Справа № 138/2954/21
Провадження №:2-др/138/8/23
18.08.2023 м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю: секретаря Коріняк К.Ю.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Горбового В.А. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку,
В провадженні суду знаходилась вказана вище цивільна справа.
Представник позивача подав до суду заперечення щодо заявленої суми витрат, яка мотивована тим, зокрема, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Судовий збір, який просить стягнути представник відповідача не підлягає стягненню, оскільки у задоволенні зустрічного позову було відмовлено. Не можуть бути стягнуті кошти за зустрічі клієнта з адвокатом, узгодження правових позицій та оформлення повноважень, оскільки дані процеси могли пройти дистанційно і 5 годин для цього забагато. Так само, як підготовка та надіслання клопотань. Крім того, не можуть бути стягнуті витрати за підготовку зустрічного позову, так як у його задоволенні було відмовлено. Витрати на прибуття представника відповідача до суду взагалі не підтверджено жодними доказами.
В судовому засіданні представник позивача зазначив, що судові витрати заявлені стороною відповідача до стягнення є нерозумними та оскільки у зустрічному позові було відмовлено, то витрати у заявленому розмірі стягненню не підлягають.
Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що він брав участь у судових засіданнях і розділити витрати окремо по зустрічному і по первісному позову він не може, оскільки це один спір. Вважає заявлені витрати обгрунтованими та такими, що підлягають стягненню в повному розмірі, оскільки його довіритель йому сплатила такі витрати, а тому тепер позивач має їх компенсувати відповідачеві.
Заслухавши думку представників сторін спору, дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, заперечень представника позивача, матеріали справи та зміст рішення суду від 20.07.2023 суд, прийшов до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки питання про судові витрати відповідача вирішено не було під час ухвалення рішення у справі.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 23.11.2020 у цивільній справі № 638/7748/18.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, 19.07.2022 між адвокатом Горбовим В.А. та ОСОБА_4 укладено договір про надання правничої допомоги та в розділі 3 передбачено, зокрема, що замовник (відповідач) зобов`язується за виконанні роботи виплатити виконавцю (представнику відповідача) винагороду (гонорар) в розмірі, який обумовлюється додатковою угодою до даного договору.
Разом з тим, суд вважає, що заявлені до стягнення судові витрати підлягають частковій компенсації, враховуючи таке.
Суд, беручи до уваги те, що у зустрічному позові було відмовлено, вважає, що судові витрати відповідача у виді сплати судового збору у розмірі 1080,86 грн, а також витрати пов`язані з підготовкою представником відповідача зустрічного позову стягненню не підлягають, а тому в цій частині заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.
Щодо витрат на зустрічі, консультації відповідача, узгодження правової позиції з урахуванням судової практики, оформлення повноважень, а також участь адвоката під час розгляду справи в судових засіданнях, суд зважаючи на те, що представник відповідача у судовому засіданні зазначив про неможливість поділу цих витрат окремо по зустрічному та первісному позовам, дійшов висновку, що такі витрати підлягають стягненню у розмірі 50% від заявленої суми витрат, а саме у розмірі 3250,00 грн (6500,00 грн./50%) та 3900,00 грн. (7800,00 грн./50%).
Представником відповідача було подано 31 (тридцять одне) клопотання в ході розгляду даної цивільної справи, з них лише 5 (п`ять) було задоволено судом, а тому справедливим рішенням буде стягнути витрати на підготовку, оформлення та направлення примірників заяв, клопотань, пояснень з додатками учасникам справи з розрахунку поданих та задоволених клопотань, що становить 1260,00 грн. (7800,00грн./31*5).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказав, що вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат.
Суд вже вище зазначав, що зважаючи на те, що у задоволенні зустрічного позову було відмовлено, тому можливим є компенсації лише половини понесених витрат.
Разом з тим, представником відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження здійснених ним будь-яких витрат на прибуття до суду, а саме на приїзд з м.Київ до м.Могилів-Подільський з метою участі в судових засіданнях та інших процесуальних дій у даній цивільній справі та вартості його харчування.
На запитання суду щодо наявності підтверджуючих документів про понесення таких витрат, зокрема, вартість пального, харчування, вид транспортного засобу яким користувався представник, він особисто зазначив в судовому засіданні, що не вважає за необхідне надавати такі документи суду, оскільки вони були надані відповідачеві та вона оплатила такі витрати, що він може підтвердити лише тією квитанцією, яку він особисто видав довірителю на підтвердження отримання від неї ціє суми коштів.
Крім того, в суду виникає сумнів щодо цієї суми, оскільки розрахунок наведений представником відповідача лише в клопотанні та він є орієнтовним і не наводяться конкретні суми понесених ним витрат на пальне і харчування. Більш того, кожне прибуття обраховано адвокатом у розмірі 4000,00 грн. та ця сума є незмінною для всіх семи судових засідань на які він прибував у період з 27.09.2022 до 20.07.2023. Тобто, не бралась до уваги зміна вартості пального, а також харчування, яка кожного разу могла бути різною за вказаний тривалий період. Також, представник обрахував вказану суму витрат на своє прибуття у судове засідання 26.10.2022, але участі в ньому не брав та в матеріалах справи наявне його клопотання про проведення даного судового засідання без його участі, яке подано ним особисто в канцелярію суду не 26.10.2022, а ще 25.10.2022. Тобто, в день судого засідання адвокат не прибував до суду, а клопотання подав за день до того. Окрім цього, зазначив, що прибував до суду 27.01.2023, але в дану дату судових засідань призначено в даній цивільній справі не було та жодних клопотань в межах справи до суду ним не подано. Право на зазначення орієнтовного розрахунку понесених витрат є у сторін на стадії подачі позову до суду та до ухвалення рішення, а вже під час вирішення питання щодо розподілу цих витрат сторона має зазначити конкретну суму цих витрат та надати докази понесення цих витрат, їх розумності та доцільності.
Враховуючи викладене вище, у стягненні витрат пов`язаних з харчуванням та прибуттям адвоката до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з метою участі у справі та вчиненні інших процесуальних дій слід відмовити, у зв`язку з недоведеністю.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Зважаючи на викладене вище та положення вказаних вище норм, а також те, що при винесенні рішення судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат між сторонами, слід ухвали додаткове рішення та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9410,00 грн., а саме: зустрічі, консультації відповідача, узгодження правової позиції з урахуванням судової практики, оформлення повноважень в розмірі 3250,00 грн., участь адвоката під час розгляду справи в судових засіданнях в розмірі 3900,00 грн., збір інформації в розмірі 1000,00 грн., а також витрати на підготовку, оформлення та направлення примірників заяв, клопотань, пояснень з додатками учасникам справи в розмірі 1260,00 грн
На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на земельну ділянку.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9410 (дев`ять тисяч чотириста десять) гривень 00 копійок.
Судові витрати по зустрічному позову залишити за ОСОБА_4 .
Судові витрати по первісному позову залишити за ОСОБА_3 .
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення суду від 20.07.2023 ухваленого у цивільній справі № 138/2954/21.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст додаткового рішення складено 22.08.2023.
Суддя: Т.Б.Київська