Справа № 127/6306/23
Номер провадження 2/521/5354/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний м. Одеси в складі:

головуючого судді - Роїк Д.Я.

за участі:

секретаря судового засідання Каліної П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2023 року позовна заява передана за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області.

20 липня 2023 року постановою Вінницького апеляційного суду скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2023 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про непідсудність даної справи Вінницькому міському суду Вінницької області, проте помилково передав її на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області за зареєстрованим місцем проживання позивача, оскільки є підстави для застосування ч.2 ст.27 ЦПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2023 року справу передану до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі «Вінницька установа виконання покарань № 1»В період з 04.08.2018-21.08.2018 та з 03.04.2021-21.05.2021 позивач утримувався в ДУ «Одеський слідчий ізолятор ( ДУ Одеська УВП № 21.)Зазначав що засуджений користується всіма правами людини та громадянина за винятком обмежень які визначені законом і встановлені вироком суду. В порушення вимог ч. 1 ст. 107,ч.5 ст. 110 КВК України, п. 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань безпідставно та необґрунтовано 07,08,09,10 травня 2021 року не забезпечив право позивача на здійснення телефонних розмов, чим порушив його законні конституційні права, що підтверджується рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі № 120/8814/21а. Крім того, під час перебування позивача в ДУ «одеський слідчий ізолятор» в період з 03.04.2021-21.05.2021 у порушення вимог законодавства його безпідставно поміщено до одинокої камери без застосування дисциплінарного стягнення, відповідної його заяви або запобігання вчинення ним злочину, що підтверджується вказівкою Одеської обласної прокуратури від 12.05.2021 № 220-353вих21.Зазначав, що від час утримання ОСОБА_1 в ДУ «ОСІ були порушені його законні права, а саме: право на телефонні розмови, право на отримання повноцінного дієтичного харчування та не забезпечення лазне-прального обслуговування. Камерні приміщення в яких утримувався не відповідали санітарним нормам, їх площа не перевищувала 4 кв. м. на особу. В камерах були антисанітарні умови, стіни вкриті грибком, немає необхідних санітарних зручностей. В порушення вимог ч.2,3 ст. КВК України до камерного приміщення в якому утримувався позивач поміщали засуджених осіб, які раніше відбували покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням викладеного та у зв`язку з триманням позивача в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням що порушують ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод враховуючи характер правопорушення тривалість та глибину моральних страждань яких він зазнав, просить стягнути з моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Оедси від 04.09.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник відповідача Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» надав письмовий відзив, в якому проти позовних вимог заперечував. Зазначав, що засуджений до довічного позбавлення волі позивач ОСОБА_1 на час перевірки прокуратурою утримувався в камерному приміщенні 812 наодинці в зв`язку з тим, що його перебування в меншими ув`язненими могло привести до конфліктної ситуації і негативних наслідків загалом, так як відношення інших ув`язнених до позивача ОСОБА_1 було край негативне. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 04.07.2017 року № 213/5 в державній установі «Одеський слідчий ізолятор сектор максимального рівня безпеки для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волi лiквідовано з 01.07.2017 року, але незважаючи на це, в установі були присутні засуджені до довічного позбавлення волі. Поточний ремонт камерних приміщень проводиться щорічно по необхідності та при наявності фінансування. Засуджені харчуються в повній мірі згідно вiдповідної норми харчування та здійснюють відвідування лазні. Засудженим забезпечено право на телефонні розмови та обладнано точку доступу до мережі Інтернет через WI-FI. Вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивач не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, а обмежився лише цитатами з нормативних актів. Вважає, що позивач не обґрунтував розмір, ніби то, завданої йому моральної шкоди та не довів факт завдання моральної шкоди у даному окремо взятому випадку.

17.11.2023 року Державна казначейська служба України надала до суду відзив, в якому зазначала, що позивачем помилково у якості відповідача залучено ДКСУ, оскільки казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування державного бюджету України а не уособлюють державу. Зазначав, що при встановлені судом дійсного спричинення шкоди позивачу стягнення повинно проводитись не з Державного бюджету України а з рахунків винних органів, як розпорядників бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі ДКСУ. В супереч вимоги законодавства позивачем не зазначено в чому конкретно полягали фізичні, душевні або психічні страждання, не надано жодних рішень на підтвердження незаконності/протиправності дій чи бездіяльності службових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» а також не наведено причинно наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданням позивачу моральної шкоди.

17.11.2023 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, вказавши що відзив не обґрунтований. Просив врахувати позицію Верховного Суду з цього приводу та рішення Європейського Суду, Конвенцію з прав людини . Вважає, що відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим. Послався на ст.1173 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Державній установі «Вінницька Установа виконання покарань ( №1)»., з період з 02.06.2010 року по день надання довідки ( 01.05.2023) ОСОБА_1 , в установі не працював находиться на повному державному забезпеченні.

В період з 04.08.2018 до 21.08.2018 року та з 03.04.2021-21.05.2021 року засуджений до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 утримувався в Державній установі Одеський слідчий ізолятор ( надалі ДУ Одеська УВП( № 21), що підтверджується довідкою по особовій справі від 23.06.2022 року наданої начальником державної установи А. Дудоладовим.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі 120/8814/21-а, встанволено, що ОСОБА_1 07.05.2021 із заявою до начальника Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про надання можливості здійснити телефонні дзвінки в травні місяці 2021 року, а саме: 7, 8, 9, та 10.05.2021.Однак, Державна установа «Одеський слідчий ізолятор» не забезпечила ОСОБА_1 таку можливість реалізації його права на телефонні розмови. Позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.Визнано протиправною бездіяльність державної установи «Одеський слідчий ізолятор», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на телефонні розмови 07, 08, 09 та 10 травня 2021.

Згідно з ч. 4 ст. 82 України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені в резолютивній частині рішення.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Враховуючи те, що обставини щодо не надання можливості здійснити телефонні дзвінки в травні місяці 2021 року, а саме: 7, 8, 9, та 10.05.2021 встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.02.2022 року по справі № 120/8814-21а , а відтак не потребують доведення.

Відповідно до вказівки про усунення порушень вимог КВК України та ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу служби України » та «Про попереднє ув`язнення» встановлено, що за період перебування ОСОБА_1 в ОСІ мали місце порушення вимог законодавства щодо роздільного тримання останнього та його матеріально-побутового забезпечення. Так, у порушення вимог ст. ст. 5,7,8 п.1 ч.3 ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення» п.п.6, 11 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про державно кримінально-виконавчу службу України» та п.п. 1.1, 1.5 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально виконавчої служби України, затверджених наказом МЮ У від 18.03.2013 № 460/5, встановлено що засуджений ОСОБА_1 , утримувався разом із особами які перебуваються під вартою ОСОБА_3 який раніше перебував покарання в місцях позбавлення волі та ОСОБА_4 який раніше не відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Також, у порушення вимог ч. 1 ст. 115 КВК України та ч. 2 ст. 11, п. 2 ч. 3 ст. 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», п. 15 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 3.1 розділу IX Правил, в камерному приміщені № 800 площею 7 кв.м., утримувались один засуджений, ОСОБА_1 , для якого норма житлової площі складає 4 кв.м., та двоє ув`язнених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , норма житлової площі на кожного складає по 2.5 кв.м.

Крім того, встановлено, що камерне приміщення перебуває в незадовільному санітарно-технічному стані (порушено цілісність внутрішнього опорядження приміщень осипається штукатурка, побілка, сліди течії, грибкове ураження стін та стелі, частково відсутня облицювальна плитка, порушено цілісність покриття підлоги), неналежним чином функціонує каналізаційна мережа (відсутнє підключення вмивальних раковин внутрішньої каналiзацiйної мережі, змивання санітарно-технічних приладів здійснюється стічними водами і вмивальних раковин).У порушення вимог глави 2 розділу III, п. 3.3 розділу IX Правила Норми забезпечення меблями, інвентарем і предметами господарчого призначення слідчого ізолятора, затвердженої наказом Міністрества юстиції України від 27.07.2012 № 1118/5, у камерному приміщенні № 800 відсутні-прибиральний інвентар; шафи особисті металеві гучномовець; бак для питноi води ємністю 15 л з водорозбірним краном, кришкою, кухлем i тазом; змивний бачок; кран водорозбірний; дзеркало, вмуроване в стіну тощо. Перевірко встановлено, що у порушення вимог п. 3.4. розділу IX Правил, п.3.3. Положення про організацію лазне-прального обслуговування осіб, які тримаються В установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.062012 № 849/5, додатку 7 до нього, та Норми витрат мила на туалетні, санітарно-гігієнічні потреби і миття в лазні для осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 10.02.2012 № 233/5, ОСОБА_1 та іншим співкамерникам невидавались мило на санітарно-гігієнічні потреби та миючи засоби для миття столово-кухонноо посуду та столових приладів, про що свідчить відсутність відповідної книги на корпусному відділенні.

Вказівною про усунення порушень вимог КВК України та ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу служби України » та «Про попереднє ув`язнення» від 12.02.2021, установлено, що станом на 30.04.2021 в установі утримувалось 7 осіб засуджених до довічного позбавлення волі та 3 особи вказаної категорії, вироки відносно яких не набрали законної сили. Перевіркою дотримання вимог ч. 1 ст. 115 КВК України, відповідно до якої норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, встановлено, що вищезазначені норми не дотримується у більшості камер в яких утримуються особи, засуджені до довічного позбавлення волі.

У порушення вимог ст. 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» в камерах, у яких утримуються особи вказаної категорії, здійснюється тільки водопостачання. На стелях та стінах наявна пліснява, камерні приміщення потребують ремонту. холодне На час проведення перевірки, у порушення вимог п. 2 глави 1 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально- виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2019 № 1769/5 (далі - Правил), розпорядок дня (додаток 11 до Правил) ОСІ не розміщений в камерах, де утримуються особи вказаної категорії.

У порушення вимог законодавства засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 безпідставно поміщено до одиночної камери без застосування дисциплінарного стягнення, відповідної його заяви або запобігання вчинення ним злочину. Засуджених до довідного позбавлення волі у порушення вимог ст. 151 КВК України та ст. 11 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» не забезпечено одягом спеціального та встановленого зразка.

Крім того, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року по справі № 120/6435/21-а визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Одеський слідчий ізолятор" щодо незабезпечення права засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 на отримання дієтичного харчування в період з 03.04.2021 по 30.04.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Оскільки Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1) є органом державної влади (у організаційно-правовій формі державної установи), то шкода (у тому числі моральна), завдана фізичній особі (позивачеві - ОСОБА_1 ) внаслідок незаконних дій відшкодовується державою.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17, згідно якої спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно; при цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Що стосується стягнення моральної шкоди та визначення її розміру, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів ; моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях ОСОБА_1 які він зазнав у зв`язку з незаконними діями відповідача щодо незабезпечення права позивача на здійснення телефонних розмов, на отримання дієтичного харчування та щодо його матеріально-побутового забезпечення. Між незаконними діями ДУ «Одеський слідчий ізолятор » та завданням ОСОБА_1 моральної шкоди існує причинний зв`язок.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що вбачається з вищевказаних судових рішень, які мають преюдиційне значення, вимагає справедливої сатисфакції.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер порушення, ступінь вини відповідача, глибини душевних страждань та шкоди, яку відчуває "середньостатистична", "звичайна" людина, що "нормально" реагує на вчинюване щодо неї правопорушення. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.,що є обґрунтованою та справедливою сатисфакцією за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Позивача ОСОБА_1 на підставі п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» слід звільнити від сплати судового збору.

Враховуючи те, що на рахунку ОСОБА_1 коштів не має, останній засуджений до довічного позбавлення волі, суд вважає, що позивача слід звільнити від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому витрати по сплаті судового збору в даній справі необхідно віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, ч. 4 ст. 223, 247, 263, 265, 273, 352-354 ЦПК України, ст. 31 Конституції України , ст. 23, ст. 1173 ЦК України , п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити .

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень).

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д.Я. Роїк