Номер провадження: 22-ц/813/5884/23
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2022 року, постановлене судом у складі судді Васильків О.В. у м. Одеса,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю, в обґрунтування якого зазначив, що з 01.06.2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

20.02.2015 року за час шлюбу відповідачем укладено угоди щодо купівлі нерухомого майна: земельних ділянок кадастровий номер: :33:007:0017 та :33:007:0036 та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані договори укладені за письмовою згодою позивача.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2021 року, однак рішення на час подання позову не набрало законної сили.

Позивач вважає набуте сторонами майно об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

З 29.01.2021 року позивач проживав у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 28.02.2021 року позивач не зміг потрапити до вказаного будинку, оскільки всі замки на вхідних дверях були змінені, позивач просив надати ключі, однак відповідач відмовилась. ОСОБА_2 також вивезла особисті речі позивача зі спірного будинку.

Позивач на час подання позову змушений проживати у квартирі батьків та друзів, оскільки відповідач продовжує створювати перешкоди у користуванні будинком та земельними ділянками, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Ключі від будинку та від вхідної хвіртки відповідач позивачу не віддає, пускати до будинку та на земельні ділянки відмовляється.

Позивач просив суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 174,0 кв.м, житловою площею 79,0 кв.м, шляхом його вселення до вказаного будинку. Зобов`язати відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком під номером АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 31 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю задовольнив.

Усунув ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 174,0 кв.м, житловою площею 79,0 кв.м, шляхом його вселення до вказаного будинку. Зобов`язав відповідача не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим будинком під номером АДРЕСА_1 . Суд вирішив питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з того, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, отже позивач, як співвласник має право користування вказаним об`єктом нерухомості для власного проживання. Порушення зазначеного права позивача з боку відповідача підтверджується матеріалами справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що позивачем не надано доказів визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя. Скаржник вважає, що вимога про усунення перешкод у користуванні майном є похідною від визнання майна вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя. Домовленості між сторонами про визнання майна спільно власністю подружжя, або судові рішення з цього приводу відсутні. Тому вважає, що позивачем не надано доказів придбання майна, у тому числі за особисті кошти позивача, та не доведено того, що майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Також стражник посилається на порушення судом норм процесуального права, а саме розгляд справи без допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , внаслідок чого неповно з`ясовані обставини справи. Проведення судового засідання за відсутності представника відповідача за наявності заяви про відкладення розгляду справи. Також судом не вирішено питання про залучення третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та не наведено мотивів відхилення відповідного клопотання.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.06.2023 року відповідачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 отримав 19.06.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 отримала особисто 27.06.2023 року, в Одеському апеляційному суді, що підтверджується розпискою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя покладено на того з подружжя, хто її спростовує, проте відповідачем належних доказів на її спростування не надано. Позивач зауважує, що майно придбано за спільні кошти подружжя, що підтверджується завіреною нотаріально копією письмової заяви. Доводи про порушення процесуальних норм вважає необґрунтованими, оскільки представник позивача неодноразово не з`являвся в судові засідання, під час розгляду судом першої інстанції справи по суті, явку свідків в судове засідання не забезпечив, про причини повторної неявки свідків не повідомив.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 отримала 02.06.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились.

ОСОБА_1 повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, судову повістку-повідомлення отримав, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_7 у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

ОСОБА_2 повідомлена про дату, час і місце розгляду справи належним чином, у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 судову повістку отримала 03.10.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою. У судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити.

Також у судовому засіданні, призначеному на 06.11.2023 року, представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з можливим укладенням сторонами мирової угоди.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 06.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив представнику відповідача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи виходивши з наступного.

Як вже зазначалось, Одеський апеляційний суд ухвалою від 02.06.2023 року відкрив провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

У судові засідання, які призначались на 17.07.2023 року та 25.09.2023 року представником відповідача надавались заяви про відкладення розгляду справи.

У клопотанні про відкладення розгляду справи, призначеної на 25.09.2023 року, представник відповідача посилалась на те, що між сторонами триває врегулювання справи мирним шляхом. Нотаріальне посвідчення договору між сторонами заплановано на 04.10.2023 року.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права та застосовує засади судочинства, серед яких забезпечення права на апеляційний перегляд справи, розумні строки розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Враховуючи що у сторін було достатньо часу для вирішення спору мирним шляхом, обставин не укладення між сторонами нотаріально посвідченої угоди, запланованої на 04.10.2023 року, як то зазначалось представником відповідача не надано, зважаючи на строки розгляду апеляційним судом справи, визначені положеннями ст. 371 ЦПК України, та принцип дотримання розумності строків розгляду справи (розгляд справи триває більше двох років з часу звернення з позовною заявою), встановлений пунктом 10 частини третьої статті 2 ЦПК України, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності сторін по справі, отже позивач як співвласник має право користування вказаним об`єктом нерухомості для власного проживання. Порушення зазначеного права позивача з боку відповідача підтверджується матеріалами справи. Позивачем презумпцію спільності майна подружжя не спростовано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.06.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, актовий запис № 388, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції.

20.02.2015 року ОСОБА_8 на підставі договорів купівлі-продажу від 20.02.2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., придбала: земельну ділянку кадастровий номер :33:007:0017, земельну ділянку під АДРЕСА_1 та домоволодіння АДРЕСА_1 .

Пунктами 6.6. та 5.7 зазначених договорів визначено, що договори укладаються за письмовою згодою чоловіка покупця, ОСОБА_1 .

З заяви (про згоду на придбання) від 20.02.2015 року, поданої ОСОБА_1 приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлані Володимирівні, вбачається, що ОСОБА_1 дає згоду своїй дружині ОСОБА_8 на придбання домоволодіння під номером АДРЕСА_1 , земельної ділянки АДРЕСА_1 та земельної ділянки під АДРЕСА_1 та укладення нею відповідних договорів купівлі-продажу на умовах йому відомих. ОСОБА_1 підтвердив, що грошові кошти, які витрачаються на придбання домоволодіння та земельної ділянки є спільною сумісною власністю. Придбані домоволодіння та земельна ділянка також буде об`єктом права спільної сумісної власності, як такі, що набуваються за час перебування у зареєстрованому шлюбі. При цьому ОСОБА_1 стверджував, що договори купівлі-продажу, які укладаються за участю його дружини відповідають інтересам сім`ї, є вигідними для них та відповідають їх волевиявленню.

Згідно з Талоном-повідомленням єдиного обліку № 5903, виданим старшим інспектором-черговим майором поліції ОРУП №1 ГУНП в Одеській області Таран К.Г. 28.02.2021 року надійшла заява від ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , в якій він просить зафіксувати факт обмеження доступу до сейфу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігається мисливська зброя, до якої внаслідок заміни дружиною замків вхідної двері він тимчасово немає.

З відповіді начальника ОРУП № 1 № 60-висн 1826 від 01.03.2021 року ОСОБА_1 проінформовано, що його звернення щодо перешкоджання у користуванні спільно надбаного з дружиною ОСОБА_8 майном, а саме приватним будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 в розглянуто відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Вищезазначене звернення зареєстровано у встановленому порядку до ЄО ОРУП № 1 за № 5896 від 28.02.2021 року та ретельно розглянуто. В період розгляду даного матеріалу встановлено, що факти викладені в зверненні містять ознаки цивільно-правових відносин, за вирішення яких рекомендовано звернутись до суду у приватному порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2021 року у справі № 522/6652/21 позов ОСОБА_8 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 388 від 01.06.2002 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 залишено дошлюбне прізвище " ОСОБА_9 ".

28.08.2021 року ОСОБА_1 , звертався до начальника ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області з заявою, в якій просив зафіксувати факт перешкоджання в користуванні спільно надбаним з дружиною ОСОБА_8 приватним будинком за адресою: АДРЕСА_2 , а саме двері та замки замінені, особисте майно ОСОБА_1 частково всередені, частково передане в інше приміщення.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла висновку, що у законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У цій справі встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2015 року ОСОБА_8 набула у власність зокрема домоволодіння під АДРЕСА_1 .

Пунктом 5.7 вказаного договору передбачено, що договір укладається за письмовою згодою чоловіка покупця ОСОБА_1 справжність підпису на якій, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. 20.02.2015 року за реєстровим № 319.

Згідно із частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Колегія суддів зазначає, що оскільки презумпція спільної сумісної власності подружжя належить до спростовних, то зацікавлена особа може довести, що майно було придбано у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява про те, що річ була придбана на її кошти, не буде належно підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишається непохитною.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власності дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, у разі виникнення спору у суді має доводитися не факт належності майна до спільної власності, а обставини, які виключають виникнення спільної сумісної власності на спірне майно.

Схожі правові висновки виклав Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19 (провадження № 61-10958св20), від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18), від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19).

У разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 504/1126/19, провадження № 61-18866св21, від 02 серпня 2022 року у справі № 760/23279/20, провадження № 61-19299св21.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

До апеляційної скарги відповідачем додано клопотання про виклик та допит свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , обґрунтоване тим, що допит вказаних свідків може спростувати доводи позивача щодо віднесення майна, придбаного під час шлюбу до спільної сумісної власності, тому має вагоме значення під час апеляційного перегляду.

У судовому засіданні, представник відповідача зазначила, що ОСОБА_5 померла, тому, підтримала клопотання про виклик лише свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, з огляду на таке.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 14.06.2021 року відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання на 09.08.2021 року.

У вересні 2021 року представником відповідача подана заява про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 . Відповідач зобов`язалась забезпечити явку свідків в судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про виклик вказаних свідків.

Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 18.11.2021 року закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду на 14.12.2021 року.

Судове засідання, призначене на 14.12.2021 року відкладено на 20.12.2021 року за заявою представника відповідача.

20.12.2021 року у зв`язку з поганим самопочуттям представника позивача судом першої інстанції оголошено перерву до 24.01.2022 року.

У судове засідання, призначене на 24.01.2022 року представник відповідача не з`явилась, надала заяву про відкладення розгляду справи. Судове засідання відкладене на 31.01.2022 року, що підтверджується протоколом судового засідання.

31.01.2022 року представник відповідача надала суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з цим розгляд справи відкладено на 01.03.2022 року.

01.03.2023 року розгляд справи відкладено на 13.04.2022 року.

Від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, признаної на 13.04.2022 року, у зв`язку з цим судове засідання відкладене на 25.05.2022 року.

У судове засідання, призначене на 25.05.2023 року представник відповідача також не з`явилась, на електронну пошту суду направила клопотання про відкладення розгляду справи. 25.05.2023 року розгляд справи відкладено на 29.06.2022 року.

Судове засідання, призначене на 29.06.2022 року відбулось за участю представника відповідача. У зв`язку з неявкою свідків, судом першої інстанції оголошено перерву до 15.09.2022 року для виклику свідків.

15.09.2022 року свідки в судове засідання повторно не з`явились, представником відповідача надано копії виписок з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого відповідно до яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають на амбулаторному лікуванні з 14.09.2022 року. За клопотанням представника відповідача оголошено перерву у судовому засіданні до 31.10.2022 року.

31.10.2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з хворобою представника відповідача, однак апеляційний суд зазначає, що до клопотання про відкладення розгляду справи доказів на підтвердження поважності причини неявки суду не надано.

З викладеного вбачається, що розгляд справи неодноразово відкладався саме за клопотаннями представника відповідача. Останньою не забезпечено явку заявлених стороною відповідача свідків.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що доказів неможливості ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з`явитись для допиту у якості свідків як у судові засідання які призначалися судом у справі після закриття підготовчого провадження 18.11.2021 року, і у судове засідання призначене на 31.10.2022 року представником відповідача не надано, як і не надано доказів неможливості свідка ОСОБА_6 з`явитись у судові засідання.

Колегія суддів зазначає, що згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тож колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції клопотання відповідача про виклик свідків розглянуто та задоволено, у підготовчому судовому засіданні встановлено порядок дослідження доказів під час розгляду справи по суті, що підтверджується протоколом судового засідання від 18.11.2021 року, забезпечення явки заявлених стороною відповідача свідків у судові засідання останнім не забезпечено.

Також колегія суддів зауважує, що судом не можуть вчинятись активні дії для забезпечення явки свідків, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду, відображеній, зокрема, у пункті 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Керуючись положеннями частини 3 статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та їх допит підчас апеляційного перегляду справи.

Крім того, ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено у долученні до матеріалів цивільної справи та дослідженні нових доказів, доданих до заяви про усунення недоліків апеляційної скарги від 25.05.2023 року, з огляду на таке.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Виписки із медичної карти амбулаторного хворого, а також частина рахунків про сплату комунальних послуг датовані 2023 роком, тобто вже після ухвалення оскаржуванного рішення. Оскільки вказані докази не існували на час розгляду справи судом першої інстанції, останні не можуть бути прийняті під час апеляційного перегляду.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Проте скаржником не зазначено про причини неможливості подати до суду першої інстанції вищевказаних доказів та в порушення п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, не обґрунтовано поважності причин їх неподання суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 в порушення положень ст. 81 ЦПК України, обставини, які виключають виникнення права спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не доведені, доказів придбання майна за власні кошти не надано, тому доводи апеляційної щодо не з`ясування мети придбання майна та питання коштів, за які таке майно було придбано (джерело придбання), не заслуговують на увагу.

Оскільки домоволодіння набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу, станом на час постановлення оскаржуваного рішення суду, відповідачем доказів того, що зазначене домоволодіння є особистою власністю відповідачки не надано, а отже презумпцію спільності майна подружжя не спростовано, то позивач має право вільно користуватись майном на яке поширюється режим спільної сумісної власності майна подружжя.

Разом із тим, доказами наявними у справі підтверджується та відповідачем не заперечується те, що нею чиняться перешкоди позивачу у користуванні цим майном.

З огляду на те, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні домоволодінням, що порушує право позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком шляхом його вселення до зазначеного житлового приміщення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права через проведення судового засідання, призначеного на 31.10.2022 року за відсутності представника відповідача за умови надання останнім клопотання про відкладення.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що про розгляд справи призначеної на 31.10.2022 року представник відповідача ОСОБА_10 повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою.

31.10.2023 року на електронну пошту Київського районного суду м. Одеси від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване неможливістю явки в судове засідання у зв`язку з захворюванням на коронавірус. Проте, до вказаної заяви доказів поважності причин неявки представника відповідача в судове засідання не надано.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Колегія суддів не вбачає, в цій частині порушення прав відповідача, зважаючи на належне повідомлення представника відповідача та відсутність доказів поважності причин неявки, а також враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, реалізацію відповідачем свого права на подання заяв по суті справи з викладення відповідних аргументів.

Доводи щодо не вирішення судом першої інстанції клопотання про залучення третіх осіб, спростовуються матеріалами справи.

Так, у вересні 2021 року від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 надійшли заяви вступ у справу як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та восьмої статті 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що Київським районним судом м. Одеси розглянуто заяви про вступ у справу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, які надійшли від ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та ухвалою від 21.10.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у їх задоволенні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький