ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7588/23 Справа № 184/1105/21 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №184/1105/21 за позовом Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділу у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Голови виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Камінського Івана Миколайовича, Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року, постановлену у складі судді КобеляцькоїШаховал І.О., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділу у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Голови виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Камінського Івана Миколайовича, Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

19 квітня 2023 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду від Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, та заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу, дарування або укладення будь-якого іншого правочину щодо відчуження земельної ділянки, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, закладання у заставу або будь-який інший вид забезпечення із земельною ділянкою, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038.

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що у користуванні АТ «Покровський ГЗК» за адресою: АДРЕСА_1 , на березі Шолоховського водосховища знаходяться об`єкти нерухомого майна будинки, які закріплені за Автотранспортним цехом АТ «ПОКРОВСЬКЙ ГЗК». База відпочинку знаходиться на земельній ділянці, орієнтовною площею 2,5831 га, які перебувають на балансі АТ «Покровський ГЗК», є його власністю та у 2009-му році були зареєстровані в державному реєстрі речових прав. В січні 2021 року з Публічної кадастрової карти АТ ПОКРОВСЬКИЙ ГЗК випадково дізналось про формування земельної ділянки :02:001:0038, площею 1,2082 га, до складу якої потрапила частина земельної ділянки, площею 0,6522 га, що необхідна та використовується для розміщення належних АТ «Покровський ГЗК» будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 та дорога загального користування, орієнтовною площею 0,1 га, яка використовується для доступу до будівель та споруд. Згідно витягу з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки :02:001:0038, площею 1,2082 га, АТ «Покровський ГЗК» дізналось, що Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області 14.12.2020 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, кадастровим номером :02:001:0038, площею 1,2082 га, цільовим призначенням землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). При проведені аналізу земельних ділянок, які знаходяться в користуванні АТ «Покровський ГЗК» з публічної кадастрової інформації було виявлено, що земельна ділянка, площею 1,2082 га. (кадастровий номер :02:001:0038), що належала ОСОБА_1 , вже була продана ОСОБА_2 . Позивач вважає, що новий власник ОСОБА_3 має реальну можливість розпорядитись спірною земельною ділянкою, що так само може ще більше ускладнити розгляд справи та утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду у цій справі.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року заяву Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, та заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу, дарування або укладення будь-якого іншого правочину щодо відчуження земельної ділянки, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, закладання у заставу або будь-який інший вид забезпечення із земельною ділянкою, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у справі № 184/1105/21 знаходяться дві ухвали суду від 19.01.2022 року та від 04.05.2023 року які за своїм змістом та мотивацією є протилежними одна одній та опираються на одні і ті самі обставини, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Ухвала суду про накладення арешту на земельну ділянку кадастровим номером :02:001:0038 зачипає права орендаря цієї земельної ділянки - ТДВ ім. Б.Хмельниицького, з яким 01.06.2021 року укладено договір оренди земельної ділянки с кадастровим номером :02:001:0038 на 49 років.

Відповідно до аналогічних рішень у справах 182/2813/22, 182/2757/22, 182/2768/22 суддею відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка мотивована правом орендаря на користування земельною ділянкою, але в свою чергу у даній справі №184/1105/21 суд прийняв рішення про задоволення заяви про забезпечення позову тим самим обмежив право орендаря на користування даною земельною ділянкою. В заяві про забезпечення позову від 19.04.2023 року позивачем не зазначено, яким чином вказані заходи забезпечення позову, можуть сприяти виконанню рішення суду. Крім того, не зазначено обставини та не надано документів, які б свідчили про те, що, дійсно, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Скаржник, вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження факту реальної загрози вчинення відповідачем дій, які спрямовані на відчуження майна чи вчинення інших дій стосовно належного йому майна.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Покровський ГЗК» зазначає, що посилання відповідача на ухвали Нікопольського міськрайонного суду з питань забезпечення позову у справах 182/2813/22, 182/2757/22, 182/2768/22 є необґрунтованими, оскільки обставини справи, предмет розгляду та сторони вказаних відповідачем справ та даної справи є різними. Позивач звернувся із заявою про забезпечення позову, з урахуванням відчуження ОСОБА_4 незаконно приватизованої земельної ділянки та ризику подальшого її відчуження. Вважає ухвалу суду обґрунтованою, прийнятою із дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2021 року Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділу у Нікопольському районі міськрайонного управління у Нікопольському районі та м.Нікополі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Голови виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Камінського Івана Миколайовича, Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Земельна ділянка, орієнтовною площею 2,5831 га, знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають на балансі АТ «Покровський ГЗК», є його власністю та у 2009-му році були зареєстровані в державному реєстрі речових прав за АТ «Покровський ГЗК».

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» яким затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання ОСОБА_1 у власність земельної ділянки, загальною площею 1,2082 га, в тому числі, пасовища, площею 0,2530 га, землі під сільськогосподарськими та іншими господарськими будівлями і дворами, площею 0,9552 га (кадастровий номер :02:001:0038), із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Покровської міської ради Нікопольського району Дніпропетровської області.

В подальшому земельна ділянка, площею 1,2082 га. (кадастровий номер :02:001:0038), що належала ОСОБА_1 , була відчужена ОСОБА_2

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви АТ «Покровський ГЗК» про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а тому, необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, та заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу, даруванню або укладенню будь-якого іншого правочину щодо відчуження земельної ділянки, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, закладання у заставу або будь-який інший вид забезпечення із земельною ділянкою, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинні містити, зокрема причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно пунктів 1, 2, 4 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язані з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Підстави забезпечення позову необхідно доводити документально, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись у тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) зроблено висновок, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477св19).

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 роз`яснив, що: «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18.

Зі змісту заяви про забезпечення позову, вбачається, що заявник просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, та заборони ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу, дарування або укладення будь-якого іншого правочину щодо відчуження земельної ділянки, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, закладання у заставу або будь-який інший вид забезпечення із земельною ділянкою, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038.

При цьому предметом позову є скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038 розташованої АДРЕСА_1 , на якій знаходяться об`єкти нерухомого майна будинки, які закріплені за Автотранспортним цехом АТ «Покровський ГЗК».

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується інформацією, поданою як на підставу вжиття заходів забезпечення позову, земельна ділянка, площею 1,2082 га. (кадастровий номер :02:001:0038), що належала ОСОБА_1 , була продана ОСОБА_2 .

Існує ймовірність, що новий власник ОСОБА_3 може розпорядитись спірною земельною ділянкою, що зробить неможливим виконання можливого рішення суду у цій справі.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, та вжив заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, та заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо продажу, дарування або укладення будь-якого іншого правочину щодо відчуження земельної ділянки, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038, закладання у заставу або будь-який інший вид забезпечення із земельною ділянкою, загальною площею 1,2082 га, кадастровим номером :02:001:0038.

Під час апеляційного розгляду справи доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване судове рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст.382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення без змін, з врахуванням п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складений 09.11.2023 року

Головуючи суддя О.В. Агєєв