КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/64425/19-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5975/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з АТ «ПРАВЕКС БАНК» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів в розмірі 11 671,40 грн. та пеню в загальній сумі 12 844,52 грн., а всього - 24 515,92 грн. Стягнути з АТ «ПРАВЕКС БАНК» на користь ОСОБА_1 пеню за кожен день по першому списанню - 20,43 грн. та по списанню - 21,13 грн., починаючи з 10 грудня 2019 року і по день винесення рішення судом. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначала, що згідно договору комплексного обслуговування фізичної особи № 100252111 від 06 листопада 2017 року ОСОБА_1 є клієнтом АТ «ПРАВЕКС БАНК» та їй був відкритий картковий рахунок, на який позивач отримувала заробітну плату. 07 серпня 2019 року з карткового рахунку позивача було здійснено несанкціоноване списання грошових коштів на загальну суму 5 933,60 грн. Позивач наголошує на тому, що в цей час вона перебувала за межами України та не користувалася своїм мобільним телефоном, через який могла керувати своїм картковим рахунком. Повернувшись в Україну позивач дізналася, що з її карткового рахунку зникли гроші в сумі 5 933,60 грн.

Відповідач, крім функцій розрахунково-касового обслуговування, також виконував функцію зберігання грошових коштів, які перебували на поточному рахунку, і ніс відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і «грошових коштів» які належать позивачу. Позивач вказувала на те, що вона відразу звернулася із письмовою заявою до банку, з вимогою повернути їй гроші, які зникли з її рахунку виключно з вини банку. Також позивач звернулася до поліції, відомості щодо викрадення грошей внесені до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Банк відмовився повертати власні гроші позивачу, отримані як заробітна плата. На письмову вимогу до відповідача про повернення списаних з поточного рахунку грошових коштів та проведення службового розслідування за фактом несанкціонованого списання з її рахунку коштів, отримала лист від 24 вересня 2019 року про відмову в задоволенні вимог, з підстав несумлінного виконання позивачем, як клієнтом банку, умов зберігання та використання інформації в каналі зв`язку. Але викладене в листі-відповіді банку не відповідає дійсності. Позивач не зверталася до установи банку із заявою щодо заміни телефонного номеру з метою отримання смс-повідомлень з паролями для проведення операцій по карті в Online Pravex. Позивач наголошує на тому, що вона користувалася і користується з серпня 2018 року номером телефону НОМЕР_1 , який є контрактним, а номером НОМЕР_2 ніколи не користувалася. Більш того, взагалі не зареєстрована в Online Pravex та не користувалась сервісом.

Раніше, а саме, 08 серпня 2018 року з карткового рахунку позивача внаслідок незаконних дій працівників банку, було безпідставно списано 5 737,80 грн. Позивач одразу ж звернулася до банку, карта за зверненням була заблокована. Після чого позивач звернулася з письмовою заявою про повернення незаконно списаних коштів. Але гроші банк не повернув. 23 вересня 2018 року її платіжну картку розблокували та після цього позивач змінила фінансовий номер телефону з НОМЕР_3 на НОМЕР_1 .

Натомість, в своєму листі від 24 вересня 2019 року відповідач зазначив, що нібито через «особистий кабінет» надійшло звернення щодо зміни телефонного номера НОМЕР_3 на НОМЕР_2 . Це також не відповідає дійсності, оскільки на той час вже офіційно змінила фінансовий номер на . А про попередній фінансовий телефонний номер НОМЕР_3 міг знати лише працівник банку.

Отже, двічі мав місце факт несанкціонованого списання з рахунку позивача грошових коштів в загальній сумі 11 671,40 грн., що також підтверджено відповідями банку виписками з рахунків, а на банк покладені обов`язки щодо збереження власних коштів позивача не виконав, чим порушив її право (т. 1 а.с. 3-5).

У березні 2020 року представник АТ «ПРАВЕКС БАНК» - адвокат Мазур В.О. подав відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі, просить відмовити з задоволенні позову. Зазначав, що клієнт зобов`язаний не розголошувати свій ПІН-код та/або реквізити платіжної картки, не передавати платіжну картку у користування третім особам, надійно зберігати платіжну картку та ПІН-код, вживати необхідні заходи по запобіганню їх пошкодження, втрати, викрадення або використання третіми особами. У випадку розголошення ПІН-коду та/або реквізитів платіжної картки, втрати, викрадення, вилучення платіжної картки клієнт/держатель додаткової платіжної картки зобов`язаний негайно повідомити про це банк для негайного блокування відповідної платіжної картки. Також посилався на те, що клієнт несе повну відповідальність за здійснення усіх операцій за рахунком, виконаних з використанням платіжних карток, відкритих до рахунку, у разі втрати, крадіжки, вилучення компрометації платіжної картки або ПІН-коду до моменту блокування платіжної картки (т. 1 а.с. 69-73).

У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив на позовну заяву та просила позовні вимоги задовольнити (т. 1 а.с. 140).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ «ПРАВЕКС БАНК» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно списаних коштів - задоволено частково. Стягнуто з АТ «ПРАВЕКС БАНК» на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 5 933,60 грн. Стягнуто з АТ «ПРАВЕКС БАНК» на користь позивача судовий збір в розмірі 1 051,00 грн. В іншій частині відмовлено (т. 2 а.с. 89-95).

Не погодившись з рішенням районного суду, 31 січня 2023 року представник АТ «ПРАВЕКС БАНК» - адвокат Мазур В.О. направив безпосередньо до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 2 а.с. 100-114).

На обґрунтування скарги зазначив, що 06 листопада 2017 року між банком та позивачем було укладено договір комплексного обслуговування фізичної особи № 100252111. Після укладання договору з банком позивачем було використано мобільний номер, який позивач вказала у анкеті-заяві № 10252111, яка є невід`ємною частиною договору, на підставі якої позивача було підключено до послуги Інтернет-банкінг для фізичних осіб - Online Pravex. В анкеті позивачем було вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків та мобільний номер телефону НОМЕР_3 . Таким чином, реєстрація відбулася з власної волі позивача, саме за тим номером телефону, який вказала позивач у анкеті-заяві. Таким чином, після першої реєстрації тільки позивач знала пароль для входу в особистий кабінет у Online Pravex. При цьому, для подальшого входу у вказаний особистий кабінет мобільний телефон не потрібен, в тому числі з наданим позивачем номером НОМЕР_3 . 07 серпня 2019 року позивач звернулася до контакт-центру банку через особистий кабінет у Online Pravex з метою зміни номеру телефону. Зміна номеру відбулася при дотримання з боку банку всіх правил. Після першої реєстрації позивача у Online Pravex проводились операції з переказу коштів, які підтверджувались паролем, який направлявся на номер НОМЕР_3 .

Вказував, що при обслуговуванні клієнта - позивача з боку банку - відповідача не було допущено будь-яких порушень. Операції з переказу коштів як і обслуговування позивача у Online Pravex проводились банком при чіткому додержанні умов і правил.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Неминущій Г.Л. просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін (т. 2 а.с. 138-145).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року переглядається апеляційним судом лише в частині задоволення позову.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та АТ «ПРАВЕКС БАНК» було укладено договір комплексного обслуговування фізичної особи № 100252111, на підставі якого був відкритий картковий рахунок, на який позивач отримувала заробітну плату. У договорі ОСОБА_1 вказала свій номер телефону НОМЕР_3 ( т. 1 а.с. 9, 74-75).

Того ж дня ОСОБА_1 підписала анкету-заяву № 100252111 про підключення до послуги Інтернет-банкінг для фізичних осіб, що є невід`ємною частиною договору комплексного обслуговування фізичної особи № 100252111 від 06 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 76).

З виписки по рахунку ОСОБА_1 в АТ «ПРАВЕКС БАНК» вбачається, що з картки № НОМЕР_5 07 серпня 2019 року було здійснено списання грошових коштів на загальну суму 5 933,60 грн. із призначення «Списання переказу MoneysendPravex Bank P2P(E4236536) KyivUkr» (т. 1 а.с. 130).

З матеріалів справи вбачається, що 07 серпня 2019 року о 13:30 год. ОСОБА_1 подала заяву про зміну даних по смс-банкінгу, що прийнята через відділ контактного центру та альтернативних каналів продажів департаменту підтримки та координації мережі головного управління роздрібного бізнесу, а саме про зміну номеру з НОМЕР_3 на НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 79).

Номер телефону для авторизаційних смс-повідомлень і роботи в Online Pravex був успішно змінений (т. 1 а.с. 109).

Згідно відповіді АТ «ПРАВЕКС БАНК» від 24 вересня 2019 року № 8966/09-01-4-1БТ було проведено службове розслідування та встановлено, що відповідно до історії авторизації платіжної картки № НОМЕР_5 07 серпня 2019 року через мережу Інтернет з введенням коректних реквізитів платіжної картки позивача було здійснено 2 операції на суму 5 933,60 грн. Кошти перераховані через сервіс PravexBankP2Pна картку НОМЕР_6 АТ «Укргазбанк». Також 07 серпня 2019 року з особистого кабінету позивача в Online Pravex було змінено номер телефону для проведення операцій по карті в Online Pravex. Списання коштів відбулося відповідно до умов «Правил надання послуг на умовах комплексного обслуговування для клієнтів фізичних осіб АТ «ПРАВЕКС БАНК» (т. 1 а.с. 10).

Згідно відповіді АБ «Укргазбанк» від 20 грудня 2021 року № БТ-17552 власником картки НОМЕР_6 є ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 56, 68).

Оскаржувані операції на суму 5 993,60 грн. було здійснено з використанням зареєстрованого в банку номеру телефону клієнта через технологію - 3-DSecure«Списання переказу MoneysendPRAVEXBANKP2P(Е4236536), що здійснюється в Інтернеті (т. 1 а.с. 10-11).

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2346-III) платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону № 2346-III вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до Закону № 2346-III користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 37.2. Закону № 2346-III на час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яноста календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктом 2 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 705), емітент зобов`язаний надавати ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, лише держателю електронного платіжного засобу.

Емітент під час видачі електронного платіжного засобу зобов`язаний проінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу.

Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень - пункт 1 Розділу VI.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк(пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св 21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що апелянтом АТ «ПРАВЕКС БАНК» належними та допустимими доказами не підтверджено, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з рахунку, відкритого на її ім`я, оскільки 07 серпня 2019 року списання належних ОСОБА_1 коштів, розміщених на картковому рахунку відповідача, здійснено без використання платіжної карти.

Вказані обставини підтверджується вихідними даними виписки про рух коштів за картковим рахунком ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 116-131).

Доводи апеляційної скарги АТ «ПРАВЕКС БАНК» про те, що позивач ОСОБА_1 своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка давала змогу ініціювати платіжні операції, колегія суддів відхиляє, так як таке твердження об`єктивними доказами по справі не підтверджено. Крім того, ОСОБА_1 одразу після повернення в України звернулася до контакт-центру банку і правоохоронних органів із відповідною заявою-вимогою про крадіжку належних їй коштів.

Інші доводи, викладені Банком в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають з тих підстав, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.

Ураховуючи відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, не встановлено, правильним є висновок суду першої інстанції про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунків ОСОБА_1 , у зв`язку із чим вони підлягають поверненню.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 89, 263-264 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Подана Банком апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення районного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а позивачка ОСОБА_1 рішення районного суду не оскаржувала.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

З огляду на положення частини 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПРАВЕКС БАНК» - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова