Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 494/391/23
Номер проведження 2/508/135/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року Миколаївський районний суд

Одеської області

В складі головуючого судді Горобця В.Л.

Секретаря Товт Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Миколаївка цивільну справу у спрощеному позовному провадженні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином.

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського районного суду Одеської області з позовом звернувся ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь, моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 400 000 ( чотириста тисяч ) гривень.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 , зазначив, що 08 квітня 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилинах він знаходився біля входу до адміністративної будівлі Березівського ВП Лиманськогло ГУНП в Одеській області, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 3, м. Березівка, Одеської області. В цей час до середини приміщення заходив ОСОБА_2 , з яким у нього існують неприязнені відносини. Під час того, як ОСОБА_2 , проходив повз ОСОБА_1 , між ними виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_2 , не зупинився, а почав заходити до середини. Позивач вирішив також зайти до приміщення за ОСОБА_2 , та взяв ще відкриті двері за внутрішню ручку дверей, за яку тримав двері і ОСОБА_2 .. Побачивши це, він навмисно, з метою припинення йому тілесних ушкоджень, розуміючи, що його рука залишилась в дверному пройомі, три рази сильно смикнув двері у свій бік, защемивши при цьому дверима його руку. ОСОБА_2 , бачив, що його рука знаходиться у дверному пройомі і, незважаючи на його крики від болю, умисно смикнув ще раз за двері, защемивши при цьому дверима його руку ( пальці ). Тим самим ОСОБА_2 , заподіяв ОСОБА_1 , середньої важкості тілесні ушкодження.

За заявою ОСОБА_1 , 20.11.2016 року відомості про вчинення ОСОБА_2 , кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР. Лише 02.12.2021 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 , за ч. 1 ст. 122 КК України був прийнятий до провадження в Березівському районному суді Одеської області.

Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №0000229 від 08.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 , залишено без розгляду.

Крім того, 20 листопада 2016 року приблизно о 11 годині 00 хвилинах ОСОБА_2 перебував в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований на території ринку по АДРЕСА_1 . На той час в приміщення магазину зайшов ОСОБА_1 , де на грунті неприязних відносин, між ними виникла сварка. Коли ж позивач вийшов з приміщення магазину, то ОСОБА_2 , навмисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав йому удар кулаком у праве плече та одразу наніс ще 4 удари в плече, після чого бив головою об припаркований мікроавтобус. Тим самим, ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 , тілесні ушкодження середньої важкості.

Цього ж дня з заявою про вчинення ОСОБА_2 , кримінального правопорушення ОСОБА_1 , звернувсядо Березівського ВП. Відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені доЄдиного реєстру досудових розслідувань за №0000634. По даній справі позивач 20.11.2016 року визнаний потерпілим.

Лише 02.12.2021 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 , був направлений та прийнятий до провадження Березівським районним судом.

Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження №0000634 від 20.11.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито.

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 , завдав ОСОБА_1 , моральної шкоди, яка полягає не лише у фізичному болі, а й у душевних стражданнях, хвилюваннях, образі, переживанням фізичних незручностей. У звя`зку з тим, що він є людиною похилого віку, проживає один ( дружина померла), позивач був позбавлений можливості двічі, на протязі тривалого часу просити знайомих та друзів у фізичній допомозі: принести продукти, приготувати поїсти та інше. У зв`язку з отриманими травмами змінився його звичний уклад життя, він не міг вільно пересуватись, так як спочатку боліла рука,а після другого злочину - плече. До теперішнього часу у нього болить рука і пальці погано праюють. Значні для нього витрати він поніс і на лікування. Після вчинення ОСОБА_2 злочинів, ОСОБА_1 ,

увесь час перебуває у пригніченому стані, нервує, має поганий сон. До теперішнього часу відповідач не відшкодував йому будь-які збитки і, навіть, не вибачився перед позивачем, що вказує на його байдуже і безвідповідальне ставлення до наслідків свого діяння. Навпаки, відповідач просто знущається та насміхається над позивачем, плює на нього. Моральну шкоду у зв`язку цимиобставинами оцінює у 400 000 ( чотириста тисяч ) гривень ( по 200 000 гривень за кожен злочин ).

Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 21.03.2023 року дану справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Повідомив, що він отримав тілесні ушкодження від ОСОБА_2 .. Відповідач і досі погрожує, безпідставно звинувачує його і не має поваги до нього.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 квітня 2016 року приблизно о 16 годині 00 хвилинах він знаходився біля входу до адміністративної будівлі Березівського ВП Лиманськогло ГУНП в Одеській області, що розташована за адресою: вул. Мічуріна, 3, м. Березівка, Одеської області. В цей час до середини приміщення заходив ОСОБА_2 , який умисно смикнув за двері, защемивши при цьому дверима руку ( пальці ) ОСОБА_1 .. Тим самим ОСОБА_2 , заподіяв ОСОБА_1 , середньої важкості тілесні ушкодження.

Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №0000229 від 08.04.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 , залишено без розгляду ( а.с. 5, 6, 7, 8, 9 ).

20 листопада 2016 року приблизно о 11 годині 00 хвилинах ОСОБА_2 перебував в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований на території ринку по АДРЕСА_1 . На той час в приміщення магазину зайшов ОСОБА_1 , де на грунті неприязних відносин, між ними виникла сварка. Коли ж позивач вийшов з приміщення магазину, то ОСОБА_2 , навмисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, завдав йому удар кулаком у праве плече та одразу наніс ще 4 удари в плече, після чого бив головою об припаркований мікроавтобус. Тим самим, ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 , тілесні ушкодження середньої важкості.

Відповідно до ухвали Березівського районного суду Одеської області від 07.12.2021 року ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звільнено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.Кримінальне провадження №0000634 від 20.11.2016 року по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України закрито ( а.с. 10-14).

Незважаючи на вчинення відповідачем ОСОБА_2 , відносно ОСОБА_1 , кримінального злочину, ОСОБА_2 , не вчинив жодних дій для врегулювання питання щодо відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, саме тому позивач змушений звертатися до суду з позовом про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Внаслідок протиправних дій відповідача та заподіяння тілесних ушкоджень, позивач ОСОБА_1 , перебував на лікуванні в Комунальному Некомерційному Підприємстві «Березівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Березівської міської ради Одеської області, що підтверджується випискою від 28.12.2021 року № 427 ( а.с. 19 ).

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( ч. 1 ст. 76 ЦПК України ).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України ).

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

У відповідності до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема відповідно до ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули відповідні строки.

Із роз`яснень, викладених у п.1 постанови пленуму Верховного Суду України №12 від 20.02.2004 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює закриття кримінальних справ»» вбачається, що звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

У пункті першому постанови пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, Кримінально-процесуальним кодексом України. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Таким чином, обов`язковою передумовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного злочину, незалежно від того, є він закінченим чи незакінченим, а так само вчинення такого злочину одноособово чи у співучасті.

Прийняття судом рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можливе лише за згодою особи на відповідну підставу закриття кримінального провадження.

Питання про звільнення від кримінальної відповідальності суд вирішує у формі ухвали. Незважаючи на те, що зазначений вид судового рішення, за правилами кримінального процесуального закону, не передбачає визнання особи винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, усе ж зазначена підстава для звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання такої особи чи визнання її невинною, а визначені в КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими.

Суть цього правового інституту полягає у тому, що держава за певних визначених законом умов, відмовляється від засудження особи, яка вчинила злочин та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Тобто, звільнення від кримінальної відповідальності можливе у разі вчинення кримінально-караного діяння і наявності умов, необхідних для його застосування. Звільнення від кримінальної відповідальності є формою реалізації кримінальної відповідальності, яка можлива після кримінально-правової кваліфікації діяння, встановлення особи, яка його вчинила, та умов та обставин, за яких особа звільняється від кримінальної відповідальності.

Таким чином, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі застосування строків давності не може свідчити про не вчинення особою злочину, звинуваченою у ньому. З огляду на це особа, яка вважає себе невинуватою у вчиненні злочину або вина якої у вчиненні злочину не доведена, вправі вимагати не застосування строків давності, а постановлення виправдувального вироку або постановлення ухвали про відсутність події та складу злочину в діях такої особи. Лише такі процесуальні рішення носять реабілітуючий характер та звільняють особу від усіх звинувачень у вчиненні протиправного караного діяння.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/4225/15, від 03.10.2018 року у справі №463/1380/15-ц.

У частині першій ст. 373 КПК України встановлено вичерпний перелік підстав для ухвалення виправдувального вироку, а саме у разі, якщо не доведено, що:1)вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Тобто, суд ухвалює виправдувальний вирок виключно із реабілітуючи підстав.

В судовому засіданні встановлено, що шкода позивачу завдана неправомірними діями відповідача внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення. А отже, суд приходить до висновку, що саме протиправними діями відповідача ОСОБА_2 , в результаті вчинення ним кримінального правопорушення, позивачу ОСОБА_1 , були причинені тілесні ушкодження, тобто йому була завдана моральна шкода.

Визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Пунктами 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 5 вищевказаної постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, позивач ОСОБА_1 поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у зв`язку з нанесенням відповідачем ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень. Судом враховується, що позивач під час та протягом тривалого часу після нанесення йому тілесних ушкоджень відповідачем відчував фізичний біль та моральні страждання, протягом кількох днів не міг нормально дихати, відчував сильний біль в усьому тілі. Відповідач вчинив насильницькі зухвалі дії стосовно чоловіка похилого віку. Крім фізичного болю, позивач тривалий час відчував психологічний дискомфорт внаслідок заподіяння їй фізичної та моральної образи, порушення його права недоторканості, внаслідок чого він тривалий час не може заспокоїтись, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на його користь 10000 гривень в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди.

Таким чином, виходяти з принципу розумності та справедливості, суд приходить саме до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача морульну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , при зверненні до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої злочином, звільнений від сплати судового збору, а тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 536 гривень 80 копійок.

Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 моральну шкоду, заподіяну злочином в розмірі 10000 ( десять тисяч ) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 536 гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня повного складання тексту рішення, а стороною що не була присутня в судовому засіданні з дня отримання копії рішення до Одеського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Одеської області, відповідно до п. п. 15.5) п. п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, який передбачає, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 03 травня 2023 року.

Суддя: Горобець В.Л.