Ухвала

15 травня 2023 року

м. Київ

справа № 149/1647/22

провадження № 61-5832ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 липня 2020 року сталася ДТП за участю сідлового тягача DAF XF 105.460. д.н.з. НОМЕР_1 у зчеплені з напівпричепом SCHMITZ SKO 24 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який проявив неуважність та допустив зіткнення з попутним напівпричепом SCHMITZ SO1, д.н.з. НОМЕР_3 , у зчепленні з сідловим тягачем DAF XF 95/530, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби позивача отримали механічні ушкодження. Винуватцем ДТП був водій ОСОБА_3 .

Тягач DAF XF 105.460. д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 на праві власності належить ОСОБА_4 , згідно Полісу № АР/4115038. Водій ОСОБА_3 згідно ТТН від 22 липня 2020 року був водієм перевізника - ФОП ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП позивач зазнав матеріальну шкоду в розмірі 447 900,30 грн. ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту: 123 705,82 грн за заподіяні збитки тягача DAF XF 95.530 та 6 294,18 грн за збитки заподіяні напівпричепу SCHMITZ SO1, що в сумі становить 130 000,00 грн. Відтак, страхова компанія виконала свої зобов`язання в межах встановленого ліміту.

Посилаючись на викладене вище просив стягнути з ОСОБА_2 , яка була перевізником, на свою користь матеріальні збитки в розмірі 317 900,30 грн, зокрема: 229 705,70 грн матеріального збитку заподіяного сідловому тягачу DAF XF 95.530 НОМЕР_4; 143 634,60 грн матеріального збитку заподіяного напівпричепу SCHMITZ SO1 д.н.з. НОМЕР_3 ; 10 000,00 грн витрат понесених на здійснення оцінки матеріального збитку, завданого власнику КТЗ; 40 000,00 грн витрат понесених на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП; 20 000,00 грн витрат понесених на евакуацію транспортного засобу до м. Львова; 4 650,00 грн витрат понесених за зберігання КТЗ; а також 30 000,00 грн - моральної шкоди та 15 000,00 грн судових витрат.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано доказів, які підтверджували б факт існування трудових відносин між водієм ОСОБА_5 та відповідачем.

Суд виходив із того, що надана позивачем товарно-транспортна накладна не свідчить про наявність трудових правовідносин між відповідачем та ОСОБА_5 , а є лише доказом одноразового перевезення вантажу, що може свідчити про укладення цивільно-правового договору і вказує на відсутність підстав для відшкодування завданої шкоди.

20 квітня 2023 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у даній справі є вимоги про відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди.

Ціна позову у загальному розмірі становить 477 990,30 грн.

Тобто, вимоги майнового характеру за позовом станом на 01 січня 2023 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000,00 грн).

Як вбачається з резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Доводи щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі, оскільки зазначені доводи зводяться до заперечення встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, зводиться до спроби переконати суд у необхідності втрутитися у зміст рішень, ухвалених судами попередніх інстанції, й в цілому до заперечення результату розгляду справи апеляційним судом та судом першої інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Макух А. В., немає.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

На підставі викладеного, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров