441/2148/23 2/441/653/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08.11.2023 Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючої, судді - Ференц О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Пеленської Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Городок Львівської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

04.09.2023 представниця позивача звернулася до суду з цивільним позовом до Великолюбінської селищної ради Львівського району Львівської області з тих підстав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , який до дня смерті проживав в АДРЕСА_1 . До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті батька позивача, окрім вищевказаного будинку увійшла також земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0.25 га за цією ж адресою. Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом майна батька, своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, між тим йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно, оскільки таке було придбано його батьком за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 .

Вказувала, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований 04.11.2006. ОСОБА_2 придбав спірний будинок та земельну ділянку згідно договору купівлі-продажу від 18.08.2010, реєстровий номер 1173. Однак вказана нерухомість була придбана батьком позивача за кошти, виручені від продажу належної батькові квартири у АДРЕСА_2 , яку він продав за 22 дні до купівлі будинку та земельної ділянки в с. Завидовичі. Вказане свідчить про те, що таке майно було особистою приватною власністю батька позивача і на нього не поширювався режим спільної сумісної власності подружжя. Шлюб між батьком позивача та ОСОБА_3 розірвано 26.10.2017, з цього часу вони разом не проживали. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0.25 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представниця позивача подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують, просить позов задоволити.

Представниця відповідача у судове засідання не прибула, подала письмове клопотання про проведення засідання у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.46).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , позивач, є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.16). Шлюб між батьками позивача було розірвано 29.09.2006 (а.с.17).

ОСОБА_2 згідно Витягу про державну реєстрацію прав № 28133896 від 25.11.2010 належав на праві власності будинок АДРЕСА_1 (а.с.19).

Вказаний будинок ОСОБА_2 набув у власність на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2010 за ціною 76381 грн.. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Камінським Ю.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1173 (а.с.18).

Цього ж дня ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки була придбана земельна ділянка площею 0.25 га в АДРЕСА_1 кадастровий номер :15:002:0039 (а.с.20-22).

26.07.2010, тобто за 23 дні до 18.08.2010, ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі-продажу квартири відчужив належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_3 за ціною 82854 грн. (а.с.49).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Завидовичі Городоцького району Львівської області (а.с.13). Згідно довідки виконкому Великолюбінської селищної ради № 81 від 12.01.2018 ОСОБА_2 до дня смерті проживав та був зареєстрований один в АДРЕСА_1 , сільською радою заповіт від його імені не посвідчувався (а.с.29).

ОСОБА_1 своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак листом від 27.04.2023 державний нотаріус Городоцького районного нотаріального округу Шаравара В.В. відмовив позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки житловий будинок та земельна ділянка набуті ОСОБА_2 за час перебування у шшюбі з ОСОБА_3 , укладеному 04.11.2006, який був розірваний 26.10.2017 (а.с.15-16).

Згідно даних Спадкової справи 289/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , така заведена за заявами кредиторів, жоден із спадкоємців за законом у визначений ст.1270 ЦК України строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після її смерті.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст.57 СК України в редакції, яка діяла станом на момент придбання батьком позивача спірного майна 18.08.2010, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Оскільки матеріалами справи доводиться, що батько позивача на момент придбання спірного майна не працював, за 23 дні до купівлі садового будинку і земельної ділянки продав належну особисто йому на праві приватної власності квартиру у м. Львові, колишня дружина батька позивача ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу 26.10.2017 і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не ставила питання про поділ вказаної нерухомості як обєкта права впільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку, що спірне майно було набуте ОСОБА_2 за кошти, які належали йому особисто, відтак було його особистою приватною власністю і увійшло в склад його спадкового майна.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженійна це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Оскільки ОСОБА_1 після смерті батька своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців першої черги спадкування за законом у ОСОБА_2 немає, а через придбання останнім спірного нерухомого майна за час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 позивач позбавлений на сьогодні можливості оформити свої спадкові права у нготаріальному порядку, суд приходить до висновку, що за ним слід визнати право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0.25 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 16, 328, 392, 1217, 1269 ЦК України, ст.57, 60 СК України, керуючись ст. 4, 10-13, 15, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0.25 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :15:002:0039, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ференц О.І.