Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1169/23

01 листопада 2023 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря Остапишин І. Р.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області Надвірнянський відділ про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року та встановлення особи,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною вище заявою, в якій просить встановити факт особи заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Узлова, Тульської області, РФ та факт проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року по теперішній час.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Узлова, Тульської області російська федерація. В вересні 1969 році переїхала на постійне місце проживання в Донецьку область, де була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ., де і постійно проживала до повномаштабного вторгнення російської федерації.

З 1969 року до сьогоднішнього часу вона постійно проживала на території України. Паспорт громадянина СРСР вона отримала, але втратила, а паспорт громадянина України вона не одержувала і не зверталась за його одержанням. На даний час для отримання паспорта громадянина України їй необхідно встановити факт, що вона проживала на території України на момент проголошення незалежності України 24.08.1991р. та на момент прийняття Закону України «Про громадянство України» -13.11.1991р.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи не заперечував проти задоволення заяви.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , являються мешканками м. Авдіївка Донецької області, в судовому засіданні підтвердили, що дійсно знають заявницю, як ОСОБА_1 , яка станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року проживала на території України, а саме в м. Авдіївка по вул. Миру Донецької області, оскільки вона являлася мамою їхньої однокласниці ОСОБА_6 1970 року народження. Добре знають заявницю, оскільки після закінчення школи вони часто зустрічалися з ОСОБА_6 , донькою заявниці. І донька і син, які народила ОСОБА_1 померли на даний час.

Вислухавши пояснення представника заявника та представника заінтересованої особи, свідків дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Узлова, Тульської області, російська федерація.

В вересні 1969 році переїхала на постійне місце проживання в Донецьку область, де проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

25 січня 1968-го року заявник отримала паспорт громадянина НОМЕР_1 , який було видано відділом внутрішніх справ Авдіївським МВМ, що підтверджується повним витягом з Державної реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №9. Наданий час паспорт громадянина НОМЕР_1 втрачений.

Щодо вимоги заявника про встановлення факту особи, суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом "а" пункту першого частини першої статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного Державного демографічного реєстру.

Статтею 4 цього Закону визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302).

В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, розділом VIII якого передбачена процедура встановлення особи.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС.

Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 допитані в судовому засіданні пояснили, що проживали з заявницею ОСОБА_1 на одній та на сусідній вулицях та постійно проживали у місті Авдіївка Донецької області. Свідки разом з донькою заявниці ОСОБА_1 разом навчались у школі. Навчались у Авдіївській ЗОШ №6 в одному класі з ОСОБА_6 1970 року народження з 1977 по 1985 рік. Згодом постійно проживали у ОСОБА_7 . Свідки впевнено впізнали заявницю ОСОБА_1 в судовому засіданні та зазначили, що заявниця вела неблагополучний спосіб життя зловживаючи алкоголем. Свідки також впевнено вказали на постійне проживання ОСОБА_1 у місті Авдіївка Донецької області станом на час проголошення незалежності України 1991 року.

Такі пояснення свідків відповідають відомостям витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 9 від 31.08.2023 року, відповідно до якого заявницею ОСОБА_1 було укладено шлюб з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстровано 15.12.1970 року.

Також вищевикладене відповідає поясненням самої заявниці ОСОБА_1 , яка зазначила що вона ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Узлова, Тульської області РФ(на той час Московської області). Також вказала, що переїхала у м. Авдіївку Донецької області в 1969 році де постійно проживала, перебувала в шлюбі та народжувала дітей.

Аналогічні відомості заявниця зазначала при поступленні та вході перебування у лікувальному закладі КНП «Солотвинська лікарня».

При цьому представник заявника адвокат Фунжій К.О. зазначив що заявниця вела неблагополучний спосіб життя, зловживала алкоголем, була позбавлена батьківських прав відносно своїх дітей. В зв`язку з перебуванням в лікувальному закладі КНП «Солотвинська лікарня», заявниці, яка залишилась одинокою та без догляду, в зв`язку з її віком та станом здоров`я необхідне лікування. Інших відомостей адвокату та волонтерам БФ «Право на захист» здобути не вдалось.

З огляду на те, що наявні в матеріалах справи документи, що були досліджені судом, покази свідків, у своїй сукупності підтверджують особу заявника ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про задоволення заяввленої вимоги та встановлення особи заявника.

Щодо вимоги заявника про встановлення факту постійного проживання та території України, суд зазначає наступне.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Тобто, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Надані заявником документи, та пояснення свідків, на переконання суду, доводять факт, що заявник являється ОСОБА_1 та фактпроживання ОСОБА_1 на території України. Так, заявник станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року проживала АДРЕСА_1 , тобто на території колишньої УРСР. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство» - усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України, є громадянами України. Такі особи є громадянами України з 24 серпня 1991 року.

Таким чином, суд вважає, що заявник мала постійний правовий зв`язок з конкретним місцем проживання, за кордон не виїжджала, увесь час мешкала в м. Авдіївка, Україна.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, та вищевикладені приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 постійно проживав на території України, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство» 13 листопада 1991 року. Зазначений факт підлягає встановленню судом, оскільки від нього залежить реалізація прав заявника, а саме отримання нею паспорта громадянина України.

З урахуванням викладеного, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою, тому її належить задовольнити повністю.

Судовий збір у розмірі 1094,70 грн. слід віднести на рахунок заявника, оскільки в окремому провадженні судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного та керуючись 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області Надвірнянський відділ про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року та встановлення особи задовольнити.

Встановити факт особи заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Узлова, Тульської області, російська федерація.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Узлова, Тульської області, російська федерація, проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного судупротягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Решетов