Дата документу 07.11.2023 Справа № 333/1400/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1907/23 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М.
Є.У.№ 333/1400/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізькій апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуюча: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди заподіяної, смертю потерпілого,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Ієговська Анастасія Олександрівна на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 28 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди заподіяної, смертю потерпілого.

Зазначала, що 06 листопада 2021 року близько 18 год. у м. Запоріжжі, по просп. Соборному, поблизу буд. 17 відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер. Позивачка є матір`ю загиблого, у зв`язку зі смертю сина їй спричинена значна та непоправна шкода.

07 листопада 2021 року за фактом вказаного ДТП до ЄРДР було внесено відомості за №0001921 з кваліфікацією за ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. На час подання позову кримінальне провадження не було завершено. Станом на дату ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/ або життю третіх осіб була застрахована у відповідача на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На думку позивача, мав місце страховий випадок, у зв`язку з чим позивачу необхідно сплатити страхове відшкодування моральної шкоди.

На момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_4 входила лише його мати -позивач. ОСОБА_1 перебувала на утриманні сина, є особою пенсійного віку та мала право на одержання від загиблого утримання. З цих підстав, позивач просить суд стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» на її користь 216 00, 00 грн. страхового відшкодування, та моральну шкоду у розмірі 44 000 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи та дана неналежна оцінка наданим доказам позивача. Право звернення до суду із вказаним позовом закріплено Конституцією України.

Окрім того, апелянт зазначила, що на момент смерті сина вона вже була пенсіонеркою, тобто непрацездатною особою, тому перебувала на утриманні сина за час його життя, і саме тому вважає, що вона має право на отримання відшкодування завданої шкоди після втрати годувальника. Вказала, що до вказаних доводів суд першої інстанції поставився скептично та не врахував їх.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «СГ «ТАС» вказало, що апеляційна скарга є не обґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки її доводи вже були предметом розгляду в суді першої інстанції і свідчать лише про не згоду із судовим рішенням.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.

Враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів ухвалила, розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке:

Судом встановлено, що 06 листопада 2021 року близько 18 год. 00 хв., у м. Запоріжжя, по просп. Соборному, поблизу буд. 17 відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Відповідно до полісу страхування наземного транспортного засобу №АТ593285, транспортний засіб «Ford Transit», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований в AT «CK «ТАС» та на момент вчинення ДТП був діючим.

Факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 листопада 2021 року серії НОМЕР_2 , актовий запис №3608.

07 листопада 2021 року за фактом скоєння ДТП до ЄРДР були внесені відомості за №0001921 з кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню №0001921 від 07 листопада 2021 року встановлено, що причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стало порушення пішоходом ОСОБА_4 вимог п. 4.14 «а», «б», ПДР України. В діях водія ОСОБА_3 відсутні будь-які порушення правил вимог ПДР України, які перебували б в причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, а тому у її діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

З цих підстав, постановою слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Запорізького РУП ГУНП у Запорізькій області Гарана Р.П. від 20 лютого 2023 року кримінальне провадження №0001921 від 07 листопада 2021 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України закрито.

Відповідно до довідки про доходи № 8370 2333 8430 1057 ОСОБА_5 за період з липня 2021 року по грудень 2021 року остання отримала пенсію у розмірі 49 285.36 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що вини водія ОСОБА_3 у скоєнні ДТП не встановлено, проте у діях ОСОБА_4 є порушення пункту 4.8 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, під час якої йому заподіяно шкоду. Окрім того, суд посилався на те, що позивачка не надала доказів того, що вона перебувала на утриманні ОСОБА_4 по день його смерті, а тому не набула право на отримання страхового відшкодування.

Втім апеляційний суд із вказаними висновками суду першої інстанції не погоджується.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон№ 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Водночас, відповідно до абзацу другого частини першої статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Зазначений правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20).

Страхова компанія відповідає за завдану шкоду у межах визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При виплаті страхового відшкодування заподіяного смертю потерпілого застосовуються норми спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування….», а не загальні норми Цивільного кодексу України.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 747/522/19 від 25.11.2020 року; № 326/440/19 від 05.02.2020 року.

Потерпілий не обов`язково повинен звертатися до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування з метою отримання страхового відшкодування. Він може реалізувати своє право і шляхом подачі позову.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 537/5586/17 від 09.04.2020 року.

Суд першої інстанції на вказані правові висновки уваги не звернув.

Загибель сина є безумовною моральною шкодою для матері і будь-яких додаткових доказів не потребує.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань позивачки, довічність негативних наслідків, істотність вимушених змін у способі життя позивачки, характер її стосунків із сином за час його життя, ступінь близькості, спосіб та регулярність спілкування тощо.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Враховуючи вік позивача, її сімейний стан-вдова, зазначені обставини істотно змінили її життя та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя та його матеріальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті сина, у житті позивача неможливо.

Смерть рідної людини є невідновлюваною втратою, що спричиняє страждання та хвилювання. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №638/17731/16-ц (провадження № 61-25541св18); від 17 травня 2018 року у справі №№ 175/402/17-ц (провадження №61-21370ск18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, аналіз викладеного вище дає підстави для висновку, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

У відповідності до норм статті 141 ЦПК України та із врахуванням того, що ОСОБА_1 при звернені до суду із вказаним позовом була звільнена від сплати судового зору у відповідності до ст.8 ЗУ «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягає сплаті на рахунок держави в сумі 2481,00 грн. підлягає компенсації за рахунок ПрАТ «Страхова група «ТАС».

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в сумі 44 000,00 гривень (сорок чотири тисячі гривень 00 копійок)

Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи в сумі 216 000,00 гривень (двісті шістнадцять тисяч гривень 00 копійок)

Стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір в сумі 2481,00 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю.Бєлка