Справа № 127/3361/23
Провадження № 22-ц/801/1722/2023
Провадження № 22-ц/801/1723/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 червня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Бессараб Н. М в залі суду в місті Вінниця,

в цивільній справі № 127/3361/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Лисий Олександр Васильович, звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь 300 000 грн. моральної шкоди, завданої смертю батька в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, 22 850,00 грн. відшкодувань, пов`язаних із витратами на поховання батька та судові витрати.

В обґрунтування позову вказав, що 07.12.2022 близько 13 години 57 хвилин, на 8-му пікеті перегону «Сосонка - Калинівка 1» 1059 км, в межах залізничної зупиночної платформи «Сальницький» у с. Сальник, Калинівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області, стався наїзд пасажирським потягом «Інтерсіті №702» сполученням «м. Вінниця - м. Чернігів», під керуванням машиніста ОСОБА_2 , на пішохода ОСОБА_3 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перетинав залізничні колії справа наліво. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці події. За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за. №0000610. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №100 від 29.12.2022, проведеної в рамках кримінального провадження №0000610, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок сполучної травми тіла, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних в момент спричинення. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_3 є прямий причинний зв`язок.

30.12.2022 старшим слідчим відділу СУ ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції Потребчуком О. О., в рамках досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000610 від 07.12.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, було винесено постанову, якою кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000610 від 07.12.2022, закрито у зв`язку з відсутністю в діях машиніста пасажирського потягу ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України позивачу, як сину загиблого, було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача.

Позивач втратив батька, близьку людину, який був його опорою та підтримкою. Повністю зруйновано його нормальне життя. Загибель батька спричинила надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Позивач був близьким з батьком, який надавав допомогу позивачу, тому позивач позбавлений можливості розраховувати на підтримку від батька в майбутньому. Втрата батька тягне за собою необхідність докладати додаткових зусиль і викликає таку необхідність також і в майбутньому. Важко оцінити глибину душевних страждань позивача, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між позивачем та його загиблим батьком, слід враховувати також психофізичну природу людини, а саме те, що втрата сином свого батька є найтяжчою втратою. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Щодо характеру та обсягу страждань, то смерть батька є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Страждання пов`язані зі смертю відрізняються тим, що є не «одномоментними», а «триваючими», тому що втрата батька є непоправною подією. Загиблий батько постійно проживав разом із сином, кожного дня вони бачились та спілкувались. Всі свята позивач проводив зі своїм батьком. Позивач відчуває пригніченість, депресію, страждання, які кожні святкові дні підсилюються, оскільки позивач згадує, що ці свята він міг святкувати зі своїм батьком, якби не дорожньо-транспортна пригода. Крім того, позивача й загиблого батька об`єднували спільні традиції, разом святкували різні події, свята, дні народження. Після смерті батька позивач не може повноцінно жити також і в частині святкування, оскільки тепер в будь-яке релігійне свято чи важливу подію він не може перебувати у святковому настрої через втрату батька, що зруйнувало нормальний життєвий устрій позивача.

Враховуючи те, що після смерті батька позивач в майбутньому позбавлений будь-якої підтримки і допомоги від загиблого, а також те, що смерть батька повністю змінила його життя у всіх сферах та зруйнувала нормальні життєві зв`язки, позивач у своїй позовній заяві оцінив мінімальний розмір грошового відшкодування завданої йому моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 грн., який був визначений з урахуванням тої матеріальної та нематеріальної допомоги, яку надавав батько та міг надати в майбутньому, а також з урахуванням грубої необережності потерпілого.

Також позивач поніс витрати на поховання свого батька у розмірі 22 850,00 грн., що підтверджується рахунком № НОМЕР_1 та квитанцією №508 від 21.12.2022, виданими ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), які позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю особи.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави 1 073,60 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є сином загиблого ОСОБА_3 , отже заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній суду не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Ураховуючи, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності ОСОБА_3 , а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, тому розмір відшкодування позивачу моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_3 підлягає зменшенню, оскільки відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю батька, незалежно від своєї вини. Відтак місцевий суд визнав за необхідне визначити розмір відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 50 000 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково.

Разом з тим, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 22 850,00 грн. відшкодувань, пов`язаних із витратами на поховання ОСОБА_3 в зв`язку з їх недоведеністю належними доказами.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 червня 2023 року стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 3 872,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно до суми задоволених вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішеннями суду першої інстанції у вказаній цивільній справі, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 червня 2023 року у справі №127/3361/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2023 року справу передано до розгляду у складі колегії суддів: суддя-доповідач Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою від 11 серпня 2023 року справу призначено до розгляду 22 серпня 2023 року, про що повідомлено учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» мотивована тим, що при вирішенні цієї справи судом першої інстанції допущено ряд порушень норм матеріального та процесуального права, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, що на думку відповідача, є підставою для скасування оскаржуваного рішення

Основними доводами апеляційної скарги є те, що в даному випадку потерпілий грубо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, оскільки він самостійно, у стані алкогольного сп`яніння умисно рухався по залізничній колії, під цим необхідно розуміти протиправну поведінку потерпілого, коли він не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд. При цьому відсутність вини робітників залізничного транспорту підтверджується постановою слідчого управління Головного управління Національної поліції у Вінницькій області від 30.12.2022 про закриття кримінального провадження. Вказана постанова про закриття кримінального провадження рідними потерпілого не оскаржувалась. Вважає, що вирішуючи спір у цій справі, судом першої інстанції не взято до уваги постанову Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18. Ураховуючи вищевказані обставини, на думку скаржника, загибель громадянина ОСОБА_3 відбулась унаслідок власного непрямого умислу та непереборної сили, тому підстави для відшкодування шкоди у даному випадку у відповідача відсутні. Звертає увагу, що згідно з ч. 3 ст. 24 КК України непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. Оскільки в діях потерпілого вбачається непрямий умисел, потерпілий своїми діями створив небезпеку яка унеможливила відвернення негативних наслідків, а відсутність технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, адже зіткнення електропоїзда з пішоходом не залежало від дій машиніста, тому підстави для відшкодування шкоди у даному випадку у відповідача відсутні. Також вважає, що всупереч вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, позивачем не надано належних та допустимих доказів, якими він може підтвердити завдану йому моральну шкоду та її розмір. Крім цього, позивачем не надано доказів, які б підтверджували факти, що стали наслідком сильних душевних страждань та пережитого нервового стресу. Так, згідно з постановою КЦС ВС від 18.03.2020 у справі № 460/2545/17, якщо право, за захистом якого звернувся позивач, не порушено, то і підстав для відшкодування морально шкоди (похідна вимога) немає. В цьому випадку позивачем до суду не надано судово-психологічну експертизу, яка може бути доказом для визначення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду). Крім того, при постановленні рішення суду про присудження суми моральної шкоди з даної суми відраховуються податки та загальнообов`язкові збори про що необхідно обов`язково зазначати в рішенні суду. Однак судом першої інстанції цього зроблено не було.

Також звертає увагу, що відповідно до п. 1.2 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 22.12.2022 між адвокатом Лисим О. В. та ОСОБА_1 розмір гонорару адвоката за ведення справи становить 50% від фактичної отриманої суми грошової (страхової виплати) клієнтом на його власний рахунок за наслідками розгляду цивільної, кримінальної, адміністративної справи в судах першої та апеляційної інстанції. Станом на сьогодні кошти за розглядом даної справи на рахунок не надходили, доказів надходження коштів на рахунок позивача не надано. При присудженні позивачу 3 872,50 грн. витрат на правову допомогу з цієї суми також має бути утриманий податок з доходу та військовий збір, про що має бути зазначено в рішенні суду.

Позивач ОСОБА_1 своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 07.12.2022 близько 13 години 57 хвилин, на 8-му пікеті перегону «Сосонка - Калинівка 1» 1059 км, в межах залізничної зупиночної платформи «Сальницький» у с. Сальник, Калинівської ОТГ Хмільницького району Вінницької області, стався наїзд пасажирським потягом «Інтерсіті №702» сполученням «м. Вінниця - м. Чернігів», під керуванням машиніста ОСОБА_2 , на пішохода ОСОБА_3 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перетинав залізничні колії справа наліво. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці події.

За фактом ДТП слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за. №0000610. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №100 від 29.12.2022, проведеної в рамках кримінального провадження №0000610, смерть ОСОБА_3 настала внаслідок сполучної травми тіла, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних в момент спричинення. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_3 є прямий причинний зв`язок.

30.12.2022 старшим слідчим відділу СУ ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції Потребчуком О. О., в рамках досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000610 від 07.12.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, було винесено постанову, якою кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000610 від 07.12.2022, закрито у зв`язку з відсутністю в діях машиніста пасажирського потягу ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с.13-14).

У вказаній постанові зазначено: «У даній ситуації, машиніст ОСОБА_2 діяв згідно вимог чинних норм, тобто при виявленні людини на колії, подав звуковий сигнал та почав застосував екстрене гальмування, однак у зв`язку з тим, що до пішохода була незначна відстань та він не реагував на попереджувальні сигнали, стався наїзд. Вказана пригода сталася внаслідок грубих порушень правил безпеки на залізничному транспорті пішоходом ОСОБА_3 , які призвели до загибелі останнього. Таким чином, в діях машиніста потягу ОСОБА_2 не вбачається порушень правил безпеки залізничного транспорту, які б перебували у причинному зв`язку з наслідками, тобто, відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України».

Позивач ОСОБА_1 є сином загиблого ОСОБА_3 (а.с.17).

У довідці ОСББ «Шмідта 69» від 21.12.2022 зазначено, що до складу родини померлого ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 станом 07.12.2022 входили син ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19, від 01 лютого 2023 року у справі № 760/23231/20.

Судом першої інстанції встановлено, що причиною нещасного випадку на залізниці стала груба необережність ОСОБА_3 , а саме порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Таким чином встановлено, що батько позивача загинув внаслідок ДТП, яка мала місце на залізниці.

Відтак, Акціонерне товариство «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та надані докази суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у даному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судові практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У роз`ясненнях, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановивши, що позивач ОСОБА_1 є сином загиблого ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, оскільки останній суду не довів, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову у цій частині.

Колегія суддів погоджується із розміром стягнутої моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції, з`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, врахувавши, що сам факт загибелі батька позивача під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що загибель громадянина ОСОБА_3 відбулась унаслідок власного непрямого умислу та непереборної сили, тому підстави для відшкодування шкоди у даному випадку у відповідача відсутні, є безпідставним, оскільки у справі, яка переглядається, судом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що потерпілий ОСОБА_3 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.

Як підстава для звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ДТП сталася внаслідок грубої необережності ОСОБА_3 , а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, тому розмір відшкодування позивачу моральної шкоди завданої смертю ОСОБА_3 підлягає зменшенню, оскільки відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю батька, незалежно від своєї вини.

Аргументи апеляційної скарги про необхідність урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18, не заслуговують на увагу, оскільки висновки, які містяться у цій постанові стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справі № 532/1374/18.

На відміну від справи № 532/1374/18, у справі, яка переглядається, позивач не був учасником ДТП, а звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» як до володільця джерела підвищеної небезпеки про відшкодування шкоди, завданої смертю його батька. Крім того, у справі, яка переглядається, суд не встановив обставин, які свідчили б про те, що потерпілий ОСОБА_3 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком. У наведеній справі № 532/1374/18 предметом позовних вимог було відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим й моральна шкода. У справі, яка переглядається, предметом позову є відшкодування моральної шкоди і витрат на поховання, що безпосередньо передбачено частиною третьою статті 1193 ЦК України, при якій вина потерпілого не враховується.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18.

Указана судова практика є незмінною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 скористався правовою допомогою адвоката Лисого О.В. по вказаній справі, про що свідчить договір про надання правничої допомоги від 22.12.2022 (а.с.26-29, 84-85).

Відповідно до п. 3.1 цього Договору за правничу допомогу, передбачену в п. 1.2. параграфу 1 Договору клієнт сплачує адвокату винагороду - гонорар в розмірі визначеною додатком №1 до цього Договору домовленістю у фіксованій грошовій сумі. Згідно п. 1 Додаткової угоди №1 від 22.12.2022 на виконання п. 3 Договору про надання правової допомоги від 22.12.2022, який був укладений між адвокатом та клієнтом сторони погодили розмір гонорару адвоката та форму оплати. Розмір гонорару адвоката за ведення справи, становить 50% від фактично отриманої суми грошової (страхової виплати ) клієнтом на його власний рахунок за наслідками розгляду цивільної, кримінальної, адміністративної справи в судах першої та апеляційної інстанціях.

Згідно наданого адвокатом Лисим О.В. акту прийому-передачі виконаних робіт та детального розрахунку робіт (наданих послуг) від 22.12.2022 адвокатом були надані наступні послуги: консультація клієнта щодо порядку, строків та розміру відшкодування, який можливо отримати - 1 год.; підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд: з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує Клієнт, та якими доказами вони підтверджуються; з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин; визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог; аналіз судової практики; подання адвокатських запитів про витребування доказів 3 год.; підготовка та подання позовної заяви в суд: визначення підсудності розгляду позовної заяви; визначення складу учасників судового процесу; розрахунок ціни позову та складення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються; складання розрахунку судових витрат, які були понесені; написання позовної заяви з обґрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують; сканування та додавання до позовної заяви копії всіх документів та доказів на підтвердження позовних вимог; подання позову в суд - 4 год.; судовий розгляд: участь в судовому засіданні від 05.06.2023; складання та подання в суд клопотання про стягнення судових витрат 2 год. Загальна вартість наданих адвокатом послуг по даній справі складає 25 000 грн. (а.с.87-88).

Отже, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивача на професійну правничу допомогу, враховуючи часткове задоволення позову (на 15,49%), взявши до уваги складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову, фінансовий стан сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заяву представника позивача про стягнення витрат за послуги адвоката по справі необхідно задовольнити частково і стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 3 872,50 грн. пропорційно до суми задоволених вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2023 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 24 серпня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська