РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Меркулової А.В.,

справа № 333/1148/22

провадження № 2/333/345/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод»

представник відповідача Мальчев Василь Євгенович

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі за текстом Позивач) до Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» (далі за текстом Відповідач), третя особа: ОСОБА_3 , (далі за текстом третя особа), про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка мотивована наступним.

Позивач 23.12.2020 року був прийнятий на посаду начальника бюро інструментального господарства Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод».

26.12.2021 року Відповідачем видано наказ «Про скорочення чисельності та штату працівників» №1464, відповідно до якого прийнято рішення про виключення з 19.01.2022 року зі штатного розпису ПрАТ «ЗЕРЗ» штатну одиницю начальника бюро інструментального господарства.

Відповідач видав наказ №40-ос (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), яким з 18.01.2022 року звільнено ОСОБА_1 з посади начальника бюро інструментального господарства Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод» у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення таким, що не відповідає вимогам закону, здійснене Відповідачем з порушенням процедури звільнення, оскільки, як зазначає Позивач, в наказі «Про скорочення чисельності та штату працівників» №1464 від 24.10.2021 року вказано, що з метою оптимізації роботи товариства та у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці ПрАТ «ЗЕРЗ», а також на підставі наказу по товариству за № 1407 від 18.10.2021 року, з яким Позивач не був ознайомлений. Позивач був ознайомлений Відповідачем тільки з наказом №1464 від 24.10.2021 року, який свідчить, про те що у Відповідача не мали місце зміни в організації виробництва і праці, оскільки зі змісту цього наказу вбачається, що це наказ виключно про виключення штатних одиниць зі штатного розпису ПрАТ «ЗЕРЗ», про жодні конкретні зміни в організації виробництва в ньому не йдеться.

Також, на думку Позивача, Відповідачем при його звільненні не дотримано вимоги ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України, оскільки Позивачеві 10 листопада 2021 року була запропонована Відповідачем лише одна посада - інженера з комплектації устаткування й матеріалів ВМТП, про що свідчить попередження №6 від 09.11.21 року. Проте, Відповідач не запропонував Позивачеві всі вакансії, які існували на підприємстві, чим не виконував покладений на нього статтею 49-2 КЗпП України обов`язок із працевлаштування працівника, тобто Позивача.

Як зазначає Позивач, він погодився на запропоновану йому Відповідачем посаду інженера з комплектації устаткування й матеріалів ВМТП, про що Позивачем 13 січня 2022 року була написана заява, на якій Відповідачем зроблено напис про наявність цієї вакансії, проте в переведені на цю посаду Позивачеві безпідставно відмовлено.

Позивач також вважає, своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулося без згоди профспілкової організації.

Позивач з посиланням на те, що його звільнення відбулось за відсутності змін в організації виробництва і праці, а скорочення посади, яку займав Позивач, здійснено Відповідачем виключно з метою його звільнення, а не з метою оптимізації роботи підприємства, оскільки, навіть погодившись на запропоновану Відповідачем посаду, Позивач був незаконно звільнений, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №40-ос (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту), яким з 18.01.2022 року його звільнено з посади начальника бюро інструментального господарства Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод»; поновити його на посаді начальника бюро інструментального господарства Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод»; стягнути з Відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2022 року по дату винесення судом рішення про поновлення на посаді. Також просив, судові витрати на правову допомогу покласти на Відповідача.

Відзив на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву Відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі та посилається на наступні обставини.

Позивач з 22.12.2020 року обіймав посаду начальника бюро інструментального господарства ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод».

18 жовтня 2021 відповідачем виданий наказ №1407 «Про скорочення чисельності працівників ПрАТ «ЗЕРЗ», який передбачав скорочення посади начальника бюро інструментального господарства.

26 жовтня 2021 року відповідачем виданий наказ №1464 «Про скорочення чисельності та штату працівників», який передбачав виключення зі штатного розпису посади начальника бюро інструментального господарства з 19.01.2022 року.

Про скорочення чисельності та штату працівників та майбутнє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП з 18.01.2022 року, з займаної посади Позивач був повідомлений 10.11.2021 року та йому було запропоновану переведення на посаду інженера з комплектації устаткування й матеріалів ВМТП.

Первинна профспілкова організація ПрАТ «ЗЕРЗ» попередньо 19.10.2022 року була повідомлена про майбутнє скорочення чисельності штату та, відповідно, 17.01.2022 року надала свою згоду.

Наказом №40ос (розпорядження) від 18.01.2022 року про припинення трудового договору (контракту) позивача звільнено з 18.01.2022 року з посади начальника бюро інструментального господарства у відділі головного технолога у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 статті 40 КЗпП України.

Посилання Позивача на те, що змін в організації праці не відбулося спростовується змістами виданих наказів.

Надавши позивачу попередженням №6 від 09.11.2021 року, відповідач виконав норми ст. 49-2 КЗпП України, щодо персонального попередження працівника не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення.

Запропонувавши позивачу вакантну посаду у попередженні №6 від 09.11.2021 року, відповідач виконав норми ст. 49-2 КЗпП України щодо пропонування працівникові іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації, а саме запропонував позивачу ту посаду, яка відповідає кваліфікації працівника.

Посилання позивача у позовній заяві, що його не ознайомлено з усіма вакантними посадами, є необґрунтованим, так як це не передбачено чинним законодавством. Відповідач повинен був запропонувати позивачу роботу, яка відповідає кваліфікації працівника, що і було виконано відповідачем.

Керівник відділу управління персоналом Відповідача неодноразово пропонувала позивачу з`явитися у відділ управління персоналом та оформити переведення на іншу посаду згідно запропонованої у попередженні №6 від 09.11.2021 року. При цьому, позивач усно просив відділ управління персонал звільнити його за скороченням чисельності та штату працівників. Що стосується заяви позивача від 13.01.2022 року, то вказана заява відсутня у відповідних структурних підрозділах ПрАТ «ЗЕРЗ» та до відділу управління персоналом не надходила. Зазначені обставини, як вказує Відповідач, можуть підтвердити свідки. Враховуючи, що під скорочення підпадала єдина посада начальника бюро інструментального господарства, підстав для застосування переважного права залишення на роботі Позивача не було.

З посиланням на вищевикладене, Відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

У письмових поясненнях на позов, третя особа просила в задоволенні позовних вимог відмовити, вважає їх безпідставними, обставини на які посилається третя особа є тотожними тим, що викладені у відзиві Відповідачем.

Згідно ч.2 ст.174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою суду від 25.02.2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2022 року до участі у справі залучено третю особу ОСОБА_3

04.07.2023 року ухвалою суду підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просили задовольнити.

Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що підприємство відповідача у повному обсязі виконало вимоги трудового законодавства.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, жодних клопотань на адресу суду не надходило.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що у січні 2022 року ОСОБА_1 прийшов у її приймальну для реєстрації заяви. Було два екземпляра заяви. Вона взяла у нього заяву, зареєструвала. Позивач взяв один екземпляр і сказав, що віддасть його особисто. Тому вона віддала йому заяву для передання і позивач пішов разом із заявою. Більше вона не бачила останнього.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона працює фахівцем з військового обліку та бронювання військовослужбовці. Суду показала, що до цього працювала Інспектором з кадрів відділу управління персоналу на заводі відповідача. Пам`ятає, що Чертолясу запропонували посаду для переміщення, на що він погодився. Того дня, 18 січня 2022 року, вона була у відділі, коли наприкінці робочої зміни в кабінет зайшов ОСОБА_1 і повідомив, що нічого писати не буде, переміщатися не буде, нехай його звільняють за скороченням штату, а він буде звертатися з позовом до суду. Також пояснила, що акт складався у 2-х екземплярах.

ОСОБА_6 допитана в судовому засіданні в якості свідка повідомила суду наступні обставини. Наприкінці 2021 року керівництво вирішило скорочувати чисельність штату підприємства. Видали відповідний наказ. На той час вона була начальником відділу персоналу. Надали їй наказ і вони почали процедуру. 10 листопада 2021 року вони викликала ОСОБА_1 з представниками відділу, ознайомила наказом та попередила, усно запропонувала посаду інженера з устаткування матеріалів і комплектації. Інші посади він не захотів. Позивач вирішив перейти на цю посаду. Саме тому ця посада була запропонована йому письмово. Вона телефонувала позивачу та пропонувала переміщення. Він все обіцяв переміститися, проте нічого не робив. Казав, що не переходить, оскільки різниця в окладі велика. В день звільнення, наприкінці робочого дня, позивач прийшов та відмовився від посади. Сказав, щоб його звільняли, він буде звертатися до суду з позовом. Акт складали вона, інженер та інспектор. Друкувала Кальчик в день звільнення. Після звільнення Чертоляс був повідомлений про складання акту.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він працює начальником відділу матеріально технічного постачання. Він пояснив, що не пам`ятає обставини, щодо підпису на заяві зазначив, що схожий на його. Також зазначив, що він має право висловлювати свою думку щодо кандидатів на посаду, проте не має права впливати.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що працює інженером на підприємстві відповідача. На момент події працювала у відділі управління персоналом. Надійшов наказ про скорочення чисельності штатних одиниць. Повинні були ознайомити працівників з цим наказом, запропонувати посади, а в день звільнення або звільнити або перевести на іншу посаду. Позивач був попереджений, йому пропонувалася відповідна посада. Він спочатку погодився піти на запропоновану посаду, сказав, що інші посади його не цікавлять, а в день звільнення відмовився. Акт складався вже після звільнення позивача. Акт друкувала вона у кабінеті. Позивач не був присутній при складанні акту, оскільки забрав свою трудову книжку та одразу пішов.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона працює начальником відділу нормування та оплати праці. Як керівник відділу, вона готувала наказ про скорочення штату. Всі накази були нею підготовлені, видані та передані до відповідних служб. З 11 січня 2022 року вона була на лікуванні, тому візу не ставила. Більше їй пояснити нічого

Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 з 23.12.2020 року прийнятий на роботу в Приватне акціонерне товариство «Запорізький електровозоремонтний завод» на посаду начальника бюро інструментального господарства, що підтверджується копією наказу (розпорядження) №1216ос від 22.12.2020 року.

18.10.2021 року відповідачем виданий наказ №1407 «Про скорочення чисельності працівників ПрАТ «ЗЕРЗ», який з метою оптимізації роботи товариства та у зв`язку із зміною в організації і праці, зокрема передбачав скорочення посади начальника бюро інструментального господарства, що підтверджується змістом відповідного наказу.

Листом від 19.10.2021 року №2346 Відповідач звернувся до голови Первинної профспілкової організація ПрАТ «ЗЕРЗ» з повідомленням про скорочення деяких штатних одиниць товариства. До листа було додано обґрунтування доцільності скорочення, перелік посад, виключених зі штатного розпису, перелік працівників, які підлягають скороченню, в якому зокрема міститься прізвище Позивача ОСОБА_1 .

Зазначене повідомлення отримано головою Первинної профспілкової організація ПрАТ «ЗЕРЗ» Штепа О.Г. 19.10.2021 року, що підтверджується підписом на відповідному повідомленні.

26.10.2021 року відповідачем виданий наказ №1464 «Про скорочення чисельності та штату працівників», який з метою оптимізації роботи товариства та у зв`язку із зміною в організації і праці, передбачав зокрема виключення зі штатного розпису посади начальника бюро інструментального господарства з 19.01.2022 року.

10.11.2021 року ОСОБА_1 отримав попередження №6 від 09.11.2021 року про скорочення чисельності та штату працівників та майбутнє звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП з 18.01.2022 року. Також зміст повідомлення містив пропозицію про переведення ОСОБА_1 на посаду інженера з комплектації устаткування й матеріалів ВМТП. Зазначене підтверджується змістом вказаного повідомлення, яке долучено до матеріалів справи у якості доказів та досліджено судом.

10.01.2021 року Відповідач звернувся до комітету профспілки з поданням про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату та працівників, у якому просив надати згоду на розірвання трудового договору з начальником бюро інструментального господарства ОСОБА_1 за п.1 ст.30 КЗпП України з 18.01.2022 року, що підтверджується копією подання.

Первинна профспілкова організація ПрАТ «ЗЕРЗ» надала згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 з 18.01.2022 року, що підтверджується витягом з протоколу №9 від 17.01.2022 року.

Наказом №40ос (розпорядження) від 18.01.2022 року про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з 18.01.2022 року з посади начальника бюро інструментального господарства у відділі головного технолога у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією наказу.

Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Як зазначено в ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений уст.16 ЦК України.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3ст.16 ЦК України).

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, вимоги позивача стосуються порушення його трудових прав, зокрема щодо правомірності звільнення з роботи у в зв`язку зі скороченням чисельності штатів.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Щодо твердження позивача, що скорочення не відбулося, то суд виходить з наступного.

Положення щодо організаційної структури підприємства визначені правилами ст. 64 ГК України, безпосередньо частиною 4 встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, а правилами частини другої статті 65 цього Кодексу передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Наразі, з аналізу зазначених норм чинного законодавства суд доходить до висновку, що втручання в господарську діяльність Відповідача не допускається, відповідно у суду відсутні підстави для перевірки тверджень позивача з приводу того, чи мали економічне обґрунтування зміни та скорочення штату, що стали підставою для скорочення посади, яку обіймав Позивач.

При цьому, суд тільки приймає до уваги, що такі зміни в організації господарської діяльності Відповідача мали місце, посада, яку обіймав позивач була скорочена, з 19.01.2022 року.

Такі висновки суду, у справі, що розглядається узгоджуються з висновками Верховного Суду у судових рішеннях від 22.01.2020 року у справі №451/706/18, від 28.04.2021 року у справі №373/2133/17, від 27.05.2021 року у справі №201/6689/19.

Відповідно до норм ст. 49-2 КЗпП України законів про працю одночасно з попередженням про звільнення зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві.

Факт запропонування ОСОБА_1 посади інженера з комплектації устаткування й матеріалів ВМТП підтверджується змістом попередження № 6 від 09.11.2021 року, яке останні отримав 10.11.2021 року.

Також, факт запропонування ОСОБА_1 посади інженера з комплектації устаткування й матеріалів ВМТП підтверджується змістом акту від 18.01.2022 року, складеного начальником ВУП ОСОБА_10 , Інженером з підготовки кадрів Н.Кальчик, Інспектором з кадрів З Шершньовою про те, що ОСОБА_1 до дати звільнення 18.01.2022 року не звертався до відділу управління персоналом з підстав переведення на іншу посаду, не надавав згоду на переведення на іншу посаду, в тому числі на посаду інженера з комплектації устаткування та матеріалів.

Посилання сторони позивача на те, що підприємство відповідача мало запропонувати позивачу всі вакантні місця на підприємстві, судом не приймаються до уваги, оскільки власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Тобто, роботодавець має запропонувати робітнику вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, а не будь яку вакансію, наявну на підприємстві.

Аналогічні правові висновки міститься в Постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 760/7037/17-ц, провадження № 61-41088св18, Постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 288/126/18, провадження № 61-22617св19 та Постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 214/7688/18, провадження № 61-4886св20.

Також, суд враховує, що в звітності Відповідача за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», яку досліджено судом, дійсно були наявні інші вакансії, однак вони не відповідали (були нижчими за кваліфікацією, не відповідали освіті, досвіду) ОСОБА_1 . Поряд з цим останній, на дату подання відповідних звітів не відмовлявся та не надавав згоду на пропозицію щодо переведення на посаду інженера з комплектації устаткування та матеріалів.

Зазначене також підтверджується показаннями свідків, які допитані в судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України за введення в оману суду або іншого уповноваженого органу.

Твердження Позивача про не повідомлення профспілкового органу про скорочення чисельності штату спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Таким чином, відповідачем були в повному обсязі виконані вимоги законодавства щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає звільненню за п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України, переведення на іншу роботу, та інші вимоги чинного законодавства при вивільнення працівників при скороченні чисельності штату, а тому доводи Позивача є безпідставними та спростовуються вищезазначеними обставинами, підтвердженими матеріалами справи.

Щодо вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, котрі суд визнав необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04).

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, приймаючи, що позов задоволенню не підлягає, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 11-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запорізький електровозоремонтний завод», третя особа: ОСОБА_3 , про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 06 листопада 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва