КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Мережко М.В., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги

Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації,

ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Рабомізом Денисом В`ячеславовичем,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року

а також, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Рабомізом Денисом В`ячеславовичем, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання рішення протиправним, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Деснянської РДА у м. Києві, Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві, та з урахуванням відкоригованих позовних вимог (на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху), просила:

визнати протиправними розпорядження Деснянської РДА у м. Києві № 341 від 17.06.2020 «Про негайне відібрання дитини у матері» та дії Деснянської РДА у м. Києві щодо відібрання дитини ОСОБА_2 ;

стягнути з Деснянської РДА у м. Києві на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 17.06.2020 представники Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві під час рейду «Діти вулиці» відвідали родину позивачки. Останню разом із дитиною зустріли на вулиці, під час їх прогулянки біля місця проживання. Позивачка дозволила представникам Служби увійти до квартири АДРЕСА_1 та оглянути дитину. Після того, як у дитини була виявлена температура, швидка допомога за підтримки поліції та Служби, примусово забрали дитину до дитячої лікарні. Без погодження із позивачкою, дитину перевели до інфекційної лікарні з підозрою на Covid-19, який не підтвердився та перевели до Центру соціально - психологічної реабілітації дітей № 1. Звернувшись до Центру № 1, позивачці було заборонено забирати дитину до дому та мати з нею зустрічі. 17.06.2020 були оформлені: акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, висновок оцінки потреб сім`ї, складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо неналежного виконання батьківських обов`язків та в.о. голови Деснянської РДА у м. Києві Алєксєєнко І.М. винесено розпорядження № 341 від 17.06.2020 «Про негайне відібрання дитини у матері» відносно ОСОБА_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку позивача, зазначені дії відповідача були протиправними, а розпорядження № 341 - незаконне, оскільки не містить жодних підстав для відібрання дитини, відсутні аргументи щодо обраного захисту інтересів дитини без збереження сім`ї, прийнято без участі позивачки та не надано їй для належного ознайомлення, винесено без врахування усіх обставин справи та життєвої ситуації, в якій опинилася позивачка та дитина та які є важливими для повноцінного та об`єктивного розгляду. Розлучення позивачки із дитиною протягом 128 днів, спричинило останній значні моральні страждання (т. 1 а.с. 1-6, 40-48).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до Деснянської РДА у м. Києві, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві про визнання рішення протиправним, стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано розпорядження Деснянської РДА у м. Києві № 341 від 17.06.2020 «Про негайне відібрання дитини у матері» протиправним. Стягнуто з Деснянської РДА у м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 4 а.с. 15-29).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2022 у задоволенні заяви адвоката Рабомізо Д.В. про стягнення додаткових судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянської РДА у м. Києві, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві про визнання рішення протиправним, стягнення моральної шкоди відмовлено (т. 4 а.с. 57-60).

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати ухвалу та постановити нове судове рішення, яким заяву щодо понесених додаткових витрат задовольнити. Вказує, що суд першої інстанції не розглядав заяву з точки зору «яким має бути справедливе та законне рішення у цій ситуації з урахуванням наявних матеріалів справи». Підхід суду полягав у тому, щоб знайти підстави, через які заява не підлягала б задоволенню (т. 4 а.с. 63-66).

В свою чергу, Деснянська РДА у м. Києві, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що всупереч п. 31 Порядку, розпорядження № 341 від 17.06.2020 не містить аргументації щодо неможливості передати дитину родичам та здійснене без належного з`ясування того, чи дійсно розлучення дитини з матір`ю необхідне для забезпечення її якнайкращих інтересів, оскільки діти позивача і раніше перебували на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, інформації про родичів, до яких би могла бути влаштована дитина, в Службі на момент відібрання не було (т. 4 а.с. 97-106).

Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві, також, не погодилась із рішенням суду, та оскаржуючи його в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просило скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначає, що згідно п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування пов`язаної із захистом прав дитини» (далі - Порядок) була проведена оцінка рівня безпеки малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до Акту проведення оцінки рівня безпеки стан дитини на момент відвідування був незадовільний, розвиток дитини не відповідав віку. Дитина мала зовнішні ознаки недогляду та занедбалості. Відповідно до висновку проведення оцінки рівня безпеки дитини залишати дитину в занедбаному помешканні було дуже небезпечно, і тому було прийнято рішення про негайне відібрання. Вказує, що зазначені факти свідчать про те, що мати свідомо допускала такий стан речей і не мала бажання його виправити (т. 4 а.с. 114-122).

Зі свого боку, ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду, оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила:

змінити мотивувальну частину з тих підстав, що суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні аргументував протиправність розпорядження № 341 від 17.06.2020 виключно через його невідповідність регламенту Деснянської РДА у м. Києві № 570 від 27.10.2020 та п. 31 Порядку, при цьому, не врахувавши аргументів позивача;

рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним дії Деснянської РДА у м. Києві по відібранню ОСОБА_2 та стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог;

рішення в частині відмови у стягненні судових витрат з відповідача скасувати та ухвалити нове рішення, яким судові витрати повністю покласти на відповідача.

Вказує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні стягнення моральної шкоди з відповідача лише через те, що позивачка зазначила неналежного відповідача, яким має бути «держава як учасник цивільних відносин ... в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав». Такий висновок є безпідставним, оскільки відповідальність має нести саме відповідач. З іншого боку, такий підхід протирічить практиці і Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, оскільки не призводить до вирішення справи судом, а лише до її затягування або від ухилення прийняття справедливого рішення.

Також, зазначає, що суд безпідставно відмовив у стягнені витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх «неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідають критерій реальності таких витрат». Такий висновок є свідченням суддівської упередженості, відсутності справедливого розгляду справи та верховенства права (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК); яскравим та хрестоматійним прикладом порушення такої засади (принципу) і цивільного судочинства, як відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК), а також прикладом низького, непрофесійного рівня розгляду (т. 4 а.с. 153-164).

27.09.2022 Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 06.09.2022, в якому зазначено, що зі змісту актів приймання-передачі наданих послуг, які долучив представник позивача, вбачається дублювання наданих послуг адвокатом Рабомізо Д.В. та його помічником ОСОБА_3 . Окрім цього, сума витрат на правничу допомогу не відповідає критерію спірмірності та розумності щодо позовних вимог. Також вартість таких послуг є неспівмірною із складністю цієї справи та завищеною. Рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу часу, який зазначений адвокатом в акті виконаних робіт як витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг) (т. 4 а.с. 227-233).

27.09.2022 Деснянською РДА у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 06.09.2022, в якому зазначено, що при прийнятті оскаржуваної ухвали не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, досліджені всі письмові докази, наявні в матеріалах справи, надана оцінка усім доказам у сукупності, не має ніяких припущень, а тільки конкретні факти, встановлені на підставі поданих доказів (т. 4 а.с. 239-244).

03.10.2022 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу Деснянською РДА у м. Києві, в якому зазначає, що відповідач разом з третьою особою, діючи виключно на підставі Розпорядження № 341, яке і саме по собі, і разом з Пояснювальною запискою до нього не містять належних аргументованих підстав для відібрання дитини, протиправно відібрали дитину у позивачки. Сухість та загальний опис ситуації позивачки в цих документах лише підтверджує ту обставину, що третя особа в суді першої інстанції, навіть не бачила актів, які були складені в приміщенні позивачки пізніше. На момент відібрання дитини, у відповідача та третьої особи було лише Розпорядження № 341. Усі інші акти та документи, які були складені в оселі позивачки 17.06.2020, не можуть бути покладені в основу Розпорядження № 341, оскільки вони були оформлені після його ухвалення. Протиправність дій відповідача, з огляду на це, полягає, в першу чергу, в порушенні ст. ст. 19 Конституції, ст. 170 СК України та п. 8 Порядку 866. Відповідач та третя особа, не вчинили жодної дії щодо вирішення питання позивачки у інший спосіб, окрім як примусово відібрати від неї дитину та потім звернутись до суду першої інстанції з позовом про позбавлення позивачки батьківських прав (т. 5 а.с. 14-19).

04.10.2022 Деснянською РДА у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 19.07.2022, в якому вказується, що під час розгляду справи, судом першої інстанції не взято до уваги та проігноровано Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 17.06.2020, складений комісією у складі чотирьох осіб. Отже, відповідачем, враховуючи обставини відібрання дитини, її стан здоров`я, зовнішній вигляд, було прийнято законне та обґрунтоване рішення в інтересах малолітньої дитини (т. 5 а.с. 25-38).

04.10.2022 Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції від 19.07.2022, в якому вказується, що твердження суду першої інстанції про те, що розпорядження не містить обґрунтувань, достатньо переконливих і зважених аргументів на захист дитини є передчасним з огляду на те, що діючим законодавством України не передбачено викладення обставин обґрунтованості винесення акту. Вказані обставини зазначені в службовій та пояснювальній записках до оскаржуваного розпорядження.

В той же час, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві, погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн, з огляду на те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, однак, позивачем не було заявлено відповідного клопотання в порядку ч. 1 ст. 51 ЦПК України.

Також, заперечують щодо заявленої позивачем суми понесених нею судових витрат (т. 5 а.с. 42-54).

18.10.2022 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві, в якому зазначає, що відповідач та третя особа, за весь час розгляду справи, так і не надали суду жодного належного доказу порушення позивачкою батьківських прав. Це одна із причин чому третя особа не може стверджувати, що родину позивачки було відвідано у зв`язку з невиконанням матір`ю батьківських прав.

На думку позивача, відібрання її дитини не має нічого спільного з рейдом «Діти вулиці». Відвідування її оселі та відібрання дитини було результатом цілеспрямованих дій з боку відповідача та третьої особи на підставі розпорядження Деснянської РДА у м. Києві № 341 від 17.06.2020.

Окрім зазначеного, відповідач та третя особа, під час розгляду справи в суді першої інстанції, визнають ту обставину, що розпорядження № 341 було підготовлено до відвідування оселі позивачки 17.06.2020, та принесено в її оселю виключно для оформлення відібрання дитини (т. 5 а.с. 64-69 зв.).

19.10.2022 Деснянською РДА у м. Києві подано відзив на апеляційну скаргу Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві, в якому відповідач погоджується з усіма доводами апеляційної скарги, вважає їх законними та обґрунтованими, а вимоги скарги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі (т. 5 а.с. 75-79зв.).

У судовому засіданні представник Деснянської РДА у м. Києві - Алексійчук Н.М. підтримала свою апеляційну скаргу, і апеляційну скаргу третьої особи, та просила їх задовольнити. Проти апеляційних скарг позивача заперечувала та просила їх відхилити.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА у м. Києві - Кваснюк Н.В. підтримав свою апеляційну скаргу, і апеляційну скаргу відповідача, та просив їх задовольнити. Проти апеляційних скарг позивача заперечував та просив їх відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та ухвали в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку, що подані апеляційні скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.07.2022 не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04.08.2022 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2014 Службою у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві було взято на облік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ухилення матері від виконання своїх обов`язків. 21.12.2016 була знята з обліку Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києва за зникненням підстав взяття на облік, про що свідчить обліково-статистична картка дитини № 0281737 (т. 1 а.с. 55, 61).

Під час проведення рейду «Діти вулиці» 17.06.2020 була відвідана родина ОСОБА_1

17.06.2020 складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини та складено акт № 260/20 оцінки потреб сім`ї/особи (т. 1 а.с. 109-113, 114-123)

В той же день, 17.06.2020 Деснянська РДА в м. Києві в особі першого заступника голови Деснянської РДА в м. Києві Алєксєєнко І. розпорядженням № 341 «Про негайне відібрання дитини у матері» відібрано у матері ОСОБА_1 малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю дитини. Службі у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві, з метою вирішення подальшої долі, забезпечити тимчасове влаштування малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 50).

Тоді ж, відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, за результатом розгляду якого постановою Деснянського районного суду м. Києва від 15.07.2020 закрито провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова не була предметом апеляційного розгляду та набрала законної сили (т. 1 а.с. 160, 163).

Відповідно до копії листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської РДА в м. Києві від 19.06.2020, начальник Служби звернулася до Київської місцевої прокуратури № 3 із проханням звернутися до суду з позовом про відібрання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав (т. 1 а.с. 52).

23.06.2020 ОСОБА_2 передана до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 Служби у справах дітей та сім`ї КМДА (т. 1 а.с. 124, 198).

24.06.2020 до Деснянського районного суду м. Києва Органом опіки та піклування Деснянської РДА у м. Києві, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 подана позовна заява про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 53-54).

15.07.2020 Деснянська РДА в м. Києві, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, подала висновок та вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 98-100).

12.11.2020 на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва позовна заява Органу опіки та піклування Деснянської РДА м. Києві, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 залишена без розгляду у зв`язку із поданням представником позивача відповідної заяви (т. 1 а.с. 162).

23.10.2020 Деснянська РДА в м. Києві, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне повернути малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до біологічної родини - матері ОСОБА_1 (т. 1 а.с.101-102).

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (далі - Порядок № 866), органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Згідно абзаців 2, 3 пункту 8 Порядку № 866 для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. На підставі рішення районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради Служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до п. 31 цього Порядку.

Відповідно до п. 31 Порідку № 866, тимчасове влаштування дитини, яка залишилась без батьківського піклування, у межах своєї компетенції здійснюють служба у справах дітей за місцем виявлення дитини та кримінальна міліція у справах дітей органів внутрішніх справ. Дитина, яка залишилась без батьківського піклування, тимчасово може бути влаштована у: притулок для дітей служби у справах дітей; центр соціально-психологічної реабілітації дітей; соціально-реабілітаційний центр; заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; сім`ї громадян.

За змістом частин 1, 2 статті 170 СК України вбачається, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від, зокрема, усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Винятковість такого втручання зумовлена потребою у вжитті оперативних заходів для запобігання негативним наслідкам для життя та здоров`я дитини поки справу про відібрання дитини не буде розглянуто цивільним судом.

Згідно положення ч. 6, 7 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.

Наведені норми права дають підстави для висновку про те, що за наявності підстав, при встановлені неналежного виконання батьками своїх обов`язків щодо утримання дітей, служба у справах дітей, на підставі рішення голови виконавчого органу може вжити заходів щодо відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштувати її або в реабілітаційному центрі або у сім`ї громадян.

Із матеріалів справи вбачається, що під час проведення рейду «Діти вулиці» Службою опіки та піклування провідала сім`ю ОСОБА_1 , оскільки ця сім`я вже була на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, до 21.12.2016.

У свою чергу, Службі у справах дітей було достеменно відомо про те, що сім`я позивача до серпня 2019 року складалася з 5 членів: мати - ОСОБА_1 (позивач), та її дітей ОСОБА_5 , 1997 р.н., ОСОБА_6 , 1999 р.н., ОСОБА_7 , 2004 р.н.; та ОСОБА_8 , 2013 р.н. Сім`я проживала в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Донька ОСОБА_5 майже від народження мала діагноз « Гідроцефалія » та потребувала постійного догляду. Зазначені умови не давали можливості позивачу влаштуватися на роботу, сім`я жила за рахунок соціальної допомоги, яку позивачка отримувала. У серпні 2019 року донька ОСОБА_5 померла.

17.06.2020, під час інспектування було встановлено, що в квартирі повна антисанітарія, дуже брудно, приміщення не провітрюється, по підлозі бігає багато тарганів та клопів, всюди наставлено різного брухту. Для дитини відсутні умови проживання. Ліжка немає. Дитина спить на матраці без постільної білизни. Для харчування дитини не виявлено продуктів або приготованих страв. Холодильник абсолютно порожній, вимкнений. Сантехніка не працює.

За наслідками проведеного інспектування спеціалістами Служби спільно з сектором ювенальної превенції Деснянського УП ГУ НП в м. Києві, фахівцями із соціальної роботи Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для дітей, сім`ї та молоді була проведена оцінка рівня безпеки дитини згідно п. 8 Порядку № 866, дійшовши висновку, що є загроза життю та здоров`ю дитини, було прийнято розпорядження Деснянської РДА у м. Києві від 17.06.2020 № 341 «Про негайне відібрання дитини у матері». Дитину було вилучено.

Тобто, у зазначеній ситуації, дійсно, матір`ю неналежно виконувались батьківські обов`язки щодо догляду, виховання та піклування дитини, і ситуація, що склалась потребувала нагляду та підтримки з боку держави.

Однак, обраний відповідачем спосіб допомоги сім`ї, шляхом відібрання дитини від матері виносилось поверхово, без повної оцінки обставин справи та без урахування інтересів самої дитини. Тобто, відповідач намагається довести, що зібрані факти, як кожен окремо та і в сукупності, можна розцінювати як ухиляння від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що може призвести до висновку про відсутність серйозного ставлення матері до своїх батьківських обов`язків.

В той же час, у характеристиці від шкоди І-ІІІ ступенів № 213 Деснянського району м. Києва від 14.07.2020 № 02-04/275, зазначено, що ОСОБА_2 навчається в 2-Б класі школи І-ІІІ ступенів № 213 Деснянського району м. Київ. Дитина систематично відвідує школу, легко вступає в контакт, добре поводиться, поведінка організована, а під час дистанційного навчання мати систематично виконує завдання з дитиною.

Мати не має шкідливих звичок, в т.ч. не курить та не вживає алкогольні напої.

Відповідно до положень Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Ця конвенція зобов`язує державу в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органам, першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Розкриваючи зміст принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

1) «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретні змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

2) Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин, те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї.

До того ж, всупереч п. 3.8 Регламенту пояснювальна записка не містить виклад підстав розроблення проекту, суть проблеми, на розв`язання якої спрямовується розпорядження, причини її виникнення та дані, що підтверджують необхідність правового врегулювання питання саме запропонованим способом, мета якої планується досягти в результаті прийняття розпорядження, та механізм його виконання. Зміст оспорюваного розпорядження Деснянської РДА ум. Києві «Про негайне відібрання дитини у матері» № 341 від 17.06.2020 не містить обґрунтувань, достатньо переконливих і зважених аргументів на захист інтересів дитини. При цьому, відсутнє посилання на вчинення державним органом заходів щодо встановлення близьких осіб дитині, які б мали можливість на певний час надати їй притулок, без можливості створення психологічних наслідків для останньої.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним розпорядження Деснянської РДА у м. Києві «Про негайне відібрання дитини у матері» № 341 від 17.06.2020 як таке, що винесено без повного з`ясування всіх обставин. Доводи представника відповідача в їхній сукупності зводяться лише до власного суб`єктивного погляду, який жодним чином не може бути покладений в основу для прийняття рішення про відібрання дитини від матері.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині 1 статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) та у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 761/7165/17 (провадження № 61-20203св19).

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Враховуючи те, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав, стороною позивача не було заявлено відповідного клопотання в порядку ч. 1 ст. 51 ЦПК України, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про відмову у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, подані апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Щодо оскарження ОСОБА_1 ухвали суду першої інстанції від 04.08.2022, то слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2022 представником позивача ОСОБА_1 - адвокат Рабомізо Д.В. було подано заяву про стягнення додаткових судових витрат станом на 22.07.2022 в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України у розмірі 122 238,25 грн (т. 4 а.с. 34).

Представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, посилаючись на те, що заявлені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом послуг, затраченим часом на надання таких послуг та не відповідають критерію реальності таких витрат (т. 4 а.с. 46-49зв.).

На підтвердження понесених судових витрат, позивачем до заяви надано копії актів приймання-передачі наданих послуг 000090 від 18.01.2022, та 000124 від 22.06.2022; копію договору про надання правової допомоги від 22.06.2020; копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 15.09.2020 (т. 4 а.с. 35-39)

Відповідно до п. 4 договору про надання правової допомоги від 22.06.2020, укладений між АБ «Рабомізо» та ОСОБА_1 , вартість послуг Бюро (сума гонорару) визначається додатковою угодою до цього договору. Гонорар бюро не включає фактичні витрати, які воно понесло у зв`язку з виконанням цього договору, та які компенсуються клієнтом авансом або по факту в залежності від того, як вирішить Бюро.

Згідно п. 2 додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 22.06.2020, яка укладена 15.09.2020, вартість послуг Бюро, визначених в п. 1 цієї додаткової угоди, складає 3 000,00 грн за годину роботи адвоката та 1 500,00 грн за годину роботи помічника адвоката та сплачується протягом 24 місяців з дня підписання сторонами складених актів приймання - передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 22.06.2020.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;,

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі з протилежною стороною). При цьому, норми статей 137, 141 ЦПК України спрямовані саме на захист прав та інтересів учасників судових процесів, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість учасників отримати відшкодування понесених витрат, на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 13.03.2019 у справі № 826/7806/17, 20.12.2018 у справі № 316/4923/16-а, 01.10.2018 у справі № 815/4619/17, 02.09.2019 у справі № 520/3939/19.

Додатково варто звернути увагу на те, що проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також у справі № 607/14338/19-ц від 01.10.2021.

Тобто, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, з огляду на те, що необхідні докази понесених судових витрат було подано позивачем у визначений процесуальним законом строк, а також те, що відповідачем було подано обґрунтоване клопотання про зменшення розміру судових витрат, яке було взято до уваги, тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні поданої заяви про відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

При визначені суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у даній справі, позивач намагається довести, що у неї, з урахуванням наданої відсоткової знижки, є можливість оплатити надані додаткові послуги адвоката у розмірі 122 238,25 грн, що викликає обґрунтований сумнів, тому з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також враховуючи фінансовий стан обох сторін, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з Деснянської РДА у м. Києві понесених позивачем додаткових судових витрат у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційна скарги ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про відшкодування понесених додаткових витрат на надання правничої допомоги.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та

Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, а також апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Рабомізом Денисом В`ячеславовичем, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Рабомізом Денисом В`ячеславовичем, задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 серпня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації () та Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати у розмірі 10 000(десять тисяч),00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді М.В. Мережко

Т.О. Невідома