МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2023 р. Справа №361/3198/22

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення 3% річних та індексу інфляції.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від покарання з випробуванням, іспитовим строком - два роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 32 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Позивачем було отримано виконавчі листи №1-574/11 (провадження №1/1007/574/2012) від 15.11.2012 р. про стягнення з ОСОБА_2 , на його користь суми боргу у розмірі 132 000,00 грн.

Постановами про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2013 р. державним виконавцем було відкрито провадження №40550980 та № 40551242 відповідно.

Відповідач не виконував вирок суду, майно у нього було відсутнє, тому 29.10.2015 року державним виконавцем було повернуто виконавчі документи стягувачеві.

В подальшому відповідач добровільно вирішив виконати вирок суду та сплатити заборгованість.

21.02.2022 року позивач отримав від відповідача за домовленістю між сторонами кошти в розмірі 85 000,00 грн., тобто відповідач за домовленістю між сторонами повністю виконав вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2021 р.

Проте, з часу постановлення вироку судом - 30.10.2012 р. по день виконання вироку суду - 21.02.2022 р. минуло чимало часу, відповідач не виконував свої зобов`язання за вироком суду, тому позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення з відповідача на його користь 3 % річних та інфляційних втрат за період з 30.10.2012 року по 21.02.2022 року.

Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 25.07.2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 289 771,40 грн., тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 289 771,40 грн., судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали від 22.05.2023 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 13.06.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 182.

29.06.2023 року відповідач в особі свого представника адвоката Богданчук О.В. подав до суду відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві відповідач вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просив відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що позивач нараховуючи вказані штрафні санкції не врахував те, що в період з 01.01.2013 року до 2018 року відповідач сплатив йому 47 000, 00 грн., чим максимально завідомо з мотивів власної користі завищив суму стягнення з відповідача. В період з 2018 року по 2021 рік відповідач не здійснював погашення залишку заборгованості у сумі 85 000,00 грн., у зв`язку з його проживанням за кордоном та після повернення в Україну зв`язався з позивачем та між ними відбулася домовленість про відшкодування залишку коштів у сумі 85 000,00 грн. 21.02.2022 року позивач розпискою підтвердив, що відповідачем йому повернуті кошти в сумі 85 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди стягнутої з відповідача на його користь на підставі вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2012 року. Вказаною розпискою позивач підтвердив, що не має до відповідача жодних претензій, вирок в частині стягнення з відповідача на його користь грошових коштів вважає виконаним у повному обсязі. Крім того, відповідач посилався на те, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Отже вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Судом встановлено, що вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2012 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від покарання з випробуванням, іспитовим строком - два роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 32 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 8-9).

Позивачем було отримано виконавчі листи №1-574/11 (провадження №1/1007/574/2012) від 15.11.2012 р. про стягнення з ОСОБА_2 , на його користь суми боргу у розмірі 132 000,00 грн. (а.с. 10, 11).

Постановами про відкриття виконавчого провадження від 06.11.2013 р. державним виконавцем було відкрито провадження № 40550980 та № 40551242 відповідно (а.с. 12, 13).

Як вказав відповідач та що не заперечив позивач, в період з 01.01.2013 року до 2018 року відповідач сплатив йому частину коштів у розмірі 47 000, 00 грн. за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2012 року.

21.02.2022 року позивач надав відповідачу розписку на підтвердження того, що на підставі домовленості з ОСОБА_2 йому повернуті кошти в сумі 85 000,00 грн., в рахунок відшкодування шкоди стягнутої з ОСОБА_2 на його користь на підставі вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2012 року. Вказаною розпискою позивач підтвердив, що не має до відповідача жодних претензій, вирок в частині стягнення з відповідача на його користь грошових коштів вважає виконаним у повному обсязі (а.с. 23, 57).

При цьому, у зв`язку з тим, що з часу постановлення вироку судом - 30.10.2012 року по день його виконання - 21.02.2022 року минуло чимало часу, відповідач не виконував свої зобов`язання за вироком суду, позивачем нараховано 3 % річних та інфляційних втрат за період з 30.10.2012 року по 21.02.2022 року.

Згідно розрахунку позивача, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню станом на 25.07.2021 року становить 289 771,40 грн., з яких: 36 885,80 грн. 3% річних; 252 885,60 грн. інфляційні втрати (а.с. 5, 6-7).

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд керується також наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таким чином, з ухваленням вироку про стягнення коштів у 2012 році зобов`язання відповідача їх сплатити не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21.02.2022 року (дата повернення коштів згідно розписки позивача). Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до 21.02.2022 року.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому 21.02.2012 року (дата остаточного повернення коштів згідно розписки позивача) і є датою, коли зобов`язання відповідача перед позивачем припинилося.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що невиконання відповідачем зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у позивача з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

За загальним правилом, рішення суду виконують після набрання ним законної сили. Особа може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 25.07.2022 року, тому за останні три роки, які передували подачі даного позову підлягає нарахування 3% річних та інфляційні втрати. Оскільки позивач вказав період з 30.10.2012 року по 21.02.2022 року, а суд не може виходити за межі позовних вимог, тому в даному випадку, суд не приймає розрахунок позивача здійснений за період з 30.10.2012 року по 21.02.2022 року та вважає за необхідне розрахувати 3% річних та інфляційні втрати наступним чином: період: з 25.07.2019 по 20.02.2022 включно, сума боргу: 132 000,00 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,......ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.20069489

Інфляційне збільшення:

132 000,00 x 1.20069489 - 132 000,00 = 26 491,73 грн.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання - Кількість днів у періоді - Сума.

з 25/07/2019 до 31/12/2019 = 132 000,00 x 3 % x 160 : 365 : 100 =1 735,89 грн.

з 01/01/2020 до 31/12/2020 = 132 000,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 3 960,00 грн.

з 01/01/2021 до 20/02/2022 = 132 000,00 x 3 % x 416 : 365 : 100 = 4 513,32 грн.

Всього штрафних санкцій: 10 209,21 грн.

Період прострочення грошового зобов`язання 942 дня.

Отже, за період з 25.07.2019 по 20.02.2022 включно 3% річних та інфляційних втрат становлять: 26 491,73 (інфляційне збільшення) + 10 209,21 (штрафні санкції) = 36 700,94 грн.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час розгляду справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 36 700,94 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково у розмірі 36 700,94 грн., підстав для звільнення відповідача від стягнення судового збору судом не встановлено, позивачем при подачі позову сплачено 992,40 грн. (а.с. 18) та 1906,00 грн. (а.с. 25) на загальну суму 2898,40 грн., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 367,10 грн. (2898,40 грн. х 36 700,94 грн. : 289 771,40 грн.) - пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивачем подано договір № 60 про надання правової допомоги від 18.06.2022 року (а.с. 16), квитанцію у сумі 12 000,00 грн. (а.с. 17).

Оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому у відшкодуванні таких витрат слід відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 36 700,94 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір в розмірі 367,10 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 01.11.2023 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Л.В. Білоцька