Провадження № 2/522/2320/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.08.2022 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості три відсотки річних у розмірі 310 990 гривень 80 копійок та інфляційні витрати у розмірі 1 363 729 гривень 85 копійок, також сплачений судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами виникли кредитні правовідносини і рішенням Господарського районного суду м. Києва по справі №910/1711/20 від 17.09.2020 зафіксовано суму боргу - 3 455 453,33 грн на підставі Рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків від 350/11, яка стягнута з ОСОБА_1 . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних та інфляційні витрати за ст. 625 ЦК України, як особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Після отримання інформації щодо місця реєстрації відповідача, ухвалою суду від 13.09.2022 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 03.11.2022.

У підготовчому засіданні 03.11.2022 було задоволено клопотання представника відповідача - ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи з метою підготовки відзиву, наступне засідання призначено на 08.12.2022.

До суду 10.11.2022 надійшов відзив ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , згідно якого у задоволенні позову просить відмовити.

В обґрунтування відзиву зазначено, що до позову не додано рішення, яким встановлено заборгованість відповідача, розрахунок заборгованості не є доказом, що підтверджує заборгованість. Крім того, позивачем визначена ціна позову у гривні в той час, як кредит отримувався в доларах та поверненню підлягав також в доларах. Рішення по справі №910/1711/20 не можливо віднести до обставин звільнення від доказування, оскільки ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи №910/1711/20 розмір заборгованості було визначено у сумі 303 992,95 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 24.04.2017 складало 8 175 521,04 грн. При розрахунку 3% річних має братися сума у доларах, а не в гривнях. Інфляційні витрати можливо нарахувати лише на випадки прострочення грошового зобов`язання у гривнях.

У підготовчому засіданні 08.12.2022 було поновлено представнику відповідача строк на подання відзиву та долучено до матеріалів справи відзив. В результаті проведених підготовчих дій було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 14.02.2023.

У зв`язку з відключенням електроенергії в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи у судовому засіданні 14.02.2023 було відкладено на 28.03.2023.

До суду 28.03.2023 надійшли пояснення представника позивача Борщенко К.Ю. згідно яких вказує, що позивачем не пропущено строк позовної давності, адже порушення виплати коштів за зобов`язанням є триваючим правопорушенням.

У судовому засіданні 28.03.2023 було надано вступне слово представниками сторін та досліджено докази, з метою підготовки до судових дебатів розгляд справи відкладено на 24.04.2023.

У судовому засіданні 24.04.2023 було оголошено перерву до 04.05.2023.

У судовому засіданні 04.05.2023 представник відповідача Гайдай О.В. просив застосувати строк позовної давності, оскільки стало відомо, що позивач не звертав до виконання рішення Третейського суду.

Представник позивача Борщенко К.Ю. просив враховувати рішення третейського суду поданого разом з письмовими поясненнями у судових дебатах.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Неможливість отримання рішення Третейського суду раніше обґрунтована представником позивача тим, що в м. Одесі були постійні відключення світла та постійні повітряні тривоги, що на переконання суду в умовах війни в країні та введеного воєнного стану ще з 24.02.2022 є поважною причиною пропуску процесуального строку, тому, суд вважає за можливе поновити представнику позивача строк на долучення доказів та прийняти до провадження рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05.04.2011.

Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №2008/36-19/60, згідно п.1.1.1 якого, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, зі сплатою 14 процентів річних та комісій в розмірі та в порядку визначеному цим Договором, в межах максимального ліміту заборгованості 320 000 доларів США. Кінцевий термін повернення заборгованості 23.04.2018 (а.с.6-8).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №350/11 від 05 квітня 2011 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 3 455 456 гривні 33 копійки та третейський збір в сумі 25 500 гривень (а.с.93-96).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2012 року у справі №2604/8144/12 заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк`до ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на підставі рішення третейського суду -задоволено. Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 05 квітня 2011 року по справі № 350/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 3455453, 33 грн. та третейського збору у розмірі 25500, 00 грн, про що свідчить копія ухвали додана представником позивача (а.с.72-74) та дані Єдиного державного реєстру судових рішень (ухвала оприлюднена 08.11.2012).

АТ «Альфа Банк» є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» (а.с.16-19). АТ «Сенс Банк» є правонаступником всіх прав і зобов`язань АТ «Альфа Банк» (а.с.56-58).

У відповідності до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. (ст. 599 ЦК України).

Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) вказано, що «нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання».

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №350/11 від 05 квітня 2011 року визначена заборгованість ОСОБА_1 в національній валюті України - гривня, адже стягнуто суму у розмірі 3 455 453,33 грн.

Представник позивача вказував, що виконавче провадження з приводу виконання рішення Третейського суду не відкривалося, втім на переконання суду, такі обставини не свідчать про неможливість застосування ст. 625 ЦК України.

При цьому, вимога щодо відповідальності позичальника за невиконання грошового зобов`язання 3% річних та інфляційні втрати кредитора відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розрахунку позивача застосовані у період із 14.07.2019 по 13.07.2022 (а.с.9).

Наявність рішення про стягнення боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін кредитного договору за весь період його невиконання і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення боржника.

Таке прострочення є тривалим порушенням, тому право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникло у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. (постанова ВП ВС від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц).

Для цілей правового регулювання зобов`язальних відносин та відповідальності за порушення зобов`язань юридичне значення має саме момент виконання такого обов`язку боржником.

Ухвалення третейським судом рішення про стягнення грошових коштів за договором лише підтверджує дійсне існування обов`язку боржника зі сплати боргу кредитору, його безспірність та надає цьому обов`язку безпосередньо примусового характеру.

Визнання сторонами і виконання рішення третейського суду - це правова дія цього рішення, сутність якої полягає в його незмінності і виключності після набуття ним чинності. Якісна характеристика такого рішення виявляється в наслідках, які воно викликає. Такими наслідками є: здійсненність, преюдиціальність, обов`язковість.

Частина друга статті 11 ЦК України визначає, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом, та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.

Проте, судове рішення про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного зобов`язання, оскільки характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, а додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання та безспірності боргу. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.

Як встановлено Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №350/11 від 05 квітня 2011 року із позичальника ОСОБА_1 достроково стягнута сума кредиту, що за умовами кредитного договору надавалась у іноземній валюті, та визначений судом розмір стягнення встановлений у еквіваленті до валюти кредиту. Наведеним рішенням не встановлювалось будь-яких змін щодо умов погодженого сторонами кредитного договору, а лише встановлювався обов`язок дострокового повернення кредиту, що свідчить про безспірність визначеної суми та можливість її примусового виконання.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем три відсотки річних визначені у межах трирічного строку, що передував часу звернення із цими вимогами, розмір яких не заперечений відповідачем (відповідачем не спростований розмірі 3% річних), суд дійшов висновку про стягнення зазначених позивачем сум.

За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

При цьому, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 1 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Тому не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що інфляційні витрати не можуть бути стягнуті, адже рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у справі №350/11 від 05 квітня 2011 року борг з ОСОБА_1 стягнуто в гривні, інфляційні нарахування обчислені виходячи з гривневого розміру заборгованості встановленого рішення Третейського суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо строку позовної давності заявленого представником відповідача у судовому засідання, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року при розгляду справи №127/15672/16-ц вважала помилковим висновок колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, спливає через три роки після дати набрання законної сили судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості. Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, суд дійшов висновку, що строк позовної давності АТ «Сенс Банк» не пропущено, оскільки ОСОБА_1 до сих пір не виконала свої грошові зобов`язання.

Згідно ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 25 120,81 грн, що підтверджується меморіальним ордером № від 11.08.2022 (а.с.1).

У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) три відсотки річних у розмірі 310 990 (триста десять тисяч дев`ятсот дев`яносто) гривень 80 копійок та інфляційні витрати у розмірі 1 363 729 (один мільйон триста шістдесят три тисячі сімсот двадцять дев`ять) гривень 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) суму сплаченого судового збору у розмірі 25 120 (двадцять п`ять тисяч сто двадцять) гривень 81 копійка.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 08 травня 2023 року.

Суддя В.Я.Бондар