КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/550/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року в Шевченківський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд, відповідач), в якому просив суд: стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь суму матеріального збитку в зв`язку з невиплатою заробітної плати та моральної шкоди за рішенням судів 667 661,90 грн.; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що з 19 лютого 2007 року він працював на посаді начальника відділу оцінки ризиків Запорізької філії АКБ «Форум» та був звільнений з роботи за п. 5 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням до штату головного банку на підставі наказу № 161-к від 14 грудня 2010 року. З 20 листопада 2010 року по 01 квітня 2011 року працював в ПАТ «Банк Форум» на посаді начальника Відділу проблемних активів Південно-Східного регіону Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу. З 01 квітня 2011 року до 01 лютого 2013 року позивач працював в ПАТ «Банк Форум» на посаді начальника Відділу реструктуризації проблемних активів Східного, Південно-Східного та Північно-Східного регіонів Управління реструктуризації проблемних активів роздрібного бізнесу Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу.

В подальшому, 01 лютого 2013 року, його було переведено на посаду головного спеціаліста Відділу реструктуризації Управління моніторингу та реструктуризації Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу ПАТ «Банк Форум».

Вказав, що 19 вересня 2013 року він отримав попередження про наступну зміну істотних умов праці, в якому було зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України та у зв`язку зі змінами в організаційній структурі та штатному розкладі його попереджено про наступну зміну істотних умов праці, а саме, про те, що йому, у разі згоди, пропонується зміна посади на головного економіста відділу роздрібного бізнесу, підрозділу Відділення № 1700 «Запорізька дирекція ПАТ «Банк Форум», зменшення посадового окладу з 11 000 грн. до 4 800 грн.

Зазначив, що 16 грудня 2013 року його було звільнено (наказ про звільнення № 1679к від 13 грудня 2013 року).

Через незаконне звільнення за захистом порушених прав він звертався до суду.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 04 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Форум», як юридичної особи, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

До 04 липня 2019 року, працівник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - уповноважена особа на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» не виконав заходів направлених на виконання судових рішень у справах: № 334/401/14-ц, № 334/4144/15-ц, № 334/1913/16-ц, № 334/4671/18, № 334/8020/18, № 334/6046/18.

Позивач також вказав, що на теперішній час, вищевказані рішення виконані не в повному обсязі, або не виконані взагалі. У зв`язку із цим, він вимушений звернутись до суду з даним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 667 661 грн. 90 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь Держави 6 676 грн. 62 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилався на те, що позивач пред`явив позов до неналежного відповідача, у зв`язку із тим, що він не перебував у трудових відносинах з Фондом. Зазначив, що середній заробіток не відноситься до структури заробітної плати, та у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсутня будь-яка заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 і обов`язок щодо відшкодування середнього заробітку.

Апелянт вказав, що 04 липня 2019 року, відповідно до ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 7000829 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Форум», як юридичної особи, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як ліквідатора ПАТ «Банк Форум» є припиненими.

Також, в апеляційній скарзі, Фонд зазначив, що на виконання судових рішень у справах № 334/401/14-ц, № 334/4144/15-ц та № 334/1913/16, вимоги ОСОБА_1 були включені до сьомої черги реєстру кредиторів на суму 342 067,10 грн. Включення вказаних сум до реєстру кредиторів ПАТ «Банк Форум» до сьомої черги ОСОБА_1 не оскаржувалось. При розгляду даної справи, суд першої інстанції не надав правову оцінку викладеним фактам, які не заперечувалися та визнавалися позивачем, що в свою чергу призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення суду.

На думку апелянта, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі є повторним стягненням заявлених сум, що відповідно до приписів ст. 61 Конституції України заборонено. Механізму скасування попереднього рішення замість нового, законодавством не передбачено.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Просив апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року залишити без змін.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., апеляційна скарга не містить, тому, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - адвокат Сидоренко Ю.А. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з підстав викладених в ній.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Хімін І.С. проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що апеляційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підлягає задоволенню, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , Шевченківський районний суд міста Києва виходив з того, що управління ПАТ «Банк Форум» здійснювали працівники Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призначені на ліквідацію згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», проте, судові рішення у справах № 334/401/14-ц, № 334/4144/15-ц, № 334/1913/16-ц, № 334/4671/18, № 334/8020/18, № 334/6046/18, в процесі ліквідації юридичної особи, в частині стягнення коштів не виконувались без поважних причин, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума матеріального збитку за невиплату заробітної плати та моральної шкоди за рішенням судів в розмірі 667 661,90 грн.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з 19 лютого 2007 року на посаді начальника відділу оцінки ризиків Запорізької філії АКБ «Форум» та був звільнений з роботи за п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням до штату головного банку на підставі наказу 161-к від 14 грудня 2010 року.

З 20 грудня 2010 року по 01 квітня 2011 року ОСОБА_1 працював в ПАТ «Банк Форум» на посаді начальника Відділу проблемних активів Південно-Східного регіону Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу.

З 01 квітня 2011 року до 01 лютого 2013 року позивач працював у ПАТ «Банк Форум`на посаді начальника Відділу реструктуризації проблемних активів Східного, Південно-Східного та Північно-Східного регіонів Управління реструктуризації проблемних активів роздрібного бізнесу Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу.

Судом також встановлено, що 01 лютого 2013 року ОСОБА_1 був переведений на посаду головного спеціаліста Відділу реструктуризації Управління моніторингу та реструктуризації Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу ПАТ «Банк Форум».

В подальшому, 16 грудня 2013 року, позивача було звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України згідно з наказом № 1679к, у зв`язку з відмовою від продовження роботи за новими умовами.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 жовтня 2014 року у справі № 334/401/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди визнано незаконним наказ № 1679к від 13 грудня 2013 року голови правління ПАТ «Банк Форум» про звільнення з роботи ОСОБА_1 за п. 6 ст. 36 КЗпП України та поновлено його на роботі на посаді головного спеціаліста відділу реструктуризації Управління моніторингу та реструктуризації Департаменту проблемних активів роздрібного бізнесу ПАТ «Банк Форум». Стягнуто з ПАТ «Банк Форум» середній заробіток за час вимушеного прогулу, з 16 грудня 2013 року по 10 жовтня 2014 року в загальній сумі 110 898,90 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року, рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 жовтня 2014 року залишено без змін.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 12 серпня 2015 року у справі № 334/4144/15-ц стягнуто з ПАТ «Банк «Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 111 445,20 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 10 грудня 2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 20 липня 2016 року у справі № 334/1913/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заробітної плати за час затримки виконання рішення суду стягнуто солідарно з ПАТ «Банк Форум», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Форум» Ларченко І.М. та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання рішення суду з 06 серпня 2015 року по 06 червня 2016 року у сумі 114 723 грн.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 07 червня 2018 року у справі № 334/1913/16-ц рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 20 липня 2016 року в частині стягнення з ПАТ «Банк «Форум» на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду з 06 серпня 2015 року по 06 червня 2016 року у сумі 114 723 грн. та в частині стягнення з ПАТ «Банк «Форум» на користь держави судового збору у розмірі 551,20 грн. залишено без змін.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17 жовтня 2018 року у справі № 334/4671/18 стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в сумі 168 806,70 грн. за період з 07 червня 2016 року по 31 серпня 2017 року.

Вказане рішення суду залишено без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2019 року та набрало законної сили.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 29 березня 2019 року у справі № 334/8020/18 стягнуто з ПАТ «Банк Форум» (в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 01 вересня 2017 року по 24 жовтня 2018 року у розмірі 156 788,10 грн.

Відповідно до ст. 75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання, немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному.

Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього.

Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Відповідно до ч.3 ст.150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України.

Зокрема, частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Крім того, відповідно до п. 4 листа Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» від 26 грудня 2008 року № 758-0-2-08-19, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

За таких умов, виходячи з наведених положень Конституції України, рішення Конституційного Суду України та роз`яснень Міністерства юстиції України, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відтак, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 04 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис № 7000829 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «Банк Форум» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим.

Тобто, 04 липня 2019 року повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб/Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «Банк Форум» припинено.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною 4 ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 06 квітня 2022 року у справі № 761/19024/20.

Зокрема, у вказаній постанові, Верховний Суд зауважив, що у зв`язку з ліквідацією банку повноваження Фонду припиняються.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником банку.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім цього, Пленум Верховного Суду України у Постанові від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звернув увагу судів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП України і інших актів законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Таким чином, трудові відносини виникають безпосередньо між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б факт укладання між позивачем і Фондом гарантування вкладів фізичних осіб трудового договору (чи контракту), тобто, доказів виникнення та існування відповідних трудових відносин між ними.

Жодною нормою Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлено, що Фонд є правонаступником ліквідованого банку.

Правові висновки, щодо визначення статусу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у подібних правовідносинах, наведені в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2022 року у справі № 761/19024/20 за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Управління праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про виплату вихідної допомоги, середнього заробітку за час розрахунку та відшкодування моральної шкоди (ПАТ КБ «ТК Кредит»).

Зокрема, Верховний Суд зазначив: «Ліквідатор (у цьому випадку Фонд, у тому числі керівник ліквідаційної процедури - його уповноважена особа) з дня свого призначення отримав можливість самостійного прийняття рішень щодо використання майнових активів банку та розпорядження ними, управління банком та керівництво його господарською діяльністю, тобто, законодавчо закріплені повноваження ліквідатора прирівняні до обов`язків, які виконує власник, та прав, наданих власнику банку... ».

«ФГВФО не є роботодавцем, а лише виконував функції органів управління банком...», «тому, з урахуванням меж касаційного перегляду та того, що виплату вихідної допомоги при звільненні, передбачену ст. 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинен був виплатити роботодавець ПАТ КБ «ТК «Кредит», у Фонду не виникло обов`язку з виплати позивачці заявлених сум вихідної допомоги..».

Додатково слід відмітити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 761/20963/17 за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика» до ОСОБА_3 про стягнення збитків дійшов правових висновків, що також мають значення для вирішення даного спору.

Так, Верховний Суд зазначив: «...Аналіз наведених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду в частині реалізації своїх повноважень щодо банку, який ліквідується, виконує повноваження органу управління останнього, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження...

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є самостійною юридичною особою публічного права, та виконує спеціальні функції, має свій окремий ідентифікаційний код юридичної особи та не може бути ототожненим з ПАТ «Банк «Таврика», керівник якого, в особі ліквідатора Караченцева А. Ю.. подав до суду позовну заяву про стягнення збитків з ОСОБА_3..».

В силу нормативних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів набуває повноважень органів управління та контролю неплатоспроможного банку, а відтак, обставина невиконання банком договірного зобов`язання не перетворює таке договірне зобов`язання банку в деліктне зобов`язання його органу управління (повноваження якого виконує відповідач в особі уповноваженої особи) з відшкодування шкоди (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16 червня 2020 року у справі №910/22513/17).

З огляду на наведене, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, як правонаступником ПАТ «Банк Форум».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача суми матеріального збитку за невиплату заробітної плати за рішенням суду у розмірі 667 661,90 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання виникають наслідки, передбачені цією статтею.

Механізму скасування попереднього рішення замість нового чинним законодавством не передбачено, а подвійна відповідальність заборонена ст.61 Конституції України.

За таких обставин, відсутні правові підстави для повторного стягнення заявленої позивачем суми.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Згідно з вимогами п.п.1,2,3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами завдання шкоди (збитків) Фондом гарантування вкладів фізичних, не доведено в повному обсязі розмір завданих збитків, а також не доведено причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою.

Висновок суду про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб допустив завдання позивачу шкоди, у зв`язку з невиконанням судових рішень, суперечить положенням ЦК України та нормам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи викладене, вимога ОСОБА_1 про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми матеріального збитку за невиплату заробітної плати за рішеннями суду у розмірі 667 661,90 грн. є незаконною та необгрунтованою, тому, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року підлягає скасування з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у частині стягнення суми матеріального збитку за невиплату заробітної плати за рішеннями суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар