Житомирський апеляційний суд
Справа №279/996/23 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/996/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Васильчук Володимир Петрович, до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року адвокат Васильчук В.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 26 листопада 2020 року, на автодорозі Київ-Ковель-Яготин, на 155 км., наближаючись до перехрестя по вул. Сергія Кемського в м. Коростені в межах населеного пункту «Коростень», ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Volvo» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Humbaur», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 », порушив вимоги пунктів 1.10 «Дорожні умови» та «Дорожня розмітка», 2.3 (б), 8.1, 8.7.Є, 8.10 та вимоги пункту Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001року, та здійснив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ» 2101 державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 » під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок зіткнення ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми та був госпіталізований до реанімаційного відділення Коростенської районної лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 через отримані травми він помер.

27 листопада 2020 року за фактом настання цієї події органами досудового розслідування були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000909 за ч.2 ст.286 КК України.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробувальним терміном на 3 роки.

20 жовтня 2021 року Житомирський апеляційний суд ухвалив вирок про скасування вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року в частині призначеного покарання. Призначено ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання, з умовою, що останній протягом визначеного судом іспитового строку тривалістю 3 роки - не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладенні на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Адвокат Васильчук В.П. звертає увагу, на те що на момент вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 перебував у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_7 та обіймав посаду водія вантажного автомобіля на підставі наказу № 182 від 23 листопада 2020 року.

Вказує, що ОСОБА_6 був сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також братом ОСОБА_3 . У зв`язку з втратою близької людини їм була заподіяна моральна шкода. Зокрема, спосіб життя позивачів змінився, вони знаходяться в пригніченому стані, внаслідок стресу у них погіршився стан здоров`я, вони продовжують відчувати моральні страждання від втрати рідної людини.

Посилаючись на вказані обставини, просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 350 000 грн., кожному та 250 000 грн. на користь ОСОБА_3 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 350 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті сина ОСОБА_6 /, спричиненої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 350 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті сина ОСОБА_6 , спричиненої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 250 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті брата ОСОБА_6 , спричиненої кримінальним правопорушенням.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час вчинення ДТП - 26 листопада 2020 року ОСОБА_5 виконував свої трудові обов`язки водія вантажного автомобіля «Volvo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Humbaur», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ».

Звертає увагу суду на те, що вказана обставина не була встановлена під час розгляду кримінального провадження за № 0000909 по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України.

Наголошує на тому, що в постанові Верховного Суду від 2 червня 2022 року у справі № 367/274/19 викладено правовий висновок, згідно з яким для виникнення у роботодавця обов`язку щодо відшкодування шкоди, завданої працівником, недостатньо наявності факту перебування останнього у трудових відносинах. Обов`язковою умовою виникнення такої відповідальності є факт виконання працівником своїх трудових обов`язків на момент вчинення ДТП.

Однак, у даній справі факт виконання ОСОБА_5 своїх трудових обов`язків на момент вчинення ДТП не був доведений.

Крім того, вказує що ОСОБА_5 частково відшкодував позивачам моральну та матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, тобто, між сторонами у даній справі вже виникли деліктні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди. А тому, на думку ОСОБА_4 звернення до нього з позовом про стягнення моральної шкоди є безпідставним, оскільки відшкодування такої шкоди вже частково здійснено ОСОБА_5 .

Відповідач зазначає, що був позбавлений можливості дати пояснення щодо вказаних обставин в суді першої інстанції, оскільки про розгляд справи не був повідомлений належним чином, що призвело до порушення його права на захист.

Також наголошує на тому, що розмір відшкодування моральної шкоди є необ`єктивним та необґрунтованим. Позивачами не надано доказів співмірності розміру відшкодування моральної шкоди із спричиненою шкодою.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Васильчук В.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

При цьому зазначає, що при розгляді кримінальної справи № 279/436/21 судом встановлено, що 26 листопада 2020 року, на момент вчинення ДТП, ОСОБА_5 виконував свої трудові обов`язки. На підтвердження даного факту була надана довідка - характеристика з місця роботи ОСОБА_5 , а також заявлено клопотання про витребування оригіналу матеріалів кримінальної справи № 279/436/21.

Звертає увагу на те, що обставини, викладені в позовній заяві, відповідач не заперечував, зокрема, відзив на позовну заяву ним не був поданий. Свої заперечення відносно позовних вимог ФОП ОСОБА_4 вперше виклав в апеляційній скарзі. Проте, він не навів жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_5 не виконував трудові обов`язки під час скоєння ДТП.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України та висновків Верховного Суду викладених у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 210/1544/17, юридична особа повинна відшкодувати завдану моральну шкоду, яка заподіяна діями працівників чи службовців.

Щодо наявності деліктних зобов`язань ОСОБА_5 відносно відшкодування моральної шкоди, зазначає, що така шкода відшкодована лише частково, а саме, в сумі 5 000 доларів США. Вказані кошти лише частково покрили витрати, пов`язані з похованням ОСОБА_6 ,та відшкодуванням моральної шкоди, завданою його смертю.

Стверджує, що розмір відшкодування моральної шкоди є розумним та справедливим і зможе частково допомогти позивачам в організації життя після загибелі ОСОБА_6 .

У поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що 26 листопада 2020 року на момент вчинення ДТП він виконував свої трудові обов`язки, працюючи у ФОП ОСОБА_4 . Вказане підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань, а також копією довідки-характеристики № 14/06/21-01 від 14 червня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 26 листопада 2020 року, близько 20 год. 14 хв., ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volvo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Humbaur», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 », на автодорозі Київ-Ковель- Яготин, на 155 км., наближаючись до перехрестя в вул. Сергія Кемського в м. Коростені в межах населеного пункту «Коростень», порушив вимоги пунктів 1.10 «Дорожні умови», «Дорожня розмітка», 23(б),8.1, 8.7.3.Є, 8.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, продовжив рух на червоний сигнал світлофора у напрямку смуги руху автомобіля «ВАЗ» 2101, державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », під керуванням ОСОБА_6 , та здійснив зіткнення із цим автомобілем.

Внаслідок даної ДТП водій автомобіля «ВАЗ» 2101, державний реєстраційний номер « НОМЕР_3 », ОСОБА_6 загинув.

27 листопада 2020 року за вказаним фактом зареєстровано кримінальне провадження за № 0000909, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вироком Житомирського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року скасовано вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року в частині призначення покарання.

Призначено ОСОБА_5 покарання за частиною другою статті 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладанням обов`язків, передбачених статтею76 КК України.

Як вбачається із свідоцтв про народження, ОСОБА_6 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також братом ОСОБА_3 (а.с.14,15).

Під час здійснення кримінального провадження було встановлено, що на час вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 перебував у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_7 та керував належним останньому автомобілем марки «Volvo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом «Humbaur», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 »,

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За ч. 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції вірно виходив з того, що на момент скоєння ДТП ОСОБА_5 перебував з ФОП ОСОБА_4 у трудових правовідносинах та керував належним останньому автомобілем, й правомірність використання ним цього транспортного засобу не спростована відповідачем.

Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої в частині визначення розміру такої шкоди.

Так, частиною третьою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, в якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового цих витрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.

Визначаючи розмір завданої позивачам моральної шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнали позивачі у зв`язку з втратою рідної та близької їм людини, та, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про те, що на користь батьків загиблого належить стягнути по 350000 грн. кожному, та на користь брата - 250000 грн.

Проте, вірно застосувавши норми матеріального права, суд допустив порушення вимог процесуального законодавства, оскільки вказана справа розглянута у порядку спрощеного провадження, що не узгоджується з положеннями статті 274 ЦПК України.

Пунктом 7 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 350000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті сина ОСОБА_6 , спричиненої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 350000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті сина ОСОБА_6 , спричиненої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 250000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті брата ОСОБА_6 , спричиненої кримінальним правопорушенням.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 3220 грн. 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: