КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1088/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк», Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства (далі - АТ) «Комерційний Індустріальний Банк», Акціонерного товариства (далі - АТ) «Укрсиббанк» про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову вказував, що 3 серпня 2020 року у банкоматі відділення

АТ «Укрсиббанк» № 883 на вулиці Лагерній, 28 у місті Києві він здійснив спробу зняти зі своєї кредитної картки, емітентом якої є АТ «Комерційний Індустріальний Банк», суму у розмірі 1 000 грн, проте на екрані банкомата з`явилося повідомлення про неможливість здійснення операції.

Не отримавши грошові кошти, він залишив банкомат, проте 1 000 грн була списана з його карткового рахунку, про що він дізнався через годину в іншому банкоматі АТ «КБ «Приватбанк».

Через годину він повернувся до банкомату відділення АТ «Укрсиббанк»№ 883 на вулиці Лагерній, 28 у місті Києві для перевірки непрацездатності останнього та спробував зняти 200 грн, банкомат видав йому ці кошти, після чого через хвилину повернув їх до банкомату, списавши з карткового рахунку кошти.

Цього ж дня, він написав заяву у відділені АТ «Укрсиббанк» № 883 на вулиці Лагерній, 28 у місті Києві про вказаний інцидент та надіслав на офіційну електронну адресу АТ «Укрсиббанк» звернення про повернення коштів на його рахунок.

Зазначав, що неодноразово звертався до АТ «Комерційний Індустріальний Банк» із заявами про повернення йому неправомірно списаних коштів, на що отримав відповідь про розгляд його заяви протягом 45 днів.

Вказував, що на час подання позовної заяви відповідачі неправомірно списані з карткового рахунку кошти йому не повернули, тому вважає, що вони прострочили повернення грошових коштів.

За таких обставин, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив суд:

- визнати неправомірним списання з карткового рахунку позивача грошових коштів у розмірі 1 200 грн;

- визнати, що прострочення відповідачем повернення списаних ним грошових коштів таким, що починається з 4 серпня 2020 року;

- стягнути солідарно з відповідачів збитки у розмірі 20 грн, заподіяні некоректним списанням з рахунку коштів та обмеження в їх використанні, пов`язані з вимушеним отриманням інформації щодо залишку коштів на картковому рахунку;

- стягнути з АТ «Комерційний Індустріальний Банк» збитки в розмірі 10 грн, заподіяні внаслідок неналежного інформування про наявність «комісії з надання довідкової інформації про залишок коштів на рахунку в банкоматах на чек або екран»;

- стягнути солідарно з відповідачів індекс інфляції та 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення 1 200 грн;

- стягнути солідарно з відповідачів штрафні санкції за порушення грошового зобов`язання.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Зазначає, що, у випадку якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які ним не виконувалися або які були виконані некоректно, у відповідача наявний обов`язок невідкладно відшкодувати платнику суму такої операції. Проте грошові кошти у розмірі 1 200 грн йому повернено лише через 28 днів.

Вказує, що відповідачем не поінформовано щодо оплатності запиту про стан залишку коштів на рахунку, чим порушено його право на повну, вичерпну і своєчасну інформацію безпосередньо до надання послуги.

АТ «Укрсиббанк» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому послалося на безпідставність його доводів. Вказало, що судом першої інстанції надано належну оцінку доказам і не встановлено порушень прав позивача. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції належним чином оцінив всі обставини справи і ухвалив рішення з додержання норм матеріального та процесуального права, тому судове рішення є законним і обґрунтованим.

Вказало, що відповідно до Правил МПС Mastercard банк-еквайр після отримання чарджбеку може заявити претензію з приводу транзакції, а банк-еквайр може опротестувати дану транзакцію з моменту отримання заяви протягом 45 календарних днів.

АТ «Укрсиббанк» отримало чарджбек від банку-емітента, який обслуговує

ОСОБА_1 , 11 серпня 2020 року і до 25 вересня 2020 року мало право опротестувати транзакцію.

Водночас після проведення розслідування за вказаним випадком та взаєморозрахунку 31 серпня 2020 року банком-емітентом зараховано позивачу грошові кошти у розмірі

1 200 грн, тобто раніше встановленого Правилами МПС Mastercardстроку.

Вимоги про стягнення штрафу за порушення грошового зобов`язання, неустойки та комісій за перегляд залишку на рахунку АТ «Укрсиббанк» вважало безпідставними, оскільки банк не має договірних зобов`язань перед позивачем.

Крім того, зазначило, що суму комісії за запит залишку списано з ОСОБА_1 саме АТ «Комерційний Індустріальний Банк», а не АТ «Укрсиббанк».

Відповідно до частини першої статті 368 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що списання коштів з карткового рахунку позивача відбулося за ініціативи власника платіжного засобу, а банкомат АТ «Укрсиббанк» здійснив повний цикл видачі готівки з карткового рахунку у передбачений Правилами користування банкоматом спосіб.

АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та АТ «Укрсиббанк» не порушували передбачений строк проведення банківського розслідування при списанні коштів, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині визнання неправомірними списання з карткового рахунку позивача грошових коштівв розмірі 1 200 грн, нарахування індексу інфляції, 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення позивачу 1 200 грн та штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання.

Дослідивши наявні у справі докази, Шевченківський районний суд міста Києва дійшов висновку про відсутність у діях відповідачів порушень прав позивача. Суд констатував, що всі дії АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та АТ «Укрсиббанк» були спрямовані на захист позивача.

За таких обставин вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 4 травня 2020 року ОСОБА_1 та АТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір (заяву-пропозицію) № 015043909/980 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з використанням ПК.

Цього ж дня ОСОБА_1 підписав додаток № 1 до договору № 015043909/980 «Тарифний пакет: «Депозитна картка».

3 серпня 2020 року об 11 годині 24 хвилини ОСОБА_1 у банкоматі АТМ А0308358, відділення АТ «Укрсиббанк» № 883 на вулиці Лагерній, 28 у місті Києві розпочав здійснювати дії щодо отримання грошових коштів у розмірі 1 000 грн з його платіжної картки АТ «Комерційний Індустріальний Банк». Водночас грошові кошти ОСОБА_1 не отримано.

Також 3 серпня 2020 року о 12 годині 36 хвилин ОСОБА_1 у банкоматі АТМ А0308358, відділення АТ «Укрсиббанк» № 883 на вулиці Лагерній, 28 у місті Києві розпочав здійснювати дії щодо отримання коштів в сумі 200 грн з його платіжної картки

АТ «Комерційний Індустріальний Банк». Проте, позивач не забрав грошові кошти з банкомата, внаслідок чого вони повернулись докомірки банкомату АТМ А0308358.

3 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укрсиббанк» із заявою, в якій вказав, що з його карткового рахунку списано 1 200 грн, проте грошові кошти банкоматом банку - емітента не видано.

Цього ж дня ОСОБА_1 звернувся до АТ «Комерційний Індустріальний Банк» з вимогою провести розслідування щодо події, яка відбулася 3 серпня 2020 року.

За матеріалами справи судом першої інстації також встановлено, що 11 серпня

2020 року АТ «Укрсиббанк» отримав чарджбек від АТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Відповідно до акта про розбіжності при вивантаженні готівки коштів з банкомату АТМ А0308358 від 4 серпня 2020 року в ретракт-касеті (касета, в якій зберігаються кошти, не вилучені своєчасно клієнтом з банкомату) готівковий надлишок складає 1 200 грн.

В акті перевірки факту здійснення спірних транзакцій в банкоматах АТ «Укрсиббанк» від 26 серпня 2020 року заначено, що після проведення технічної експертизи роботи банкомату встановлено, що кошти в сумі 1 200 грн є надлишковими внаслідок операції зі зняття готівки з картки № НОМЕР_1 від 3 серпня 2020 року.

Крім того, судом попередньої інстанції встановлено, що відповідно до журналу банкомату банк-емітент 3 серпня 2020 року з 11:28:08 до 11:28:14 банкомат на запитану ОСОБА_1 операцію здійснював відрахування грошових коштів, а вже об 11:28:14 готівка була видана, проте ОСОБА_1 вже не було біля банкомата, тому банкомат грошові кошти у розмірі 1 000 грн вилучив та направив у відповідну касету, про що свідчить запис у електронному журналі останнього. Об 11:29:12 в електронному журналі банкомата було зазначено, що видана банкоматом готівка у розмірі 1 000 грн залишилася в АТМ А0308358, будь - ласка, зверніться до свого банку.

Аналогічний процес відбувся з другим візитом ОСОБА_1 при проведенні операції зі зняття коштів в сумі 200 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що АТ «Комерційний Індустріальний Банк» 31 серпня 2020 року повернуло ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 200 грн. Вказана обставина сторонами не заперечувалася.

Щодо вимог позивача про визнання неправомірним списання з карткового рахунку грошових коштів у розмірі 1 200 грн, стягнення індексу інфляції, 3% річних та штрафних санкцій.

Відповідно до частини першої статті 1068 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 1073 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Зміст наведених норм закону дає підстави для висновку, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для відкритого на його ім`я рахунку та несе відповідальність за їх проведення. Однак, обов`язок відшкодувати, завдані клієнту збитки настає у разі, якщо шкоду спричинено за наявності вини банку і саме через його неправомірні дії або бездіяльність.

Згідно з пунктами 2 та 3 розділу «Порядок здійснення операцій «Видача готівки» Правил користування банкоматом грошові та картку необхідно забирати з банкомату протягом 25 секунд після їх появи. У випадку якщо картка чи гроші не забрані протягом вказаного часу, вони вилучаються банкоматом, аби запобігти їх використанню сторонніми особами.

Як встановлено судом першої інстанції, банкомат здійснив вилучення коштів через 55 секунд після їх видачі, тобто з дотриманням Правил користування банкоматом.

Відповідно до Правил МПС Mastercard умовою для формування зворотного платежу (чарджбеку) банка-емітента до банка-еквайера є звернення власника картки до банка-емітента, зокрема, якщо при проведенні транзакції зняття готівки в банкоматі частина або всі кошти не видались, проте були списані.

Відповідно до Правил МПС Mastercard банк-екайр після отримання чарджбеку банк-емітент може заявити претензії з приводу транзакції протягом 45 календарних днів.

3 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідачів з відповідними зверненнями і 31 серпня 2020 року АТ «Комерційний Індустріальний Банк» повернуло позивачу грошові кошти у розмірі 1 200 грн, тобто в межах 45-денного строку, встановленого Правилами МПС Mastercard.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційним судом встановлено, що банком проведено транзакцію з видачі готівки з банкомату за вимогою позивача. Однак, забравши платіжну картку ОСОБА_1 , не дочекавшись готівкових коштів, які видано банкоматом, залишив місце розташування банкомата. Спірні кошти повернено до комірки банкомата. Наведене свідчить, що до наслідків у вигляді неотримання грошових коштів сприяла недбалість позивача, за яку банківська установа не несе відповідальність.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача АТ «Комерційний Індустріальний Банк» та АТ «Укрсиббанк» своїми неправомірними діями чи бездіяльністю.

Доводи заявника про те, що у відповідача наявний обов`язок невідкладно відшкодувати платнику суму такої операції, що ним вчинено не було, відхиляються апеляційним судом, оскільки, як встановлено АТ «Комерційний Індустріальний Банк» повернуло позивачу грошові кошти у розмірі 1 200 грн, тобто в межах 45-денного строку, встановленого Правилами МПС Mastercard.

Щодо вимог позивача про стягнення збитків, завданих внаслідок неналежного інформування про наявність комісії з надання довідкової інформації про залишок коштів на рахунку.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі змістом частини першої статті 627, частини першої статті 628 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до пункту 5.2 додатку № 1 до договору № 015043909/980 «Тарифний пакет: «Депозитна картка», підписаного позивачем, за надання довідкової інформації про залишок коштів на рахунку в банкоматах та ПОС-терміналах банків України на чек та/або екран сплачує комісію 5 грн.

За таких обставин суд попередньої інстанції обґрунтовано відхилив твердження позивача про те, що його не проінформовано щодо наявності комісії, оскільки при підписанні договору та додатку до нього позивач погодився з істотними умовами такого договору.

Посилання заявника на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 752/16363/15-ц), відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

У справі № 752/16363/15-ц суд касаційної інстанції зазначив, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Водночас судами попередніх інстанцій у вказаній справі встановлено, що позивач виконала всі необхідні дії щодо своєчасного повідомлення банку про зникнення коштів з рахунку у країні Іспанія, у якій на той момент не перебувала, а тому з відповідача підлягають стягненню спірні кошти.

За таких обставин правовідносини у вказаній справі не є подібними із правовідносинами у справі № 761/26168/20.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року

у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважала за потрібне конкретизувати вказаний правовий висновок, про що вказала у постанові від 12 жовтня 2021 року

у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).

Конкретизація правового висновку полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення «Серявін проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції зводяться до незгоди відповідача з висновками суду та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, вже були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно та об`єктивно досліджено всі обставини справи, зібраним доказам дано правильну правову оцінку, а ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Оскільки суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник