Справа № 458/118/22 Головуючий у 1 інстанції: Кшик О.І.
Провадження № 22-ц/811/1220/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Cалата Я.І.,

з участю: адвоката Ганусяк О.І. на стороні відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №458/118/22 за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» - Дворської Альони Русланівни на рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ "Фінансова компанія "ФІНРАЙТ", треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець Виконавчого округу Львівської області Шелінська Юлія Андріївна,- про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

в с т а н о в и в :

21 лютого 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Ганусяк О.І. звернувся до Турківського районного суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФІНРАЙТ", третя особа: нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В.,- про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування позову посилався на те, що 05 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ "ІМЕКСБАНК", правонаступником якого є ТзОВ "Фінансова компанія "ФІНРАЙТ" укладено кредитний договір №999-00087484/1, відповідно до якого відповідачем нібито надано позивачу кредитні кошти в строкове платне користування. Позивач з постанови про відкриття виконавчого провадження дізнався, що 08 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження №68560399 щодо виконання виконавчого напису. Позивач умови кредитного договору виконав, суму кредиту повернув в повній мірі ще в 2016 році, жодних претензій з боку банку йому не надходило та вважає дану заборгованість необгрунтованою. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тому у нотаріуса відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі є безпідставним. Нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а також факту наявності пропуску трьохрічного строку з дня виникнення права вимоги в кредитора. Крім того, ОСОБА_1 в період з 25 липня 2015 року по 05 листопада 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в Донецькій області та, відповідно, проценти за користування кредитом йому не нараховуються. Жодної вимоги від відповідача про погашення заборгованості за кредитним договором на адресу позивача не надходило.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9199, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. від 22 грудня 2021 року щодо звернення стягнення заборгованості за кредитним договором №999-00087484/1 від 05.11.2013 та стягнути судові витрати.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. і зареєстрований в реєстрі за №9199 про стягнення на користь ТзОВ"ФК "ФІНРАЙТ" заборгованість, що виникла за кредитним договором №999-00087484/1 від 05 листопада 2013 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ПАТ "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ТзОВ"ФК "ФІНРАЙТ" на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.- разом в сумі 10 992,40 грн.

Визначено, що в силу положень ч.7 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2022 року у справі №458/118/22 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. оскаржила представниця ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» Дворська А.Р. Зазначає, що ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» не знало про наявність цієї справи, а тому не мало можливості заявити в суді першої інстанції клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, вважає витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн завищеними та такими, що не відповідають розумним оцінкам, а також підлягають зменшенню на 90% від заявленої суми. Окрім цього, вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг. Стверджує, що позивачем не був наданий детальний розрахунок наданих послуг згідно укладеного договору про надання правової допомоги.

Просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн з ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» на користь ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким зменшити витрати на правову допомогу на 90% від заявленої суми.

15 червня 2023 року від адвоката Ганусяка О.І.- представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити в силі оскаржуване рішення у зв`язку з необгрунтованістю доводів апеляційної скарги. Звертає увагу на доведеність з сторони позивача факту понесення витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн, а також, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не в праві втручатися в ці правовідносини. Також звертає увагу на відсутність з сторони відповідача клопотання про зменшення витрат позивача на правничу допомогу та обгрунтованих заперечень щодо розміру таких витрат.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Ганусяк О.І. на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити часткового з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині щодо вирішення питання витрат на правничу допомогу, суд виходив з тих підстав, що надані позивачу послуги та понесені ним витрати на правову допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, що такі послуги відповідають умовам договору про надання юридичних послуг, а також, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 10000 грн відповідають критеріям реальності таких витрат, співмірності та розумності їхнього розміру.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з даним позовом звертався до суду через свого представника адвоката Ганусяка О.І.

До позовної заяви було долучено ордер на надання правничої допомоги та договір про надання правової допомоги №02/02-1 від 11 лютого 2021 року (далі договір) укладеного між адвокатом Ганусяком О.І. та Круц І.В.

Згідно п.1.1 договору, адвокат бере участь у судових органах усіх інстанцій по справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ"ФК"ФІНРАЙТ" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що гонорар адвоката за цим договором становить 10 000,00 грн.

Відповідно до квитанції 0.0..1 від 11.02.2022 позивач ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_2 за договором №02/02-1 гонорар у розмірі 10 000 грн.

В позовній заяві позивачем заявлено розмір таких витрат на загальну суму 10 000,00 грн.

З такими висновками колегія суддів частково не погоджується з наступних підстав.

Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18. При цьому договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) викладено правовий висновок про те, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження)

За результатами розгляду позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Рішення суду в частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 22.12.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Личуком Т.В. і зареєстрований в реєстрі за №9199 про стягнення на користь ТзОВ"ФК"ФІНРАЙТ" заборгованість, що виникла за кредитним договором №999-00087484/1 від 05.11.2013, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ПАТ "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_1 , скаржником не оскаржується, в зв`язку чим в цій частині рішення суду не перевіряється на його законність.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що ТзОВ «ФК«ФІНРАЙТ» до моменту постановлення оскаржуваного рішення участі в суді першої інстанції не брало, докази належного повідомлення про місце, час та дату розгляду справи до моменту ухвалення рішення, матеріали справи не містять. Уся судова кореспонденція, яка надсилалася судом ТзОВ ФК«ФІНРАЙТ» поверталася без вручення з відміткою на довідці Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою», в зв`язку з чим ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» було фактично позбавлене можливості на подання клопотання про зменшення витрат на правову допомогу у зв`язку з завищенням розміру та не відповідності її розумним розцінкам, про що останній заявляє в суді апеляційної інстанції.

Предметом спору був виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Личук Т.В. 22 грудня 2021 року, який було зареєстрований в реєстрі за №9199, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "ФК "ФІНРАЙТ" заборгованість, що виникла за кредитним договором №999-00087484/1 від 05.11.2013, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ПАТ "ІМЕКСБАНК" та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ "ІМЕКСБАНК" за вказаним кредитним договором є ТОВ "ФК "ФІНРАЙТ" в загальному розмірі 22367 грн 58 коп.

У вищезгаданій додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що незалежно від волі сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

З огляду на відсутність у ТОВ ФК «ФІНРАЙТ» з поважних причин можливості в суді першої інстанції до моменту ухвалення оскаржуваного рішення заявити клопотання про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, предмет спору та відсутність у тексті договору про надання правової допомоги умов щодо форми і порядку обчислення адвокатського гонорару, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Ганусяк О.І. послуг, колегія суддів вважає розмір витрат заявлених позивачем до стягнення за надану правову допомогу в сумі 10000 грн є завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності, справедливості, складності справи та обсягам виконаних робіт.

На згадані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для стягнення з ТзОВ"ФК"ФІНРАЙТ" на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір витрати на правничу допомогу, які слід стягнути з ТзОВ "ФК"ФІНРАЙТ" на користь ОСОБА_1 з 10000 грн до 5000 грн, оскільки такий розмір витрат на правничу допомогу буде відповідати критеріям розумності, справедливості, складності справи та обсягам виконаних робіт адвокатом в даній справі, у зв`язку з чим рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року в цій частині слід змінити.

В решті рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 рокуслід залишити без змін, оскільки таке скаржником не оскаржується, в зв`язку з чим судом в цій частині не перевір`яється його на законність.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.3; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» - Дворської Альони Русланівни задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 25 липня 2022 року змінити в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч грн..) гривень витрат на професійну правничу допомогу (разом із судовим збором підлягає до стягнення 5 992,40 грн.)

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк