ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/2576/21 Номер провадження 22-ц/814/3283/23Головуючий у 1-й інстанції Фоміна Ю.В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Сальної Н.О.,

за участі: представників позивача- адвокатів Журавльова М.С., Немченко М.В.,

прокурора Крупської К.М.,

розглянувши в м.Полтаві в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської областної прокуратури, Державної казаначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів досудового розслідування, прокуратури

за апеляційними скаргами адвоката Журавльова Мкаксима Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 та Харківської обласної прокуратури

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 02 березня 2023 року, прийнятої під головуванням судді Фоміної Ю.В. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 10.03.2023 року,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що 30.01.2018 року прокурором Харківської обласної прокуратури в межах кримінального провадження №0000240 від 27.12.2016 року йому було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.209 КК України.

23.02.2018 року постановою старшого слідчого першого слідчого відділу СУ прокуратури Харківської області Сльота Є.С. у даному кримінальному провадженні підозрюваного ОСОБА_1 оголошено у розшук.

13.04.2018 року із зазначеного кримінального провадження в окреме провадження були виділені матеріали за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.209 КК України, про що внесені відомості до ЄРДР за №0000468 від 13.04.2018 року.

В цей же день 13.04.2018 року постановою старшого слідчого Сльота Є.С. досудове розслідування зупинено та ОСОБА_1 оголошено у розшук.

30.09.2019 року постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Харківської області Жорняк М.С. від 30.09.2019 року визначено підслідність та визнано місцем проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню за слідчим управлінням ГУНП в Харківській області.

Потім постановою прокурора Харківської області Чечина М.Ю. визначено підслідність по КП №0000468 від 13.04.2018 року за детективами НАБУ. 05.03.2020 року постановою заступника Генерального прокурора, керівника спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького Н., визначена підслідність КП №0000468 від 13.04.2018 року за слідчими СУ ГУНП в Харківській області.

Процесуальне керівництво здійснювалося прокурором прокуратури Харківської області Чечиним М.Ю., досудове розслідування здійснювалося слідчим СУ ГУНП в Харківській області Ситниковою Я.В.

В ході проведення досудового розслідування за клопотанням сторони обвинувачення застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі дозвіл на затримання підозрюваного (4 клопотання), подано 4 клопотання про застосування запобіжного заходу, про тимчасовий доступ до речей та документів, накладення арешту на майно.

Під час проведення досудового слідства проводилися численні слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих у кримінальному провадженні 0000240 від 27.12.2016 року та кримінальному провадженні №0000468 від 13.04.2018 року, в тому числі допити свідків, обшуки, виїмки документів, спроби оголошення в міжнародний розшук.

19.05.2020 року постановою прокурора прокуратури Харківської області Чечиним А.В. кримінальне провадження №0000468 від 13.04.2018 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.209 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

31.07.2020 року повідомленням прокуратури Харківської області Кононенка А.В. проінформовано про закриття кримінального провадження №0000468 від 13.04.2018 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, роз`яснено порядок поновлення порушених прав, свобод та виникнення права відповідно до Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» звернутися із вимогою протягом 6 місяців про відшкодування сум з надання юридичної допомоги та моральної шкоди, інше.

09.11.2020 року ОСОБА_1 подано до Харківської обласної прокуратури вимогу про відшкодування завданої шкоди.

11.12.2020 року постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції обласної прокуратури Чечина М.Ю. у задоволенні вимоги про відшкодування шкоди відмовлено.

12.01.2021 року Харківською обласною прокуратурою у задоволенні скарги на постанову від 11.12.2020 року відмовлено та роз`яснено право звернутися до суду.

ОСОБА_1 протягом перебування під слідством сплатив грошову суму у розмірі 1 425 000,00 грн. за надання правової допомоги на підставі укладеного Договору про надання правової допомоги від 29.01.2019 року між ним та Адвокатським Бюро «Юрія Кісельова».

Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5000000,00 грн., оскільки незаконні дії тримали певний час, з 27 грудня 2016 року до 19 травня 2020 року, незаконні дії осіб, які здійснювали досудове розслідування призвели до втрати ним статусу інваліда 2 групи, який було набуто у 2008 році, позивач був позбавлений отримати необхідну медичну допомогу.

Починаючи з 23.02.2018 року по червень 2020 року позивач перебував у національному розшуку, а відомості про це були внесені до відповідних електронних систем органів Міністерства внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Державної прикордонної служби України та інших. На сайті «Миротворець» та інших, які мають мільйонну аудиторію, розміщені його персональні дані, інформація про збір документів прокуратурою для оголошення його у міжнародний розшук.

Тривалі дії з боку посадових осіб органів досудового розслідування призвели до значних моральних страждань, завдання психологічних травм, втрати налагоджених життєвих зав`язків із родиною, друзями, близькими як громадянина, депутата обласної ради, громадського діяча, зміні місця проживання у зв`язку із небезпекою життю позивача та родині, вимушені значні видатки та особистого часу на захист прав та інтересів, втратив можливість утримувати свою родину, вимушений був здійснювати поступки, які не є для нього звичайним, у позивача та у його родині проводилися чисельні обшуки, допити, через що зруйновані відносини із членами родини.

У зв`язку із таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, позивач зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення та виборців, був фактично відсторонений від виконання обов`язків голови комісії облради, депутата обласної ради, як представника територіальної громади, зазнав надзвичайного впливу, що призвело до глибокої зміни життєвого укладу, руйнації життєвих планів та соціальних зв`язків та завданню значних страждань.

Посилаючись на вищенаведене, просив стягнути на свою користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку відшкодування суми матеріальної шкоди у розмірі 1 425 000,00 грн. та моральну шкоду - 5 000 000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 02 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 180 900,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення суду мотивовано частковою доведеністю позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Рішення оскаржив адвокат Журавльов М.С. в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимого в повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а саме не врахував неодноразову зміну підслідності та тривалого розслідування трьома різними органами досудового розслідування, не надав оцінку факту незаконного накладення арешту на майно, який не скасовано на сьогодні, факту поширення протягом тривалого часу недостовірної інформації стосовно начебто вчинення позивачем злочинів.

Зазначає, що суд всупереч наявним обставинам справи та доказам не згадав та не надав оцінку фактам, що протягом досудового розслідування і фактично дотепер цілеспрямовані активні дії по незаконному кримінальному переслідуванню призвели до спотворення особистісного образу, надання професійному та особистісному іміджу позивача злочинно-кримінальних ознак.

Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на правову допомогу, адже вказані витрати підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться у справі.

Вказує, що в частині компенсації моральної шкоди, суд не врахував, що позивач перебував під слідством 27 місяців і 21 день, а розрахував мінімальний гарантований розмір моральної шкоди з розрахунком тільки на 27 місяців.

В апеляційній скарзі Харківська обласна прокуратура, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти у цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вважають, що позивач, переховуючись від слідства, навмисно затягував термін проведення досудового розслідування, будь-яких доказів на підтвердженні своїх доводів про спричинення моральної шкоди не надав, а висновки суду першої інстанції в цій частині гуртуються лише на поясненнях самого позивача без належної оцінки всіх обставин справи.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника позивача з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 30.01.2018 року прокурором Харківської обласної прокуратури в межах кримінального провадження №0000240 від 27.12.2016 року ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.209 КК України.

23.02.2018 року постановою старшого слідчого першого слідчого відділу СУ прокуратури Харківської області Сльота Є.С. у кримінальному провадженні №0000240 від 27.12.2016 року підозрюваного ОСОБА_1 оголошено у розшук.

13.04.2018 року з кримінального провадження №0000240 від 27.12.2016 року в окреме провадження були виділені матеріали за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.209 КК України, про що внесені відомості до ЄРДР за №0000468 від 13.04.2018 року.

В цей же день 13.04.2018 року постановою старшого слідчого Сльота Є.С. досудове розслідування кримінального провадження № 0000468 від 13.04.2018 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.209 КК України зупинено та останнього оголошено у розшук.

30.09.2019 року постановою прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Харківської області Жорняк М.С. від 30.09.2019 року визначено підслідність та визнано місцем проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню за слідчим управлінням ГУНП в Харківській області.

Потім постановою прокурора Харківської області Чечина М.Ю. визначено підслідність по КП №0000468 від 13.04.2018 року за детективами НАБУ. 05.03.2020 року постановою заступника Генерального прокурора, керівника спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького Н., визначена підслідність КП №0000468 від 13.04.2018 року за слідчими СУ ГУНП в Харківській області.

Процесуальне керівництво здійснювалося прокурором прокуратури Харківської області Чечиним М.Ю., досудове розслідування здійснювалося слідчим СУ ГУНП в Харківській області Ситниковою Я.В.

В ході проведення досудового розслідування у КП №0000468 від 13.04.2018 року за клопотанням сторони обвинувачення застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі дозвіл на затримання підозрюваного (4 клопотання), подано 4 клопотання про застосування запобіжного заходу, про тимчасовий доступ до речей та документів, накладення арешту на майно.

Під час проведення досудового слідства проводилися численні слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих у кримінальному провадженні 0000240 від 27.12.2016 року та кримінальному провадженні №0000468 від 13.04.2018 року, в тому числі допити свідків, обшуки, виїмки документів, спроби оголошення в міжнародний розшук.

19.05.2020 року постановою прокурора прокуратури Харківської області Чечиним А.В. кримінальне провадження №0000468 від 13.04.2018 року за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні злочинів передбачених ч.5 ст.191, ч.2 ст.209 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

31.07.2020 року повідомленням прокуратури Харківської області Кононенка А.В. проінформовано про закриття кримінального провадження №0000468 від 13.04.2018 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, роз`яснено порядок поновлення порушених прав, свобод та виникнення права відповідно до Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» звернутися із вимогою протягом 6 місяців про відшкодування сум з надання юридичної допомоги та моральної шкоди, інше.

11.12.2020 року постановою заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції Харківської обласної прокуратури у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування шкоди відмовлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що у зв`язку із незаконним переслідуванням з боку правоохоронних органів, він зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення та виборців, був фактично відсторонений від виконання обов`язків голови комісії облради, депутата обласної ради, як представника територіальної громади, зазнав надзвичайного впливу, що призвело до глибокої зміни життєвого укладу, руйнації життєвих планів та соціальних зв`язків, що завдало йому значних страждань, а також вимушений був витрачати кошти на надання юридичної допомоги.

Районний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 000 грн. є завищеними, необґрунтованими, та достатнім розміром грошового відшкодування моральної шкоди з врахування вимог закону буде сума у розмірі 180 900 грн. (6700 грн.(мінімальна зарплата) х 27 місяців).

Відмовляючи у задоволенні стягнення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку про недоведеність таких витрат.

Однак, колегія суддів не може погодитись з даним рішенням.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частини перша статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що:

«у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Отже, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Судами встановлено, що позивач перебував під слідством з 30 січня 2018 року і до 19 травня 2020 року, тобто - 27 місяців та 21 день.

Враховуючи те, що кримінальне провадження відносно позивача закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в його діях, ОСОБА_1 має право на відшкодування шкоди в силу положень пункту 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Справа розглянута судом першої інстанції у 2023 році. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 грн.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі, мінімально визначеному статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», однак помилково обрахував її тільки за 27 місяців, хоча фактично строк перебування ОСОБА_1 під слідством становить 27 місяців та 21 день.

У зв`язку з цим рішення районного суду підлягає зміні із збільшенням розміру компенсації моральної шкоди з 180 900 грн. до 185 143грн.27 коп.

При цьому суд дійшов таких висновків з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зав`язків, погіршення стану здоров`я, інших негативних наслідків морального характеру, конкретних обставин цієї справи, з огляду на засади розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги Харківської обласної прокуратури в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, адже достовірно встановлено, що відносно позивача тривало слідство, яке завершене закриттям провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення. Посилання на факт розшуку ОСОБА_1 та зупинення у зв`язку з цим досудового розслідування, як тимчасова вимушена перерва у провадженні досудового розслідування, зумовлена обставинами, що унеможливлюють його подальше провадження, і не означає що особа перестає перебувати під слідством. Тому особа має право на право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених в Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Разом з цим, оскаржуваним рішенням моральну шкоду стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) вказано, що:

«положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування необхідно виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи судом першої інстанції, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року в справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21) зазначено, що:

«відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)».

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з наведеного, на користь ОСОБА_1 слід стягнути з Державного бюджету України у відшкодування моральної шкоди 185 143грн.27 коп., змінивши рішення районного суду в цій частині.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу витрат за надану юридичну допомогу, суд першої інстанції вважав її недоведеною.

Проте, право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні надано: договір про надання правової допомоги № 1/К- 2019 від 29 січня 2019 року, рахунки адвокатського бюро Юрія Кисельова на оплату від 31 січня 2020 року та від 18 травня 2020 року, квитанції на їх оплату та акти від 31 січня 2020 року та 18 травня 2020 року приймання- передачі наданих послуг (т.1, а.с.68-108).

Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналіз зазначених постанов свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Позивач просить стягнути у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 425 000,00 грн., хоча за період досудового слідства (з 30 січня 2018 року і до 19 травня 2020 року) ним сплачено 400 000 грн, а решта датовані вже після закриття провадження у справі, а тому в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20.

Колегія суддів звертає також увагу на те, що згідно актів від 31 січня 2020 року та 18 травня 2020 року приймання- передачі наданих послуг юридичні послуги надавались саме під час провадження досудового розслідування, яке завершене 19 травня 2020 року, про що винесена відповідна постанова, про яку ОСОБА_1 було повідомлено 31 липня 2020 року ( т.1, а.с.39-43).

Крім того, договором про надання правової допомоги від 29 січня 2019 року в п.4.2 визначені умови оплати за даним договором та порядок розрахунків, які передбачають оплату не пізніше 5 робочих днів з моменту отримання клієнтом рахунку від адвокатського бюро.

Таким чином, здійснені позивачем оплати адвокатському бюро протягом жовтня 2020 року знаходяться поза межами завершеного досудового розслідування, а тому не підлягають відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 02 березня 2023 року змінити в частині відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 185 589 грн.93 коп. (сто вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 93 копійки) компенсації моральної шкоди.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 02 березня 2023 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат за надану юридичну допомогу, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат за надану юридичну допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат за надану юридичну допомогу 400 000 грн. (чотириста тисяч гривень).

Судові витрати Харківської обласної прокуратури в сумі 1783,50 грн. компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.11.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна