Справа № 569/9820/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Піддубна Лариса Петрівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до Рівненської міської ради, третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Піддубна Лариса Петрівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просять суд їх задоволити та визначити додатковий строк для подання позивачем, ОСОБА_1 , до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Піддубної Л.П. заяви про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном в чотири місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнала та просить суд залишити їх без задоволення з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Піддубна Л.П. не з`явилась. Про день та час розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення судового розгляду справи до суду не подавала.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивач по справі народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 14 березня 1978 року відділом ЗАГС м.Ровно з якого вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ровно, про що зроблено запис за №601. Батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (свідоцтво заповнено на російській мові).

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1998 року вбачається, що Департамент міського господарства Рівненської міської ради посвідчує, що квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_1 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

З дослідженого в судовому засіданні заповіту від 30 листопада 2017 року посвідченого Піддубною Л.П., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області вбачається, що ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , народився в с/рада Роздольненська Приморського краю Росія 05 березня 1936 року (паспорт НОМЕР_3 , виданий 07.02.2002 року Рівненським МВ УМВС України в Рівненській області), проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право, в ому числі усю належну йому частку квартири номер АДРЕСА_3 заповідає дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На вказаному заповіті наявні додаткові писані записи: «Текст заповіту прочитано мною вголос та власноручно підписаний підпис ОСОБА_2 » та «Дописаному «го» вірить. Правильно читати вулиця Кн.Острозького. Приватний нотаріус підпис печатка.».

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_2 помер.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим 12 лютого 2020 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) з якого вбачається що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №286.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, станом на день своєї смерті проживав разом з нею за адресою АДРЕСА_1 , однак був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . В подальшому, орієнтовно на початку травня 2023 року, при проведені косметичного ремонту квартири, в ніші дивану нею було виявлено згорток паперу, що склався з газет та різних вирізок з журналів на тематику риболовлі. При розкритті згортку серед паперу нею було виявлено складений покійним батьком заповіт. До даного часу про наявність вищезазначеного заповіту позивачу відомо не було.

23 травня 2023 року позивач звернулась з письмовою заявою до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Піддубної Л.П. про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_2 , а саме частки квартири АДРЕСА_4 .

23 травня 2023 року листом за №162/01-16 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Піддубною Л.П. позивачку було повідомлено про наступне: «Ваше звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті вашого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 мною розглянуто. Роз`яснюю, що відповідно до ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття такої спадщини впродовж шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Якщо спадкоємець протягом зазначеного строку не подавав заяву про прийняття спадщини, він згідно зі ст.1272 Цивільного кодексу України вважається таким, що її не прийняв. Оскільки Ви заяву про прийняття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , в нотаріальну контору, в установлений законом строк не подали та на момент його смерті не проживали із спадкодавцем за однією адресою, ви пропустили строк для прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, згідно з ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України. Враховуючи вищевикладене, Вам необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.».

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п.24 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до висновків Верховного Суду України, які містяться у постановах від 26 вересня 2012 року, 04 листопада 2015 року та 14 вересня 2016 року, винесених за результатами розгляду справ №6-85цс12, №6-1486цс15 та №6-1215цс16 відповідно, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Верховний Суд вказує на те, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком.

Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

У своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 Верховний Суд чітко зазначив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Вищезазначене положення також викладене і у постанові третьої Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19, зокрема: «…Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі N 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі N 750/262/20 (провадження N 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі N 145/148/20 (провадження N 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі N 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі N 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що позивачем з поважних причин було пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354

ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської міської ради, третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Піддубна Лариса Петрівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Піддубної Л.П. заяви про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном в чотири місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5

Відповідач: Рівненська міська рада, м.Рівне, вул.Соборна, 12-А

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Піддубна Лариса Петрівна, м.Рівне, проспект Миру, 15

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов