Провадження № 2-др/522/96/23
24 серпня 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді Косіциної В.В.,
за участі секретаря судового засідання Левченко К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. про розподілу судових витрат,
4 серпня 2022 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Альфа Банк», в якій позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 2006/686-Ф03.7/32 від 18.10.2006 року, яка становить 544 630, 48 грн. та складається із суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 155 562, 50 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами у розмірі 389 967, 98 грн. та судові витати у розмірі 8 169, 46 грн.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В. від 18.08.2022 року матеріали справи за позовною заявою Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.
Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року позовну заяву Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.
Рішенням суду від 13 червня 2023 року позов Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (колишнє найменування Акціонерне товариство «Альфа Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було залишено без задоволення.

3 липня 2023 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. надійшла заява про розподіл судових витрат.

У судове засідання, яке відбулося 12 липня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився; від представника позивача - Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» 7 липня 2023 року засобами електронного зв`язку надійшла заява із запереченнями проти заяви сторони відповідача про розподіл судових витрат та розгляд справи за його відсутності; від представника від ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. 12 липня 2023 року засобами електронного зв`язку надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та уточнення заявлених вимог.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу вказаного судового засідання, суд відклав розгляд справи.

У період з 14 липня по 4 серпня 2023 року головуючий суддя Косіцина В.В. перебувала у щорічній відпустці.

У судове засідання, яке відбулося 14 серпня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився; від представника позивача - Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» засобами електронного зв`язку надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; від представника від ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. засобами електронного зв`язку надійшла заява про розгляд справи.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Текст даного рішення складений 24 серпня 2023 року.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судом встановлено, що під час ухвалення рішення від 13 червня 2023 року судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 270 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Драгун А.С. зазначила, що орієнтована сума судових витрат на момент подання відзиву становить 80 000 грн. і докази на підтвердження розмір витрат, які сторона сплатила або має намір сплатити у зв`язку із розглядом справи будуть подані відповідачем у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішення було ухвалено 13 червня 2023 року, повний текст рішення складено 23 червня 2023 року.

Заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. надійшла до Приморського районного суду м. Одеси засобами поштового зв`язку та була зареєстрована 3 липня 2023 року.

У той же час на конверті міститься відмітка кур`єра про отримання ним поштового відправлення 16.06.2023 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Враховуючи вище вкладене, суд вважає, що представником відповідача заяву про розподіл судових витрат подано з дотриманням процесуальних строків, передбачених ч. 2 ст. 270 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Одним із принципів цивільного судочинства є право учасників справи на правничу допомогу, яке закріплено у ст. 15 ЦПК України, ч. 2 якої передбачає, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 58 ЦПК України закріплено можливість сторони, третьої особи, а також особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Судом встановлено, що відповідач скористався своїм правом та звернувся за правничою допомогою до адвокатів Драгун Ангеліни Святославівни та Петрушко Ірини Сергіївни.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що закріплено ч.4 ст.62 ЦПК України.

Поняття терміну адвокат врегульоване п.1 ч.І ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», відповідно до якої адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Положеннями статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, згідно із частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31 січня 2019 року, зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи судом встановлено, що представництво інтересів відповідача у вказаній справі здійснювали адвокат Драгун А.С., повноваження якої посвідчуються ордером на надання правничої (правової) допомоги серії СА № 1036555 від 26.09.2022 року та копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЧК № 001274 від 17.03.2022 року та адвокат Петрушко Ірина Сергіївна, повноваження якої підтверджуються наявними у матеріалах справи Ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1219891 від 23.01.2023 року та копією Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ОД № 004674 від 22 січня 2022 року.

Представник відповідача просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи № 947/16977/22 у розмірі 34 000 грн.

На підтвердження понесених відповідачем судових витрат на правничу допомогу, адвокатом Петрушко І.С. надано суду: копію договору про надання правової допомоги № 68/22 від 29.06.2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; копію Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 68/22 від 29.06.2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; копію Акту від 22.04.2023 року приймання передачі наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги № 68/22 від 2022 року; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 49 від 22.04.2023 року про прийняття від ОСОБА_1 15 000 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 68/22 від 29.06.2022 року, Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 68/22 від 29.06.2022 року та Акту від 22.04.2023 року приймання передачі наданих послуг № 1; копію Договору про надання правової (правничої) допомоги № 20/01/23 від 23.01.2023 року, укладений між адвокатом Петрушко Іриною Сергіївною та ОСОБА_1 ; копію Додаткової угоди № 1 Договору про надання правової (правничої) допомоги № 20/01/23 від 23.01.2023 року, укладений між адвокатом Петрушко Іриною Сергіївною та ОСОБА_1 ; копією Акту приймання передачі наданих послуг № 1 від 16.06.2023 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 23/01/23 та копією Рахунку - фактури № 1 від 16.06.2023 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 23/01/23.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до копії акту від 22.04.2023 року приймання передачі наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги № 68/22 від 2022 року вбачається, що адвокатом Драгун А.С. на надання правничої допомоги з представництва інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції у справі № 947/16977/22 витрачено 9 годин., а адвокатом Петрушко І.С., виходячи зі змісту Рахунку - фактури № 1 від 16.06.2023 року до договору про надання правової (правничої) допомоги № 23/01/23 7 годин.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В матеріалах справи міститься заява представника позивача АТ «СЕНС БАНК» від 07.07.2023 року, в якій він заперечує проти задоволення вимог представника відповідача про стягнення судових витрат на правничу допомогу, обгрунтовуючи це тим, що вказана категорія справ відноситься до справ незначної складності і обсяг проведеної адвокатом роботи не відповідає дійсності та є завищеним.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: - заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); - суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); - заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

У той же час суд зазначає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Окрім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такі правові висновки послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19.

Таким чином, суд зазначив, що у питанні визначення розподілу судових витрат судді мають виступати виключно як арбітри та надавати оцінку доказам та доводам, що наводяться сторонами. Вирішення питання про розподіл судових витрат судом на власний розсуд може бути підставою для оскарження такого рішення.

Суд вважає, що зазначений в акті від 22.04.2023 року приймання передачі наданих послуг № 1 до договору про надання правової допомоги № 68/22 від 2022 року витрачений на зустріч з адвокатом Драгун А.С. та надання консультаційних послуг час, а саме 5 годин, є значно завищений.

Суд також звертає увагу на те, що рахунку- фактурі № 1 до договору про надання правової допомоги № 20/01/23 від 23.01.2023 року адвокатом Петрушко І.С. зазначено, що на участь у судових засіданнях нею потрачено 2 години.

У той же час відповідно до матеріалів справи, адвокат Петрушко І.С. була присутня у двох судових засіданнях і відповідно до протоколу судового засідання від 28.04.2023 року, воно було розпочато о 12:40 та закінчено о 12:48, тобто тривало 8 хвилини; судове засідання, яке відбулося 13 червня 2023 року, було розпочато об 11:50 та завершено о 13:00 та з врахуванням перебування головуючої судді у нарадчій кімнаті, тривало 1 год. 10 хв.

З наведеного вбачається, що в з рахунку- фактурі № 1 до договору про надання правової допомоги № 20/01/23 від 23.01.2023 зазначений час участі адвоката у судовому засіданні є більшим, аніж безпосередня участь представника у судових засіданнях, що підтверджується протоколами судових засідань.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Приписами частини 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, згідно частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи (підготовка відзиву), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. та зменшення розміру та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 гривень.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 137, 141, 246, 264, 265, 270, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. про розподілу судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (код банку (МФО) 300346, код за , адреса місця знаходження: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом справи № 947/16977/22 у розмірі 12 000 гривень.

Решту заявлених вимог залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст додаткового рішення складено та підписано 24 серпня 2023 року.

Суддя В.В. Косіцина

24.08.2023