Справа № 529/1074/22
Провадження № 2/529/115/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді Петренко Л.Є.,

при секретарі судових засідань Звягольської В.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

Розпорядженням Верховного Суду від 14.03.2022 р. N 7/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ Шевченківського районного суду Харківської області на Диканський районний суд Полтавської області.

Позивачка ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 6142,06 доларів США, 3% річних в сумі 281,38 доларів США та понесених судових витрат. Позов надійшов до суду 04.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначає, що у січні 2022 року надала відповідачці ОСОБА_4 власні грошові кошти у позику в загальній сумі 7000 доларів США, які були передані останній через її сина ОСОБА_3 , шляхом перерахування з його картки на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_4 кількома платежами. Вказані грошові кошти відповідачка ОСОБА_4 зобов`язалась повернути також частинами до 04.04.2021 та до 16.05.2021.

Після отримання від позивачки ОСОБА_4 повної суми коштів, відповідачка ОСОБА_4 на підтвердження укладення між ними договору позики, власноручно написала розписку, із зазначенням суми та кінцевої дати повернення грошей. Дату отримання позики не вказувала, оскільки кошти фактично вже були нею отриманими.

Однак, відповідачка ОСОБА_4 у встановлений строк грошові кошти не повернула, на неодноразові її вимоги належним чином не реагувала.

Крім цього, ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок не виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором позики, в частині повернення грошових коштів у визначені в розписці строки, у неї виникло право вимоги до останньої в порядку ст.. 625 ЦК України щодо сплати ОСОБА_4 на її користь 3 % річних у розмірі 281 доларів США 38 центів.

19.10.2022 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області Пашнєвим В.Г. відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20.01.2023 розпорядженням керівника апарату Диканського районного суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи у зв`язку з достроковим припиненням відрядження та своїх трудових відносин з Диканським районним судом суддею Пашнєвим В.Г.

20.01.2023 згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Петренко Л.Є.

23.01.2023 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області Петренко Л.Є. прийнято справу до свого провадження та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 подала заяву про зменшення позовних вимог, на обгрунтування якої вказала, що відповідачка в рахунок часткового погашення заборгованості 28.10.2022 та 11.11.2022 перерахувала 7 000 грн. на картковий рахунок її сина, третьої особи по справі ОСОБА_3 . З огляду на вказані вище обставини позивачка ОСОБА_1 просить суд стягнути на її користь з відповідачки ОСОБА_4 суму основного боргу, що становить 5 950, 63 доларів США, 3 % річних 281, 38 долар США. Уточнені позовні вимоги до відповідача підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Крім цього, представник позивачки адвокат Ладуренко А.О. в судовому засіданні пояснила, що з січня 2021 року син позивачки ОСОБА_3 перераховував певними частинами належні ОСОБА_1 грошові кошти на картковий рахунок відповідачки ОСОБА_4 .. В кінці лютого 2021 року здійснено останній платіж на картку ОСОБА_5 , а в подальшому, в квітні 2021 року, остання написала власноручно боргову розписку про отримані нею кошти, які зобов`язалась повернути позивачці ОСОБА_1 . Загалом відповідачка ОСОБА_4 повернула її довірительці 33 700 грн., в рахунок погашення заборгованості за договором позики, з яких 26 700 грн. остання повернула в липні 2022 року, а 7 000 грн. у жовтні та листопаді 2022 року.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання повторно не з`явилася. Про дату та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку за адресою її проживання, однак конверти з судовою кореспонденцією, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

В той же час, відповідачка ОСОБА_4 про дату та час судових засідань повідомлялась шляхом передання їй телефонограми на її мобільний номер телефону, які нею прийняті, зокрема і телефонограма на судове засідання, призначене на 20.04.2023.

Також, відповідачка ОСОБА_4 про розгляд справи повідомлялась і в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений їй строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подала.

Третя особа, ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позову позивача не заперечував. Також при його допиті в якості свідка пояснив, що позивачка ОСОБА_1 являється його матір`ю, а відповідачка ОСОБА_4 його знайомою, у якої на той час виникли певні фінансові труднощі, тому вона попросила у нього позичити кошти. Оскільки власних коштів ОСОБА_3 не мав, його мати ОСОБА_1 погодилась позичити свої кошти останній, в доларову еквіваленті. Кошти в рахунок позики відповідачці ОСОБА_4 перераховувались кількома переказами з його карти, оскільки грошові перекази були без сплати комісії, на картку останньої. Останній платіж перерахований в лютому 2021 року, а загалом перерахована сума становила 7 000 доларів. В подальшому ОСОБА_4 переїхала до м. Одеси і на вимогу повернути кошти не реагує.

Разом з тим ОСОБА_3 вказав, що ОСОБА_4 в його присутності та присутності його матері ОСОБА_1 написала боргову розписку. Така була написана на лавці в м. Харкові приблизно в кінці березні-квітня 2021 року.

Заслухавши позивачку та її представника, третю особу по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 частинами суму в загальному розмірі 7 000 доларів США до 04.04.2021 та до 16.05.2021

Вказане потверджується оригіналом боргової розписки написаної відповідачкою ОСОБА_4 .

На заперечення справжності вказаної боргової розписки відповідачка ОСОБА_4 суду жодних пояснень та доказів не подала.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц та від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

Зміст власноручно написаної ОСОБА_4 розписки про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у неї зобов`язання їх повернення. На день звернення з вказаним позовом до суду залишок заборгованості складає 6142,06 доларів США. Тобто, з вказаного вбачається, що відповідач користувалася наданими коштами та частково повернула їх позивачу.

Оригінал боргової розписки було надано суду позивачкою ОСОБА_1 , що доводить виконання нею та невиконання ОСОБА_4 своїх зобов`язань.

Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями ст.. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора ч. 1 та ч. 4 ст. 545 ЦК України.

Разом з тим, відповідачкою ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за договором позики на банківський рахунок третьої особи по справі ОСОБА_3 здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі, яка еквівалентна 1049,37 доларів США, тому заборгованість останньої перед позивачкою ОСОБА_1 , як позикодавцем, становить 5 950, 63 доларів США.

Як встановлено судом, по закінченню зазначеного в розписці кінцевого строку 16.05.2021 року, позичальник ОСОБА_4 повної суми позики не повернула.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Правові висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що боргова розписка підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_4 та виникнення у неї обов`язку в їх поверненні, який в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог та стягнення з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 5 950,63 доларів США.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3 % річних суд виходить з наступного.

В зв`язку з невиконанням договору позики, позивач неодноразово телефонувала та спілкувалася з відповідачкою через месенджер Вайбер, де позивач постійно надавала відповідачці новий строк для погашення боргу, але остання на цей день боргу не повернула, що підтверджується зробленим скріншотом переписки між сторонами.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Таким чином, оскільки ОСОБА_4 належним чином не виконала зобов`язання за договором позики, суд приходить до висновку про те, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 281 доларів США 38 центів.

Частиною 1, та ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач просить стягнути на її користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви 2481 грн., а також 496 грн. 20 коп. за подання заяви про забезпечення позову.

В той же час, вимога позивачки про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн., не відповідає критерію розумності, є не співвмірною з ціною позову, виконаним об`ємом роботи та складністю спору, який не є складним та розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне зменшити вказані витрати до 3000 грн., що відповідає критерію співмірності та справедливості таких витрат.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited проти України», заява № 19336/04).

Вказане взаємоузгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловлену у постанові від 22 грудня 2021 року по справі № 873/212/21.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір в сумі 2 348 грн. 97 коп. за подання позовної заяви до суду.

Разом з тим, не підлягає поверненню позивачці судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп., сплачений нею за подання заяви про забезпечення позову, оскільки ухвалою Диканського районного суду Полтавської області у задоволенні такої відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики в розмірі 5950 доларів США 63 цента та 3% річних в розмірі 281 (двісті вісімдесят один) долар США 38 центів, а всього 6232 долари США 01 цент.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2348 (дві тисячі триста сорок вісім) грн. 97 коп. та витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп, а всього 5 348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) грн. 97 коп.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 24.04.2023.

Головуюча Л.Є. Петренко