суду; підготовку уточнених позовних вимог, клопотань до суду; участь в судових засіданнях. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 66 600 Євро, а також гонорар успіху у розмірі 10% від суми задоволених позовних вимог, що становить 200 000 Євро, які позивачами не сплачувались, а згідно умов договору вони підтримують право адвоката на відшкодування цих витрат за рахунок відповідачів.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо компенсації цих витрат судом враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 та п. 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21.

Так, згідно з протоколами судових засідань загальний час витрачений адвокатом Целовальніченко Н.Є. у судових засіданнях складає 7 годин.

При цьому суд вважає, що зазначена в актах прийняття-передачі правова допомога у виді: консультації довірителя з питань захисту його прав як потерпілого внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни проти України, можливості притягнення до цивільно-правової відповідальності винних осіб (російську федерацію та її пособника ОСОБА_13 ); збору документів, що обґрунтовують право вимоги довірителя про відшкодування завданої йому моральної шкоди; підготовки та подачі позовної заяви до суду, безпосередньо охоплюються послугою з написання та оформлення процесуальних документів та не підлягають відшкодуванню окремо й мають компенсуватися 24-ма годинами робочого часу (по дві години на кожного з позивачів).

Окрім того, суд вважає, що визначений сторонами почасовий розмір гонарару не відповідає критерію розумності з огляду на несправедливе завищення цієї оплати по відношенню до середньомісячного заробітку в Україні.

Таким чином суд виходить із розміру середньої заробітної плати за годину й зменшує розмір погодинного гонорару до 90 грн. 98 коп., що відповідає середньочасовій заробітній платі (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" враховується для обчислення пенсії станом на час вирішення справи (16 012 грн. 38 коп. /176 годин).

З огляду на викладене, ураховуючи критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру та обсяг наданих послуг, приймаючи до уваги конкретні обставини справи на користь кожного з позивачів із кожного відповідача підлягає стягненню по 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу (90 грн. 98 коп. х 31 год./12/2).

При цьому, правових підстав для стягнення цих витрат саме на адвоката Целовальніченко Н.Є. суд не має, оскільки витрати на професійну правничу допомогу за своєю суттю є компенсаційними витратами та стягуються на користь сторони спору, а не її представника.

Окрім того, суд ураховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, відповідно до якого «критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо».

Вирішуючи питання заявленого до відшкодування гонорару успіху в розмірі у розмірі 200 000 Євро, суд бере до уваги таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд вважає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума гонорару в розмірі 10 відсотків від суми задоволених позовних вимог не може оцінюватись судом виходячи суто з такої домовленості сторін у договорі про надання правничої допомоги, у спосіб її зменшення до якогось іншого відсотку, а повинна оцінюватись на предмет її пропорційності, необхідності, неминучості порівняно з фактично понесеними витратами на правничу допомогу.

Враховуючи, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі "гонорару успіху", суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару, а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін - задоволення позову, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь позивач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок відповідача.

Отже, суд вважає, що за результатами розподілу судових витрат витрати в формі "гонорару успіху" не можуть бути стягнуті в розмірі, який значно перевищує вартість фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не відповідає критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права.

Підсумовуючи, суд виходить з того, що судові витрати, які за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді ("гонорар успіху") до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору про надання правничої допомоги також домовились у договорі про надання правничої допомоги, не можуть покладатись на сторону, на яку судові витрати іншої сторони мають бути віднесені відповідно до процесуальних норм про розподіл судових витрат, виходячи лише зі зменшення судом гонорару, який визначено сторонами цього договору на власний розсуд, без одночасної оцінки відповідності його розміру всім критеріям судових витрат на правничу допомогу, у їх сукупності.

Ураховуючи наведене та критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, суд дійшов висновку про те, що розумним та справедливим у даному випадку буде покладення на відповідачів витрат у формі "гонорару успіху" в загальному розмірі 24 000 грн. 00 коп., тобто по 1 000 грн. 00 коп. з кожного із відповідача на кожного позивача.

Керуючись ст. ст. 260-261, 270, 354 ЦПК України -

в и р і ш и в :

Заяву представника позивачів - адвоката Целовальніченко Наталії Євгенівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 до російської федерації та ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_7 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП відсутній, дані паспорту: № НОМЕР_8 , орган що видав: 8027, дата видачі: 10.06.2019 року) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_9 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_10 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_11 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_12 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_12 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Стягнути з російської федерації та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 , адреса: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_13 ) по 1 117 грн. 51 коп. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

В решті вимог відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне додаткове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Суддя