Дата документу 01.11.2023 Справа № 335/9006/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/9006/21 Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1586/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року АТ „Креді Агріколь банк звернулось до суду з позовом, який був уточнений під час розгляду справи, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до уточненого позову позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 13/1155813 від 22.01.2021 року у розмірі 321 107,78 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 284 499,39 грн., простроченої заборгованості за кредитом - 8 220,99 грн., нарахованих відсотків 877,63 грн., прострочених відсотків 6 297,77 грн., рахунок комісії - 5 202,00 грн., прострочена комісія - 16 010,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, відповідач зобов`язалася здійснювати своєчасне погашення кредиту та сплачувати усі інші передбачені договором платежі. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути з урахуванням нарахованих відсотків.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року позов Акціонерного товариства „Креді Агріколь банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства „Креді Агріколь банк" заборгованість станом на 18.05.2023 року за комплексним договором № 13/1155813 від 22.01.2021 року у розмірі 320 107 грн. 78 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства „Креді Агріколь банк" судові витрати у розмірі 4 816 грн. 62 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 289 895,78 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що мотивуючи рішення про часткове задоволення вимог, суд вказав, що відповідач власного розрахунку не надав, доказів невідповідності розміру заборгованості, умовам кредитного договору також. Такий висновок суду суперечить наявним у справі доказам, оскільки відповідачем подане заперечення на позовну заяву 21.03.2023р. З урахуванням здійсненого відповідачем останнього платежу 16.02.2023 року (на суму 1 000 грн.) заборгованість складала 321 107,78 грн., а не 331 107,78 грн. Крім того, окремо викладені заперечення на складові розрахунку заборгованості, зокрема «рахунок комісії» - 5 202 грн. та «прострочена комісія» - 26 010 грн. У кредитному договору у розділі 2 «Порядок надання кредиту, повернення кредиту та процентів», зокрема п.2.4, йдеться про можливість нарахування комісії якщо ця умова передбачена договором. На думку ОСОБА_1 позовна заява не містить нормативного обґрунтування нарахованих сум «комісії» та її розміру, тому заявлені вимоги не обґрунтовані належними та допустимими доказами. В суді першої інстанції було звернено увагу на ці обставини. Заперечень або пояснення підстав заявлених вимог не надійшло. Отже, позовні вимоги щодо стягнення «рахунку комісії» - 5 202 грн. та «прострочена комісія» - 26 010 грн. є недоведеними. Рішення суду в цій частині є необґрунтованим, не вказано жодного пункту договору, який би регулював нарахування цих сум, встановлював порядок нарахування таких сум, тому рішення в цій частині, на думку скаржника, підлягає скасуванню. Без вищезазначених сум 31 212 грн. (5 202 + 26 010) сума заборгованості за кредитом станом на день подання позову складає 308 895,78 грн. Внаслідок оплати відповідачем частково суми боргу після відкриття провадження на загальну суму 19 000 грн., сума заборгованості складає 289 895,78 грн. (308 895,78-19 000).

Від представника АТ „Креді Агріколь банк"- адвоката Бендюга І.А. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Габуєва Г.Ю., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» та стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за комплексним договором №13/1155813 від 22.01.2021 року, розраховану станом на 18.05.2023 року в загальній сумі 320 107,78 грн., суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість. Так, позивач довів належними і допустимими доказами факт укладення між ним та відповідачем кредитного договору, надання позичальнику кредитних коштів у вказаному розмірі, тобто виконання належним чином своїх обов`язків, та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості в повному обсязі. Доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, умови договору не оспорюються.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.01.2021 року Акціонерне товариство КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК та ОСОБА_3 уклали кредитний договір №13/1155813. Відповідно до умов кредитного договору позивач надає відповідачу кредит у сумі 302 720,38 грн., строком з 22.01.2021 до 21.01.2027 року включно, а відповідач одержує та повертає кредит згідно з графіком погашення кредиту.

Банком зобов`язання за договором виконано в повному обсязі.

За умовами п.п. 2.3.5, 2.3.6 Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк», які є невід`ємною публічною частиною договору, невиконання позичальником зобов`язання простроченої заборгованості протягом календарного місяця з дати направлення повідомлення дає право Банку вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі, нарахованих процентів та нарахованих комісій, штрафів та пені. У цьому випадку Банк направляє позичальнику та його поручителю (за наявності) відповідну письмову вимогу. Якщо позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової вимоги Банком не виконає вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.

Банк направив на адресу відповідача: лист від 06.04.2021 року, в якому вимагав сплатити прострочену заборгованість по кредиту, та вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за договором №13/1155813 від 22.01.2021 року, які отримані відповідачем 27.04.2021 року та 25.05.2021 року відповідно.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог сума заборгованості станом на 30.01.2023 року становить 321 107,78 грн., з урахуванням погашення боргу відповідачем, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 284 499,39 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 8 220,99 грн., нараховані відсотки 877,63 грн., прострочені відсотки 6 297,77 грн., комісія 5 202,00 грн., прострочена комісія 16 010,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджено та не заперечується стороною відповідача, що між сторонами 22.01.2021 року був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 302 720,38 грн. з кінцевою датою повернення до 21.01.2027 року включно, шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіку платежів.

Проте, зобов`язання щодо сплати щомісячних платежів по кредиту відповідач належним чином не виконувала, як не виконала і вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов`язань за договором №13/1155813 від 22.01.2021 року, що надало позивачеві право вимагати в судовому порядку повного повернення всієї суми заборгованості за кредитом відповідно до умов укладеного договору та ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Як встановлено судом, з урахуванням внесеного відповідачем останнього платежу 16.02.2023 року у розмірі 1 000 грн., сума заборгованості за кредитним договором становить 320 107 грн. 78 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом поданого відповідачем заперечення на позовну заяву від 21.03.2023р. (а.с. 147-151) спростовані під час апеляційного розгляду справи. Так, в описовій частині оскарженого рішення зазначено стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача (у тому числі від 21.03.2023р.), а в мотивувальній частині рішення зазначена, крім іншого, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування здійснених відповідачем платежів в рахунок погашення заборгованості, неправильності розрахунку заборгованості за кредитним договором зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення комісії в сумі 5 202 грн., та простроченої комісії в розмірі 16 010 грн. з посиланням на відсутність нормативного обґрунтування нарахованих сум комісії та її розміру не спростовують висновків суду. Так, обов`язок позичальника щодо сплати комісії та її розмір визначений п. 1.3 Кредитного договору.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 13 листопада 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко