г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3225/23
Номер провадження 2/213/1390/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Мазуренка В.В., розглянув заочно в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву від 07 вересня 2010 року, на підставі якої йому було відкрито кредитний рахунок, надана кредитна картка та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 35 000,00 грн. Відповідачу надана можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту. Однак він взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 17.07.2023 має заборгованість у розмірі 34681,02 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 27186,41 грн, заборгованості за відсотками 7494,61 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

В судове засідання сторони не викликались.

30 серпня 2023 року відповідач подав відзив на позов. Проти задоволення позову заперечує, вказує, що в анкеті-заяві позичальника не обумовлена процентна ставка за кредитом, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення процентів посилається на Умови та правила обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та тарифи за карткою. Однак, на думку відповідача, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та Тарифами був ознайомлений відповідач та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів, неустойки та саме у зазначених розмірах і порядку нарахування. Роздруківка із сайту позивача не може вважатися належним доказом, оскільки не є результатом волевиявлення обох сторін договору, бо банк може вносити відповідні зміни до Умов та Правил споживчого кредитування, з якими відповідач не ознайомлювався. На спірні правовідносини не поширюються правила ч.1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг неодноразово змінювались у період з часу укладення договору до моменту звернення до суду з даним позовом. Також вказує, що у суду відсутні правові підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Відповідач заперечує і щодо стягнення з нього тіла кредиту посилаючись на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 за №2024/02.0-7.1, яким засвідчені форс-мажорні обставини: військову агресію РФ проти України, а тому зазначені обставини до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними по договору, виконання якого настало згідно з умовами договору, і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. У відзиві вказує, що через події в країні він втратив роботу, немає засобів до існування, знаходиться у пошуку роботи. Він не заперечує проти того, що тіло кредиту повинно бути повернуто, але після відновлення власного фінансового положення та з урахуванням закінчення дії форс-мажорних обставин та воєнного стану. У період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором споживач звільняється від відповідальності перед кредитором за таке прострочення, зокрема від обов`язку сплатити неустойку, сплата якої передбачена договором.

Відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

22 вересня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, де вказує, що кредитний договір між сторонами укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Сторонами при укладені договору були оговорені всі істотні умови. Відповідач своїм особистим підписом засвідчив, що він згоден з тим, що заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Банк виконав умови договору та надав відповідачу кредитні кошти, якими той користувався, що видно із виписки з банківського рахунку. Отже між сторонами укладено договір, який ніким не ос порений, тому є підстави для стягнення заборгованості з відповідача.

Стосовно посилання відповідача на несплату заборгованості у зв`язку із форс-мажорними обставинами позивач, посилаючись на судові рішення Господарських судів, вказав на неприйняття форс-мажорних обставин (введення воєнного стану) як на підставу звільнення від відповідальності за порушення умов договору, яке мало місце до введення воєнного стану. Позивач зазначає, що протягом попередніх місяців відповідач мав всі можливості обміну листами про форс-мажорні обставини а лист ТПП від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 є лише одним з документів, необхідних для доведення форс-мажору та припинення відповідальності за невиконані зобов`язання саме під час дії обставин форс-мажору, які потрібно буде довести у разі спору. Застосування такого листа було б можливим за погодженням іншої сторони договору, а у разі відмови рекомендовано звернутися саме до ТПП, де пройти процедуру засвідчення форс-мажору.

Позивач вказує, що процентна ставка була змінена на підставі наказів банку, що відбулось з певної дати та узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений. У разі незгоди з новою процентною ставкою боржник мав можливість погасити наявні заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявному боргу.

Із виписки по рахунку видно, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання по кредиту, отже знав про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання.

Наполягають на задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

23 серпня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

07 вересня 2010 року ОСОБА_1 заповнена анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначено, що клієнт погоджується з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua, які він зобов`язується виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Заява-анкета підписана відповідачем.

04.05.2019 року відповідачем також була підписана заява анкета про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, в якій зазначено, що він погоджується що зміни в Умови та Правила вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє про зміни за допомогою визначених умовами і правилами каналів зв`язку.

29.03.2021 відповідачем з використанням ОТР пароля підписано паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування, процентні ставки відповідно до розміру кредитного ліміту по картці, орієнтовна загальна вартість кредиту, порядок його повернення тощо.

За умовами договору банк видавав відповідачу кредитні картки: 03.04.2013 картка Універсальна номер картки НОМЕР_1 з терміном дії -вересень 2015, 06.11.2015 WGMMS DebitMasterCard Gold, номер картки НОМЕР_2 , 06.11.2015 Картка Універсальна GОLD, номер картки НОМЕР_3 , з терміном дії травень 2019, 04.05.2019 Картка Універсальна GОLD, номер картки НОМЕР_4 , з терміном дії березень 2023.

Банк надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картку, а саме: 03.04.2013 відбувся старт карткового рахунку НОМЕР_1 та встановлено кредитний ліміт в розмірі 300,00 грн. В подальшому кредитний ліміт періодично змінювався, в тому числі 19.04.2021 збільшено до 19000 грн, 23.06.2021 зменшено до 7850,00 грн, 12.08.2021 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн, 29.12.2021 - встановлений у розмірі 35000,00 грн. В подальшому кредитний ліміт поступово зменшувався та 02.02.2023 зменшено до 0,00 грн.

Із Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого видно що з 01.01.2013 всі картки переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», який передбачає базову %ставку в місяць 2,5%, за тратами з 01.09.2014 2,9%, за тратами з 01.04.2015 3,6%. Обов`язків щомісячний платіж 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; з 01.04.2014 5% від заборгованості (але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості). Для тарифного плану «Універсальна GОLD» передбачено базову % ставку в місяць 2,5%, за тратами з 01.09.2014 2,7%, за тратами з 01.04.2015 3,5%. Обов`язків щомісячний платіж 7% від заборгованості (але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; з 01.04.2014 5% від заборгованості (але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості).

Також до позову позивачем додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 та накази про зміну умов кредитування. З наказу від 18.02.2015 видно про збільшення базової відсоткової ставки з 01.04.2015 по карті «Універсальна» з 2,90% до 3,60%, по карті «Універсальна GОLD» з 2,70% до 3,50%.

Із виписки за договором за період з 03.04.2013 по 19.07.2023 видно операції за картками, зокрема, переказ із своєї картки, зняття готівки, поповнення мобільного, оплата товарів та послуг, поповнення готівкою своєї картки, зарахування переказів, зняття коштів за сервісом «оплата частинами» тощо.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором станом на 17 липня 2023 року становить 34681,02 грн, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредита у розмірі 27186,41 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 7494,61 грн.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за кредитним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України (далі -ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що 07 вересня 2010 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом.

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості по кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками.

На підтвердження умов кредитування АТ КБ «ПриватБанк» надало копію анкети-заяви відповідача ОСОБА_2 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунок заборгованості, виписку з рахунку на ім`я ОСОБА_2 , довідку про видані кредитні картки та про зміну умов кредитування щодо зміни кредитного ліміту, Паспорт споживчого кредиту.

Проте, у анкеті-заяві позичальника від 07 вересня 2010 року відсутня відмітка про те, яку саме картку просив видати відповідач, не зазначений бажаний кредитний ліміт та процентна ставка. Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача ОСОБА_2 , його контактну інформацію. Ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

Отже, надані позивачем до позовної заяви документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування щодо визначення розміру та сплати процентів.

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» є неналежним доказом, оскільки не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальнику у межах підписаної ним анкети -заяви від 07.09.2010 року, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «ПриватБанк», що не має правового значення для вирішення даного спору.

Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з таким Витягом з Тарифів та витягом з Умов і змінами до нього було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про розмір відсотків, сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17).

Розрахунок заборгованості, виписка з рахунку та надані суду довідки про видані кредитні картки та зміну умов кредитування також не є документами, які можуть посвідчувати погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів. Окрім того, як вказує позивач, кредитний договір між сторонами був укладений 07.09.2010, однак із довідок видно, що кредитну картку було видано 03.04.2013 та цього ж дня відбувся старт карткового рахунку відповідача.

Також слід зазначити, що АТ КБ «ПриватБанк» до позову додало паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування. Разом з тим, паспорт споживчого кредитування датований лише 29 березня 2021 року та підписаний відповідачем з використанням ОТР пароля. У ньому визначені умови кредитування для декількох кредитних продуктів - за програмами Картка Універсальна, Картка Універсальна Gold, Картка Platinum, Картка MC World BlackEdition, Картка Visa Signature, Картка MC WorldElite та Картка Visa Infinite.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 викладено правову позицію, згідно з якої ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Враховуючи викладене, суд першої доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ «КБ «Приватбанк» про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості по відсотках в розмірі 7494,61 грн.

Водночас, із відзиву видно, що відповідач визнає факт користування кредитними коштами та не заперечує проти того, що вони повинні бути повернуті.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору грошові кошти (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частина 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Як передбачено ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за укладеним між сторонами кредитним договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розраховуватись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В свою чергу ОСОБА_1 скориставшись кредитними коштами, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення витраченої частини кредитного ліміту виконує неналежним чином, кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями банку своєчасно не надавав, в зв`язку з чим станом на 17.07.2023 виникла заборгованість за тілом кредита у розмірі 27186,41 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредита у розмірі 27186,41 грн є обґрунтованою та доведеною.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, у розмірах встановлених законом, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України (сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми або сплата процентів у розмірі визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України) позивач не пред`явив.

Щодо заперечень відповідача проти стягнення з нього тіла кредиту посилаючись на форс-мажорні обставини суд зазначає таке.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 1ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні " Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався.

У листі №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставною введення воєнного стану.

Отже, введення воєнного стану в Україні визнано ТПП форс-мажорною обставиною, яка могла бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Посилання відповідача на те, що внаслідок подій в країні він втратив роботу та не має засобів до існування не знайшло підтвердження в судовому засіданні та не підтверджено жодними доказами. Відповідач жодним чином не підтвердив ту обставину, що саме внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, він не мав можливості виконати свої зобов`язання за договором.

Як видно із виписки за договором, в період з березня 2022 року по червень 2023 року відповідач здійснював переказ коштів на картковий рахунок, поповнював картку, у зв`язку з чим заборгованість частково зменшувалась.

При цьому, суд враховує, що обов`язок з оплати заборгованості за кредитним договором у відповідача, відповідно до розрахунку заборгованості за договором, виник значно раніше, ніж обставини, на які посилається відповідач та які зазначені в листі Торгово- промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Отже відповідачем не надано належних та достовірних доказів того, що в нього виникли непереборні, об`єктивні обставини, які перешкоджали йому виконувати зобов`язання за кредитним договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем не виконано умови кредитного договору від 07.09.2010 року щодо повернення використаної суми кредитних коштів, заборгованість за тілом кредиту складає 27186,41 грн, суд доходить висновку про обґрунтованість позову в цій частині, отже пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 2103,75 грн (27186,41 грн*2684 грн / 34681,02 грн).

Керуючись ст.ст. 207, 525, 526, 530, 611, 617, 625, 626, 628, 633, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором б/н від 07 вересня 2010 року, яка станом на 17 липня 2023 року становить 27186 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят шість) гривень 61 коп та складається із заборгованості за кредитом.

В задоволенні іншої частини позову у розмірі 7494 (сім тисяч чотириста дев`яносто чотири) гривні 61 клоп - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" судовий збір у розмірі 2 103 (дві тисячі сто три) гривні 75 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", Код , юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, 01001.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Дата складення повного тексту судового рішення 12 жовтня 2023 року.

Суддя В.В.Мазуренко