Справа 556/1016/21
Номер провадження 2/556/54/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2023 року. смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.

при секретарі Кньовець Н.П.

з участю:

представника позивачки адвоката Мороченця Я.І.,

представника відповідача адвоката Бірука О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в смт. Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про поділ майна,-.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про поділ майна.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , 09.10.1993 року було укладено шлюб, який зареєстрований відділом ЗАГС Трускавецької міськадміністрації Львівської області, актовий запис - №154. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18.12.2019 року шлюб між сторонами розірвано (справа №565/1980/19). За період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було набуте майно, а саме: будинок житловий з надвірними спорудами, загальною площею 86,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Будинок житловий з надвірними спорудами було придбано 28.04.2005 року, згідно договору купівлі-продажу, укладеного нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори. Опосередкована вартість житлового будинку з надвірними спорудами, згідно інформації №01-30/03-Б від 30.03.2021 року складає 512772,00 (П`ятсот дванадцять тисяч сімсот сімдесят дві грн. 00 коп.) грн., виходячи з вартості за 1 кв.м - 7239,00 (Сім тисяч двісті тридцять дев`ять грн. 00 коп.) грн. Земельна ділянка, загальною площею 0.15 га, кадастровий номер :02:013:0048; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване на підставі рішення Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області від 25.01.2017 року №284 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Опосередкована вартість земельної ділянки, кадастровий номер :02:013:0048; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) складає 169955,00 (Сто шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп.) грн. Домовитись про порядок поділу майна, придбаного ними в період шлюбу, зокрема спірного житлового будинку та земельної ділянки вони не змогли, тому позивачка змушена звернутись до суду з позовом про поділ майна між сторонами в рівних частинах по 1/2 частці кожному житлового. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду, оскільки в позасудовому порядку вирішити спірні питання сторони не змогли.

Вказана позовна заява ОСОБА_1 , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 03.06.2021 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 07.06.2021 року було задоволено клопотання позивачки про забезпечення позову.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 16.06.2021 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Не погоджуючись з позовними вимогами відповідач ОСОБА_2 , 06.07.2021 року подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що вважає несправедливим поділ майна у запропонований позивачкою варіант. Вказував, що житловий будинок придбано не за спільні кошти подружжя, а за особисті кошти відповідача, отримані ним після реалізації іншого житла. Просив залишити позовні вимоги без задоволення.

Користуючись своїм правом, 15.07.2021 року позивачка ОСОБА_1 , подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила на необгрунтованість та недоведеність вказаних відповідачем обставин у відзиві.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 , 27.07.2021 року подав до суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 02.11.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, а також залучено до участі у справі третю особу.

Ухвалою суду від 24.02.2022 року було задоволено клопотання представника позивачки про витребування доказів.

Ухвалою суду від 02.08.2022 року було задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів та оголошено перерву в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року було зупинено провадження у даній справі у зв"язку із тривалою хворобою відповідача та його перебуванням на лікуванні за межами України.

Ухвалою суду від 02.05.2023 року було поновлено провадження у справі.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило та процесуальних дій не вчинялось.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Мороченець Я.І. заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Бірук О.В. , в судовому засідання заявлені вимоги не визнав в повному обсязі з підстав наведених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, просив відмовити в задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 , будучи належно повідомленою про час і місце судового засідання у справі, до суду не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України

Згідно із ч.1, ч.6, ч.9, ч.10 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно із ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно до частини 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтями 68, 69 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя у судовому порядку у разі оспорювання ним поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №686/23104/17.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18 та у постанові від 03.04.2020 у справі №286/1537/16-ц

Судом встановлено та не заперечувалося учасника справи, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , 09.10.1993 року було укладено шлюб, який зареєстрований відділом ЗАГС Трускавецької міськадміністрації Львівської області, актовий запис - №154.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18.12.2019 року шлюб між сторонами розірвано.

В ході судового розгляду справи, в своїх поясненнях сторони визнали, що за час шлюбу ними придбано майно, яке обидві сторони вважають спільною власністю подружжя, а саме будинок житловий з надвірними спорудами, загальною площею 86,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спірний будинок житловий з надвірними спорудами було придбано 28.04.2005 року, згідно договору купівлі-продажу, укладеного нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори. Вартість житлового будинку з надвірними спорудами, згідно інформації №01-30/03-Б від 30.03.2021 року складає 512772,00 (П`ятсот дванадцять тисяч сімсот сімдесят дві грн. 00 коп.) грн., виходячи з вартості за 1 кв.м - 7239,00 (Сім тисяч двісті тридцять дев`ять грн. 00 коп.) грн.

Також сторонами придбано земельну ділянку, загальною площею 0.15 га, кадастровий номер :02:013:0048; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване на підставі рішення Рафалівської селищної ради Володимирецького району Рівненської області від 25.01.2017 року №284 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відновлення (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)». Вартість земельної ділянки, кадастровий номер :02:013:0048; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) складає 169955,00 (Сто шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп.) грн.

Судом також встановлено, що за час перебування у шлюбі обидві сторони набували та відчужували нерухоме майно в м.Вараш, після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, згоди щодо добровільного поділу майна ними не досягнуто, будь-яких домовленостей щодо зміни розміру часток у випадку поділу майна, а також шлюбного договору не укладалось.

Так, згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 11.08.1995 року посвідченого Кузнецовською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 , придбав у ОСОБА_5 , квартиру загальною площею 35,3 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 11.08.1995 року посвідченого Кузнецовською державною нотаріальною конторою, встановлено, що ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , продали ОСОБА_8 , квартиру загальною площею 65,6 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2004 року посвідченого державним нотаріусом Кузнецовської державної нотаріальної контори Ріцькою Г.І., встановлено, що ОСОБА_2 , діючий на довіреністю від імені ОСОБА_9 , продав ОСОБА_1 , квартиру в АДРЕСА_4 , загальною площею 36,7 кв.м., вартістю 9000,00 грн.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Рівненської області Приймас В.О., встановлено, що ОСОБА_1 , продала ОСОБА_10 , квартиру в АДРЕСА_4 , загальною площею 36,7 кв.м., вартістю 47000,00 грн.

Вказані письмові докази свідчать про придбання нерухомого майна та його відчуження сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі та за рахунок спільних коштів подружжя. Разом з тим, жодний із названих договорів не підтверджує доводів відповідача і не свідчить про походження коштів, витрачених для придбання сторонами квартир. Також суду не надано доказів того, куди і в якому порядку витрачено кошти, отримані за відчужене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житло.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що презумпція права спільної сумісної власності подружжя відповідачем ОСОБА_13 не спростована.

У відповідності до п.24, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку, коли при поділі спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд, проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім`ї, чи не на її потреби, або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеними позовні вимоги щодо спільного майна подружжя ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , яке було наявним на час звернення до суду і придбане сторонами в шлюбі, загальною вартістю 682727,00 грн., а саме:

- будинок житловий з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка, загальною площею 0.15 га, кадастровий номер :02:013:0048; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке підлягає поділу між сторонами.

Щодо поділу земельної ділянки судом встановлено наступне. Частиною 1 ст.120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовано ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У відповідності до ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги що житловий будинок з надвірними господарськими спорудами АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та підлягає поділу між ними в рівних частках, земельна ділянка на якій розміщено вказаний будинок, також підлягає поділу між сторонами.

При цьому, враховуючи обставини справи, суд не знаходить підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя і приходить до висновку, що майно підлягає поділу в рівних частках - по 1/2 частині кожному з подружжя.

З приводу судових витрат судом встановлено наступне.

У відповідності до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати на залучення експертів.

Як вбачається зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням положень ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені позивачкою та документально підтвердженні судові витрати на сплату судового збору під час звернення до суду з позовом в сумі 6868,23 гривень.

Керуючись ст. 3, 7, 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. 183, 364, 365, 368, 372 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76 - 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про поділ майна - задовольнити.

Поділити будинок житловий з надвірними спорудами, загальною площею 86,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 512772,00 (П`ятсот дванадцять тисяч сімсот сімдесят дві грн. 00 коп.) грн., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці як спільне майно подружжя;

Поділити земельну ділянку, загальною площею 0.15 га, кадастровий номер :02:013:0048; цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 169955,00 (Сто шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять грн. 00 коп.) грн. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частці як спільне майно подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), судовий збір у розмірі 6868 (шість тисяч вісімсот шістдесят вісім) гривень 23 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: О.В.Іванків

Повний текст рішення складено 31 липня 2023 року

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), мешканець АДРЕСА_5 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 ), жителька АДРЕСА_6 .