Номер провадження: 22-ц/813/1385/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді - Назарової М.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пінькової К.Ю..,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року, ухвалене у складі судді Сувертак І.В.., у приміщенні того ж суду,

у справі за позовом Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Громадська організація «Причал № 193 «Ярмарочна», Державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт» про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В провадженні Суворовського районного суду м.Одеси перебуває цивільна справа за позовною заявою Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни, треті особи: Громадська організація «Причал №193 «Ярморочна», Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» в якій позивач просить: - витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м. - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 жовтня 2015 року з індексним номером 25691743, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною.

Свій позов сторона позивача обґрунтувала тим, що 27 грудня 2012 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано Громадській організації «Причал № 193 «Ярмарочна» свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал № 193, загальною площею 3293,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 . 02 квітня 2013 року Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виконкому та Громадської організації про визнання недійсним вказаного свідоцтва про право власності. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21 квітня 2016 року по справі № 916/882/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14 липня 2016 року, позовні вимоги Порту задоволено та визнано недійсним свідоцтво про право власності на вищенаведене нерухоме майно від 27 грудня 2012 року серії НОМЕР_2 . Постановами судів апеляційної та касаційної інстанції по справі № 916/882/13 встановлено наступне: «Майно, право власності на яке посвідчене спірним свідоцтвом, належить до державної власності та закріплене за ДП «Одеський морський торговельний порт» на праві господарського відання. Про факт належності цього майна до державної власності також свідчить Витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна станом на 07.08.2014 р., згідно якого майно, а саме: майстерня бази відпочинку, дворовий туалет, дорога асфальтова ширина 7м, дорога бетонна ширина 7м, будівля двоповерхова (вахтова), будівля двоповерхова (побутові), будівля одноповерхова (бокси) належать до державної власності, орган управління Міністерство інфраструктури України, балансоутримувач - ДП «Одеський морський торговельний порт». Крім того, відповідно до ст. 4, ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 5, п. 18 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об`єктами державної власності, Кабінет Міністрів України приймає рішення про передачу відповідно до закону об`єктів державної власності в комунальну власність, дає згоду на передачу об`єктів з комунальної в державну власність. Тобто, необхідність повного захисту майнових прав, на захист яких Міністерство звернулось до суду з цією позовною заявою, вимагає не тільки витребування майна з незаконного володіння ОСОБА_2 , а й скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Зілковської К.Л. від 29 жовтня 2015 року № 25691743, на підставі якого у ОСОБА_2 виникло право приватної власності на спірні нежитлові приміщення державної форми власності з метою скасування відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20 травня 2021 року позовні вимоги Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Громадська організація «Причал № 193 «Ярмарочна» , Державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт» про витребування нерухомого майна з незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задоволено частково. Витребувано з володіння ОСОБА_2 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 жовтня 2015 року з індексним номером 25691743, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 у вигляді 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що що ефективним способом захисту порушеного позивача є витребування з володіння ОСОБА_2 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193., шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 жовтня 2015 року з індексним номером 25691743. В даному випадку відповідач позбавляється права власності на об`єкт нерухомого майна, а позивач відновлює своє право здійснювати право користування, володіння та розпорядження даним об`єктом.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу , в якій просила скасувати оскаржуване рішення та просила ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити .

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що при оцінці доводів Позивача, щодо того, що майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом суд першої інстанції встановив факт належності спірного майна Позивачу з порушенням норм процесуального права, щодо доказування та оцінки доказів. подо змагальності сторін, та не застосував норми матеріального права, щодо моменту набуття права власності, з огляду на наступне. Перш за все, судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки доводам та доказам Відповідача, зокрема, судовим рішенням у справі № 15/158-09-5429. Як встановлено судом, спірне майно не було зареєстровано ні за позивачем, ні за ДП "Одеський судноремонтний завод "Україна", правонаступником якого є порт. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази знаходження у користуванні ДП "Одеський морський торговельний порт", а в свою чергу і у позивача, земельної ділянки, на якій розташовані спірні об?єкти нерухомості, що свідчить про відсутність у позивача права користування вказаного земельного ділянкою. Вказане свідчить про те, що судноремонтним заводом в 1976 році за рахунок державних коштів ніякого будівництва на земельній ділянці площею 0,6 га по АДРЕСА_2 не здійснювалось. А наявні на 1981 року на цій земельній ділянці споруди і будівлі - є самовільним будівництвом громадян ( рибалок-любителів)». Отже, факт того, що судноремонтним заводом в 1976 році за рахунок державних коштів ніякого будівництва на земельній ділянці площею 0,6 га по АДРЕСА_2 пе здійснювалося було встановлено судовим рішенням. Рішення господарського суду Одеської області від "24" лютого 2010 р. по справі №15/158-09-5429 було залишено без змін постановою Одеського апеляційного Господарського ста постановою ВГСУ від 05 липня 2010 р.. Отже Позивач не мав правовстановлюючих документів на об?єкт нерухомості. не мав документів, що підтверджують будівництво, введення в експуатацію і суд встановивши їх відсутність відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання права. В даній справі суд безпосередньо вирішував питання набуття права власності. Позивачем, а тому факт його відсутності є обставиною, що не підлягає доказуванню в цьому процесі. Фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (постанова Пленум Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»). Натомість, оскаржуване судове рішення взагалі не містить оцінки доводам Відповідача та встановленим обставинам по справі №15/158-09-5429. Суд першої інстанції взагалі не згадує в оскаржуваному рішенні про докази надані Відповідачем - рішення господарського суду Одеської області від "24" лютого 2010 р. по справі № l5/158-09-5429 було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.04.2010 та постановою ВГСУ від 05 липня 2010 р. і відповідно не мотивує, чому даний доказ не сприймається до уваги, чому відхиляється судом, що свідчить про порушення принципу повноти, об`єктивності розгляду справи та порушення при ну змагальності сторін. Натомість, суд необґрунтовано надає перевагу доказам Позивача над доказами Відповідача, оскільки оскаржуване судове рішення ґрунтується на рішеннях по справам 916/882/13, 916/887/17, 815/1348/17, якими позивач підтверджував свої вимоги. Як би суд першої інстанції прийняв до уваги докази надані Відповідачем, зокрема, прийняв до уваги обставини, що були встановлені у справі № 15/1 58-09-5429, то встановив би, що рішення по справі № 916/882/13. 815/1348/17 та по справі №15/158-09-5429 містять. між собою суперечності, шодо факту будівництва спірного об?єкту нерухомості судоремонтним заводом. Натомість, Позивач не подав суду доказів будівництва, введення експлуатацію, проведення державної реєстрації судоремонтним заводом і відповідно до цього набуття права власності судоремонтним заводом, або Міністерством інфраструктури України безпосередньо. В цьому ж контексті слід зауважити, що частинами 2. 3 ст. 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державши реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, єдиним доказом набуття права власності судоремонтним заводом с підтвердження факту прийняття до експлуатації об?єкту нерухомості. В іншому випадку, таке майно вважається самочинно збудованим. При цьому, згідно із ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У зв?язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об?єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. При цьому, суд не може приймати на себе дискреційні функції органів виконавчої влади (щодо вводу в експлуатацію, державну реєстрацію права власності та ін.), а судове рішення не може підміняти правовстановлюючий документ. Жодним рішенням у справах № 916/882/13, 815/1348/17, 6916/887/17 не встановлено факту завершення будівництва майна судоремонтним заводом, не встановлено факту введення його в експлуатацію, а тому, необґрунтованим с висновок суду про набуття права власності судоремонтним заводом на спірний об?ект нерухомості. 3 урахуванням того, що Позивач немає доказів того, що СР3 було прийнято до експлуатації об`єкт нерухомості чи належним чином зареєстроване право власності на нього залишається недоведеним факт набуття права власності на майно і Позивачем і ці обставини повинні були доводитись Позивачем в загальному порядку із подачею належних доказів. Згідно із положеннями частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це права оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту прана вданості виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтвердження відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнасться іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.Однак, Позивач не отримував позитивного рішення суду про визнання за ним права власності на спірний об?єкт, натомість у справі №15/158-09-5429 встановлено відсутність права власності у СРЗ та Позивача. Із наявних у матеріалах доказів, вбачається, що Позивач може бути лише власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва майна, що не було введено в експлуатацію (самочинно збудоване), за умови підтвердження самого факту будівництва. Слід також зазначити, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначає про те, що встановив факти набуття права власності із: наказу від 09.09.1997р. №171, наказі М83, рішення Одеської міської ради від 28.12.2001р. №3065-XXIII. інвентарних картках обліку основних засобів CP3 №l №№47, 48, 49, 50, 51. б/н, наказу директора заводу СРЗ «України» - від 08.09.2006р. №228а, акту приймання передачі від 08.09.2006 р. (даний перелік доказів, що описані в судовому рішенні, але не досліджені ним безпосередньо не є вичерпним). При цьому, посилаючись на те, що судом встановлено факти із даних документів. суд першої інстанції жодного із вищезазначених доказів не бачив і не міг оцінювати самостійно, оскільки їх немає в матеріалах справи, позивач не обґрунтовував ними свою позовну заяву. Тим самим суд порушив вимоги ч.1 ст.89 ЦПК України у відповідності до якої, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних справі доказів. Представник відповідача неодноразово зазначала про те, що неможливо за наявними в матеріалах справи документами встановити факт належності Позивачу об`єкту нерухомості Відповідача, оскільки позивач не надав жодного доказу, який би встановлював ідентичність об?єкту нерухомості Відповідача із об?єктом нерухомості Позивача. Єдиним належним доказом такого факту міг бути висновок спеціаліста (будівельно-технічної експертизи). Позивач таких висновків самостійно не надав до суду, в процесі розгляду справи про експертизу не клопотав. Однак, з огляду на те, що встановлення ідентичності власності позивача із власністю відповідача с обов?язковою обставиною, що входить до предмета доказування. Відповідачем разом із іншими власниками було проведено будівельно-технічної експертизи і за висновками експерта було встановлено, що факт ідентичності об`єкту позивача із об?єктом відповідача документально не підтверджено. Прошу звернути увагу суду на те, що: Позивач заявляє, що є власником будівель та споруд, загальною площею 233 1.2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Відповідач с власником 46/10000 (сорок п?ять десятитисячних) часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал №193 за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею. 11443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з: боксу № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: 1 поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв. м.. 32- основне площею - 8,3 кв.м., загальною площею - 15,0 кв.м., основною площею - 8.3 кв.м. За результатами висновку експерта № 167/21 від 15.02.2021 року. об?єкт нерухомого майна ОСОБА_3 46/10000 частки нежитлових будівель спортивночовнової станції Причал №193, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не являться складового об`єкта Міністерства інфраструктури України у вигляді будівель та споруд, загальною площе 233 1.2 кв. 3 я адресою АДРЕСА_2 (РНОНМ: 101) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 37199869 від 21.09,2017 р.. прийняте державним реєстратором Бондарем Олексієм Миколайовичем) Верховний суд неодноразово зауважував на тому, що обов?язком суду під час розгляду справи с дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з?ясування обставин справи в межах доводів сторін та заявлених підстав позову та оцінки наданих ними доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з?ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв?язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Так, 01 березня 2021 року Відповідач звернувся до суду із клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, за яким просив суд долучити до матеріалів справи Висновок судового експерта № 167/21 від 15.02.2021 року. Проте, не зважаючи на те, що матеріали справи не містять в собі жодного доказу який міг би підтвердити або спростувати ідентичність об?єкту, що належить ОСОБА_2 із об?єктом Відповідача єдиним належним доказам такого факту є саме будівельно-технічна експертиза, суд першої інстанції необґрунтовано залишив зазначене клопотання без задоволення. Вищезазначені висновки експерта підтверджуються і іншими доказами по справі які всупереч вимогам оцінки доказів сторін взагалі не містить наступних доводів Відповідача. Так, 21.09.2017 р., державним реєстратором Комунального підприємства Новоселівської сільської ради «Регіональне бюро державної реєстраці», Одеської області. ОСОБА_4 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37199869. Даним рішенням зареєстровано право власності держави в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди, загальною площею 2331,2 кв.м за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 101), згідно технічного паспорту від 04.02.2009 р. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно між технічним паспортом від 04.02.2009 р. виданим КП «ОМБ на РОН» і витягом з Єдиного реєстру об?єктів державної власності щодо державного манна 610-15-9362 від 18.07.2014 р. с розбіжності за складом об`єктів, що утворюють зареєстроване оскаржуваним рішенням нерухоме майно: Технічний паспорт: побутова будівля "A", бокс Б.Д.Ж,3,И, К,Л,М , майстерня В , убиральня Г,Н ,вахтова Е, огорожа 1-4 мостіння 1, II. Витяг ФДМУ :будівля двоповерхова (побутові), будівля одноповерхова (бокси), майстерня бази відпочинку, дворовий туалет, будівля двоповерхова (вахтова), Дорога бетонна 7м, Дорога асфальтована ширина 7м, В свою чергу, ОСОБА_2 с власником 46/10000 (сорок шести десятитисячних) часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал Nol93 за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з боксу № 48 в літ. «Б» у складі приміщень: 1 поверх - 31 - веранда площею 6.7 кв.м: 32 - основне площею 8,3 кв.м, загальною плотею - 15.0 кв.м, основне площею -8.3 кв.м. Таким чином, з огляду на зазначене Позовна заява не містить будь-якого обґрунтування та доказів того, що бокс відповідача No 48 входить до складу майна, який належить позивачу на праві власності, оскільки технічні характеристики об`єктів нерухомості не дають змоги встановити їх тотожність, що виключає можливість його витребування. Крім іншого, відповідно до технічного паспорту від 04.02.2009 року, наданого Позивачем разом із позовною заявою, бокс за №48 з вищезазначеними технічними характеристиками ( бокс №48 в літ. «Б» - I поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м; 32 - основне площею 8,3 кв.м, загальною площею - 15,0 кв.м, основне плошею -8,3 кв.м.) взагалі відсутній. Щодо неможливості витребування індивідуальної частки майна скаржник зазначав, що Верховний суд України неодноразово визначав коло питань, які має дослідити суд при вирішенні віндикаційного спору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України на підставі віндикаційного позову може бути витребувано з чужого незаконного володння лише те майно, яке є індивідуально визначеним. Згідно з абзацом 1 частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеного індивідуальними ознаками, якщо вона паділена тільки і властивими ознаками, що вирізняють п з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмітних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють в необхідних випадках віділити з числа подібних. Можливо виокремити три групи речей, визначених індивідуальними ознаками: унікальні речі, тобто єдині у своєму роді; речі, що відрізняються від подібних особливими позначеннями чи характеристиками: речі, індивідуалізовані в процесі вибору або відбору. Однак, спірне майно у вигляді 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал №193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006. що складаються » боксу Ne 48 в літ. «» у складі приміщень: 1 поверх - 31 - веранда площею 6.7 кв. М: 32 . основне площею 8,3 кв.м, загальною площею - 15,0 кв.м, основне площею -8.3 кв.м.. не є індивідуально визначеними, оскільки воно не було виділено в натурі та є часткою майна. А відтак не є таким, що відповідає вимозі ст.388, ст. 184 ЦК України. 3 урахуванням зазначеного, майно Відповідача, що не виділялось в натурі і знаходиться у спільній частковій власності, не може бути витребувано Позивачем. Щодо неправомірної відмови суду першої інстанції у застосуванні строків позовної давності, скаржник зазначав наступне, що під час розгляду справи Відповідач звертався до суду із письмовим клопотанням про застосування до позовної заяви строків позовної давності. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів справи, Позивач вважає, що майно вибуло з його володіння після отримання ГО «Причал №l93 «Ярморочна» Свідоцтва про право власності на спірні об?єкти від 27 грудня 2012 року серії CAE № 797810. Разом з тим, ДП «Одеський морський торгівельний порт», ще 02.04.2013 року звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виконкому та Господарської організації про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на спірні об?єкти від 27 грудня 2012 року серії САЕ № 797810, яким на думку позивача було порушено його право. Так, з огляду на зазначене, Позивач ще у квітні 2013 року знав про порушення свого права. Оскільки право власності Міністерства інфраструктури України на спірне нерухоме майно було порушено в момент його вибуття з державної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов?язується з моментом, коли Міністерство інфраструктуру України довідалося або могло довідатися про порушення його права або про особу. яка його порушила, а саме про факт вибуття з державної власності у володіння іншої особи. Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, виходячи з аналізу ст. 261 ЦПК для визначення моменту виникнення права на позов важливими с як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Так, аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у ст. 261 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості у обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через яки позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з ціеї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Так, з урахуванням того, що Позивач щонайменше з 02.04.2013 року був обізнаний про порушення свого права, то перебіг позовної давності слід вважати таким, що почався 3 03.04.2013 року та закінчився 03.04.2016 році. Відтак. Позивач повинен був звернутися за захистом до суду впродовж 2013 -2016 років. Однак, всупереч зазначеного Позивач звернувся до суду із позовною заявою лише у листопаді 2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов?язаний застосувати до спірних правовідносини положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв?язку зі спливом позовної давності. або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму. Однак, при прийняті рішення суд першої інстанції проігнорував факти та обставини наведені Відповідачем у зазначену клопотанні, безпідставно визнавши його необґрунтованим. Всупереч вимогам ст. 267 ЦПК України, суд першої інстанції не застосував наслідки спливу строку позовної давності, при цьому оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування щодо залишенні даного клопотання без задоволення. Щодо способу захисту обраного та зміненого судом самостійно. Скаржник зазначає, як вбачається із позовної заяви, Позивач просить суд: ??витребувати у Відповідача нерухоме майно; ??скасувати рішення про державну реєстрацію права власності Відповідача на це майно. Задоволення першої вимоги передбачає фізичне повернення індивідуально-визначеної речі у володіння, користування та розпорядження власника, який протиправно був позбавлений цієї речі. Скасування рішення передбачає встановлення судом незаконності прийняття такого рішення та має наслідком скасування відповідного запису в реєстрі. Обидві вимоги є самостійними та мають свій предмет доказування і порядок реалізації Позивач обрав самостійно спосіб захисту, однак суд всупереч процесуальним нормам самостійно змінив позовні вимоги та задовольнив їх права власності. Зокрема, суд першої інстанції витребував майно, шляхом скасування реєстрації. Правова природа заявлених позовних вимог свідчить про те, що неможливо витребувати майно шляхом скасування реєстрації права власності і жодним законом такої можливості не передбачено. В цьому ж контексті слід звернути увагу і на те, що задовольняючи позовні вимоги суд повинен був поновити порушене право Позивача, але насправді, Позивач цього права не момент відчуження об`єкту Скаржнику не мав і фактично суд самостійно наділив кого таким правом власності своїм рішенням. ???В матеріалах справи не існує жодного документу, який би підтверджував, що майно Відповідача с складовою майна Позивача, судом не встановлено ідентичності об?єктів - індивідуально визначених речей. ???Правочин із придбання майна укладений Відповідачем є законним та правомірним. ???Відповідач є добросовісним набувачем, однак суд вирішив, що захист прав Держави є важливішим за захист прав звичайного громадянина. При цьому суд самостійно зазначив, що «незаконне вибуття спірного нерухомого майна з володіння Держави було обумовлено незаконними діями посадових осіб» і вбачає справедливу рівновагу у тому, щоб витребувати майно для «власника» (який немає жодного підтвердження набуття такого права власності) в особи, що добросовісно володіє та утримує це майно впродовж багатьох років без будь-яких компенсацій. ???При прийняті рішення суд першої інстанції знехтував висновком викладеним у постанові Верховного суду України від 27 січня 2021 року по справі Ne 186/599/17. проігнорував факти та обставини наведені Відповідачем у клопотанні та безпідставно не застосував строк позовної давності.

Рух провадження у справі

20 травня 2021 року Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено оскаржуване рішення.

29 червня 2021 року подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року.

29 червня 2021 року відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілено на судову колегію : Гірняк Л.А.-головуючий суддя, Цюра Т.В.., Комлева О.С..

Рішенням Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_5 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року із змінами та доповненнями, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи та визначено склад суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Кострицького В.В., Назарової М.В., Коновалової В.А..

Відзив на апеляційну скаргу

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивач звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якої просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що факт вибуття 46/10000 часток нежитлових будівель у літ. «Б», придбаних ОСОБА_2 у Громадської організації, з державної власності поза волею позивача підтверджується також встановленням Одеським апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України у межах справи № 916/882/13 факту неприйняття Кабінетом Міністрів України за погодженням з Міністерством інфраструктури України відповідного рішення про відчуження нежитлових будівель та споруд спортивно-човнової станції Причал № 193, до складу яких входить, серед іншого, і частка ОСОБА_2 . Позивач вважав, що Міністерством інфраструктури України як позивачем у справі № 523/14545/18 беззаперечно доведено обставини, що у відповідності до чинного законодавства України покладають на суд обов?язок щодо захисту права державної власності на нерухоме майно шляхом його витребування з чужого незаконного володіння на користь позивача. Також до уваги апеляційного суду зауважили, що не відповідають дійсності безпідставні твердження апелянта стосовно начебто залишення судом без відповідної уваги посилання ОСОБА_2 на судові рішення у справі № 15/158-09-5429, так як такі твердження вказаного відповідача, на думку Порту, направлені на введення апеляційного суду в оману з метою скасування будь-яким шляхом оскаржуваного відповідачем рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 15.10.2020р. У той же час, недоведеність в межах судової справи № 15/158-09-5429 факту належності нерухомого майна до державної власності не позбавляла Міністерство та Порт можливості доведення вказаних обставин у межах інших судових справ. Належність до державної форми власності нерухомого майна спортивно-човнової станції Причал № 193, 46/10000 часток нежитлових будівель якого придбано ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2015р. № 2009, встановлено судами господарської юрисдикції в межах судових справ № 916/882/13 та № 916/887/17. Наведене Міністерством у позовній заяві, свідчило про визнання судами усіх судових інстанцій господарської та адміністративної юрисдикції в межах судових справ № 916/882/13, № 916/887/17 та № 815/1348/17 належності будівель та споруд спортивно-човнової станції Причал № 193 до державної власності.взагалі проведення державної реєстрації за державою Україна на об?єкти спортивно-човнової станції за адресою: АДРЕСА_2 , не входить до предмету доказування у справі № 523/14545/18 та Позивач не обґрунтовує власні позовні вимоги у вказаній справі такою реєстрацією, що підтверджується змістом матеріалів справи № 523/14545/18.Щодо застосування строків позовної давності позивач зазначає, що ухвалою від 02.03.2021р. у справі № 523/14545/18 Суворовським районним судом м. Одеси та правомірно відмовлено представнику ОСОБА_2 - адвокату Петровій А.М. у задоволенні її клопотання від 01.03.2021р. про долучення до матеріалів вказаної справи Висновку експерта. Підготовче засідання у справі № 523/14545/18 було закрито Суворовським районним судом м. Одеси згідно до ухвали від 13.08.2019р. Зважаючи на зміст матеріалів справи № 523/14545/18 в цілому, вказане клопотання було подано представником відповідача з порушенням встановлених ЦПК України порядку та строків подання доказів, по-перше, без обґрунтування неможливості подачі Висновку експерта у встановленому законом порядку та, по-друге, без клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку. Отже. питання долучення до матеріалів справи № 523/14545/18 Висновку експерта вже вирішено ухвалою від 02.03.2021р. Суворовського районного суду м. Одеси. Ухвалу від 02.03.2021р. у справі № 523/14545/18 Суворовського районного суду м. Одеси про залишення без задоволення клопотання від 01.03.2021р. відповідачем ОСОБА_2 у апеляційному порядку не оскаржено. Наголошували, що частка майна, придбаного ОСОБА_2 у Громадської організації «Причал № 193 «Ярмарочна» на підставі договору купівлі - продажу не тільки з порушенням приписів законодавства України, а ще й без відповідного погодження з органом управління майном - Міністерством інфраструктури України (позивач у цій справі), фактично є державним майном спортивно-човнової станції колишнього судноремонтного заводу «Україна», повним правонаступником якого є ДП «Одеський порт», розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , побудованим ще за часів колишнього СРСР, коли Громадської організації «Причал № 193 «Ярмарочна» ще не існувало в принципі як юридичної особи. Разом з тим, вважаємо, що Міністерством інфраструктури України як позивачем в обґрунтування правової позиції та власних позовних вимог у справі № 523/14545/18 надано достатньо достовірних, належних та допустимих доказів на підтвердження ідентичності частки майна, придбаного ОСОБА_2 у Громадської організації «Причал № 193 «Ярмарочна» на підставі договору купівлі-продажу, державному майну спортивно-човнової станції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Відтак, Висновок експерта є не тільки необ?єктивним, однобоким, а ще й передчасним та упередженим, внаслідок чого зміст вказаного Висновку експерта не відповідає фактичним обставинам справи № 523/14545/18 та матеріалам вказаної справи в цілому. Підсумовуючи усе вищенаведене, ДП «Одеський порт» вважає, що відсутні правові підстави як для приєднання упередженого, передчасного та необ?єктивного Висновку експерта № 167/21 до матеріалів справи № 523/14545/18, так і взагалі для задоволення клопотання адвоката Петрової A.M., наведеного у апеляційній скарзі від 29.06.2021 р. Беручи до уваги усе вищенаведене, а також матеріали справи № 523/14545/21 в цілому, ДІ! «Одеський порт» відхиляє усі доводи, наведені представником ОСОБА_2 у заяві про застосування строків позовної давності та у письмових поясненнях у справі №523/14545/18, як необґрунтовані, адже самим ОСОБА_2 незаконно придбано 46/10000 часток майна спортивно-човнової станції у Громадської організації на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2015р. поза волею Міністерства. Провадження у справі № 523/14545/18 відкрито Суворовським районним судом м. Одеси на підставі позовної заяви Міністерства від 17.10.2018р., поданої безпосередньо до канцелярії суду 19.10.2018р. (ухвала суду про відкриття провадження у справі № 523/14545/18 від 07.11.2018р.). Більш того, про факт незаконного відчуження Громадською організацією державного майна спортивно-човнової станції на підставі договорів купівлі-продажу на користь третіх осіб ДП «Одеський порт» як балансоутримувачу незаконного відчуженого майна стало відомо вже з матеріалів кримінального провадження № 0000322 від 17.08.2016р., відкритого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, що знаходилося у провадженні СВ УСБУ в Одеській області. Отже, підстави, встановлені нормами ст. 257 та ін. Цивільного кодексу України як обов?язок суду для застосування строків позовної давності, у справі No 523/14545/18 відсутні та, зокрема, відповідачем ОСОБА_2 не доведені. Крім того, вважаємо за необхідне також наголосити, що усі обставини справи, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі, під час судового провадження у справі №523/14545/18 сторонами вказаної справи було озвучено та розглянуто судом, що підтверджується матеріалами справи № 523/14545/18 в цілому.

Явка сторін

Сторони належним чином, завчасно, повідомлені про час та місце судового розгляду, клопотань про відкладення не надходило.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що наказом від 09.09.1997р. №171 у складі Одеського СРЗ "Україна" створено відокремлений структурний підрозділ рятувально-човнову станцію "Ярмарочна" без права юридичної особи. Відповідно до наказу №83 від 11.04.2002р. "Про вдосконалення управління човново-лодочною станцією "Ярмарочна" було вирішено спростити з 01.05.2002р. відокремлену самостійну фінансово-господарську діяльність ЧЛС "Ярмарочна".

Рішенням Одеської міської ради від 28.12.2001р. №3065-XXIII Одеському СРЗ "Україна" надано земельну ділянку із земель міста, площею 1,1443 га (код Українського класифікатора цільового використання землі 1.12.7 землі фізичної культури і спорту), за адресою: АДРЕСА_2 , у тимчасове довгострокове користування, строком на 5 років, для експлуатації та обслуговування спортивно-човнової станції та затверджено договір на право тимчасового користування земельною ділянкою між Одеською міською радою та Одеським СРЗ "Україна".

Відповідно до інвентарних карток обліку основних засобів СРЗ №1 №№47, 48, 49, 50, 51, б/н за останнім рахується: майстерня, дворовий туалет, дороги асфальтові ширина 7м, дороги бетонні ширина 7 м, двоповерхова будівля (вахтова), двоповерхова будівля (побутова), одноповерхова будівля (бокси).

Наказом директора заводу СРЗ "України" ОСОБА_6 від 08.09.2006р. №228а було створено комісію для передачі майна спортивно-човнової станції "Ярмарочна" з балансу заводу на баланс спортивно-човнової станції "Ярмарочна".

ГО "Причал №193 Ярмарочна" зареєстровано 20.09.2006р., про що свідчить свідоцтво про реєстрацію громадського об`єднання №1469.

За актом приймання передачі (без дати) з балансу ДП ОСРЗ "Україна" спортивно-човнової станції "Ярмарочна" на баланс ГО "Причал-193 "Ярмарочна" останньому 08.09.2006р. (до дати реєстрації громадського об`єднання) передано основні фонди СЧС "Ярмарочна", а саме: майстерня, дворовий туалет, будинки (одноповерхові бокси у кількості 156 шт.), будинок двоповерховий (битівка), будинок двоповерховий (вахтова), дорога бетонна (ширина 7 ), дорога асфальтова (ширина 7 м), мотопомпа (МП 1600), прилавок-вітрина з холодильником ПВП. Акт затверджено директором ДП ОСРЗ "України" ОСОБА_6 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.10.2014р. у справі №523/15703/14-к за обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб) визнано провину ОСОБА_6 у підписанні наказу від 08.09.2006р. №228а та складанні акту приймання передачі з балансу ДП ОСРЗ "Україна" спортивно-човнової станції "Ярмарочна" на баланс ГО "Причал-193 "Ярмарочна", який в подальшому було подано директором ОСОБА_6 як правовстановлюючий документ для виготовлення технічного паспорту та видачі виконкомом Одеської міської ради свідоцтва про право власності серії НОМЕР_2 від 27.12.2012р., що, в свою чергу, призвело до настання тяжких наслідків у вигляді матеріального збитку ДП "Одеський морський торговельний порт" у розмірі балансової вартості державного майна.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 02.10.2006р. №971 "Про реорганізацію державного підприємства "Одеський судноремонтний завод "Україна" визначено, що ДП "Одеський морський торговельний порт" є правонаступником прав і обов`язків ДП "Одеський СРЗ "Україна". Відповідно до п. 5.1. наказу ДП "Одеський морський торговельний порт" було вирішено прийняти до статутного фонду (капіталу) порту майно ДП "Одеський СРЗ "Україна".

Згідно інвентарних карток №№100170, 100174, 100175, 100176, 100177, 100178, 100179 обліку основних засобів ДП "Одеський морський торговельний порт" на бухгалтерських рахунках останнього обліковується майно човнової станції СРЗ, а саме: майстерня бази відпочинку, дворовий туалет, дороги асфальтовані шириною 7 м., - 2 об`єкти, будівля двоповерхова (вахтова), будівля двоповерхова (побутові) та будівля двоповерхова (бокси), про що також свідчить витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданий Фондом державного майна України на запит ДП "Одеський морський торговельний порт", та відомостями про окреме нерухоме державне майно.

За актом інвентаризації основних засобів, що передаються ДП ОСРЗ "Україна" на баланс ДП "Одеський морський торговельний порт" проведено інвентаризацію основних засобів, які підлягають передачі на баланс ДП "Одеський морський торговельний порт" і обліковуються на балансовому рахунку №10 станом на 01.12.2006р. Під №№201-207 значаться: майстрова база відпочинку, дворовий туалет, будівля одноповерхова, бокси, будівля двоповерхова побутівка, будівля двоповерхова вахтова, дорога бетонна ширина 7 м, дорога асфальтова ширина 7 м. Рік введення в експлуатацію - червень 1976р.

Наказом ДП "Одеський морський торговельний порт" від 15.05.2007р. №298 на баланс останнього прийнято основні фонди СРЗ "України", в тому числі і спірні об`єкти.

22.06.2007р. між ГО "Причал №193 Ярмарочна" (Організація) та ДП "Одеський морський торговельний порт" (Порт) укладено договір про резервування приміщень №КД-10558, згідно умов якого Порт зобов`язався за письмовим зверненням Організації протягом визначеного в договорі строку зарезервувати та утримувати у резерві приміщення з метою подальшого оформлення договору оренди. Об`єктом резервування є майстерня бази відпочинку (інв. №100170), дворовий туалет (інв. №100174), дорога асфальтована (інв. №100175), дорога бетонна (інв. №100176), будинок двоповерховий (вахтовий) (інв. №100177), будинок двоповерховий (битовки) (інв. №100178) та будинок одноповерховий (бокси) (інв.№100179). Договір розірвано на підставі додаткової угоди від 08.09.2009р.

Зазначені об`єкти разом з мотопомпою МП 1600 та прилавком-вітриною з холодильником ПВП передано профспілці ДП "Одеський морський торговельний порт" у безоплатне користування відповідно до угоди від 14.12.2012р. Відповідно до цієї угоди доповнено колективний договір додатком №28 (перелік майна, переданий профспілці для реалізації лікувально-оздоровчих та соціально-культурних заходів), згідно якого для реалізації лікувально-оздоровчих та соціально-культурних заходів для портовиків, членів їх сімей та ветеранів порту, з метою створення належних умов діяльності профкому при реалізації зазначених задач, для розміщення та відпочинку портовиків, членів їх сімей та ветеранів порту, адміністрація передає об`єкти, розміщені за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.09.2007р. №1164 запропоновано відповідній раді розірвати вищезазначений договір, зарахувати земельну ділянку до запасу земель Одеської міської ради та передати ГО "Причал №193 "Ярмарочна" із запасу земель Одеської міської ради земельну ділянку площею 1,1443 га за адресою: АДРЕСА_2 , у довгострокову оренду строком на 5 років, для експлуатації та обслуговування спортивно-човнової станції та затвердити договір оренди землі між Одеською міською радою та ГО "Причал №193 "Ярмарочна".

Рішенням Одеської міської ради від 10.07.2008р. №3022-V за згодою сторін розірвано договір на право тимчасового користування землею площею 1,1443 га за адресою: АДРЕСА_2 , укладений між Одеською міською радою та ДП "Одеський СРЗ "Україна", передано ГО "Причал №193 "Ярмарочна" земельну ділянку площею 1,1443 га за адресою: АДРЕСА_2 , у довгострокову оренду строком на 15 років, для експлуатації та обслуговування спортивно-човнової станції та затверджено договір оренди землі між Одеською міською радою та ГО "Причал №193 "Ярмарочна".

Наказом ДП "ОМТП" №484 "Про структуру порту" від 10.07.2009р. у зв`язку з утворенням ГО "Причал №193 "Ярмарочна" по використанню та експлуатації спортивно-човнової станції робітниками порту, зареєстровану як юридичну особу (свідоцтво про державну реєстрацію серія АОО №269100), з метою скорочення невиробничих витрат порту з 01.08.2009р. дозволено управлінню ГО "Причал №193 "Ярмарочна" використовувати спортивно-човнову станцію за умови самоокупності та самофінансування, основні фонди було вирішено залишити на балансі порту.

Перелік будівель, розташованих за адресою: вул. Чорноморського козацтва, 100, та які перебувають на балансі ДП "Одеський морський торговельний порт" відображено у технічному паспорті, виготовленому КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості" 04.02.2009р. на замовлення ДП "ОМТП". Згідно цього техпаспорту, за адресою АДРЕСА_2 розташовані: побутова будівля, бокси, майстерня, убиральні, огорожа, мостіння.

Рішенням Одеської міської ради від 08.07.2011р. №823-VІ надано згоду на передачу з державної до комунальної власності територіальної громади м. Одеси комплексу будівель та споруд "Човнова станція", що знаходиться на балансі ДП "Одеський морський торговельний порт" та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: майстерню (інв. №100170), убиральні (інв. №100174), мостіння асфальтове та бетонне (інв. №100175, №100176), вахтова (інв. №100177), побутова будівля (інв. №100178), бокси (інв.№100179).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. по справі №916/882/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2016р., позовні вимоги державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" до виконавчого комітету Одеської міської ради, ГО "Причал № 193 "Ярмарочна" були задоволені, визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 27.12.2012р., видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, яким посвідчено право власності ГО "Причал № 193 "Ярмарочна" на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал № 193, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які в цілому складаються збудівель: літ. "А", літ. "Б", літ. "В", літ. "Д", літ. "Е", літ. "Ж", літ. "З", літ. "К", літ. "Л", літ. "М", літ. "Н", літ. "О", літ. "П", літ. "Р", літ. "С", літ. "Т", літ. "У", літ. "Ф", літ. "Г", літ. "Х", загальною площею 3293,3 кв. м., основною площею 1824,3 кв. м., відображених у технічному паспорті від 19.10.2012р. (т.1, а.с. 14-21)

Постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2016р. постанова Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. була залишена без змін (т.1, а.с. 22-24)

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. по справі №916/882/13 встановлено про те, що наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 02.10.2006р. №971 «Про реорганізацію державного підприємства «Одеський судноремонтний завод «Україна» визначено, що ДП «Одеський морський торговельний порт» є правонаступником прав і обов`язків ДП «Одеський СРЗ «Україна». Відповідно до п. 5.1. наказу ДП «Одеський морський торговельний порт» було вирішено прийняти до статутного фонду (капіталу) порту майно ДП «Одеський СРЗ «Україна». Згідно інвентарних карток №№100170, 100174, 100175, 100176, 100177, 100178, 100179 обліку основних засобів ДП «Одеський морський торговельний порт» на бухгалтерських рахунках останнього обліковується майно човнової станції СРЗ, а саме: майстерня бази відпочинку, дворовий туалет, дороги асфальтовані шириною 7 м., - 2 об`єкти, будівля двоповерхова (вахтова), будівля двоповерхова (побутові) та будівля двоповерхова (бокси), про що також свідчить витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданим Фондом державного майна України на запит ДП «Одеський морський торговельний порт», та відомостями про окреме нерухоме державне майно.

За актом інвентаризації основних засобів, що передаються ДП ОСРЗ «Україна» на баланс ДП «Одеський морський торговельний порт» проведено інвентаризацію основних засобів, які підлягають передачі на баланс ДП «Одеський морський торговельний порт» і обліковуються на балансовому рахунку №10 станом на 01.12.2006р. Під №№201-207 значаться: майстрова база відпочинку, дворовий туалет, будівля одноповерхова, бокси, будівля двоповерхова побутівка, будівля двоповерхова вахтова, дорога бетонна ширина 7 м, дорога асфальтова ширина 7 м. Рік введення в експлуатацію - червень 1976р.

В матеріалах справи наявні докази будівництва станції в 70рр. ХХ ст., зокрема, договори від 01.03.1976р., від 07.07.1982р., Положення про лодочну станцію.

В переліку акта прийому-передання основних засобів СРЗ-1 «України» до ДП «Одеський морський торговельний порт» станом на 01.04.2007р. також значаться 7 вищенаведених об`єктів.

Наказом ДП «Одеський морський торговельний порт» від 15.05.2007р. №298 на баланс останнього прийнято основні фонди СРЗ «України», в тому числі і спірні об`єкти.

З технічного паспорту на будівлі і споруди за адресою: АДРЕСА_2 , користувач ДП «Одеський морський торгівельний порт», яке було виготовлено 04.02.2009р. КП «ОМБТІ та РОН», вбачається наявність у складі приміщень боксів. (т.2., а.с. 70-88).

Судом також встановлено про те, що межах справи №916/882/13 судом було з`ясовано, що фактично рішення Одеської міської ради від 08.07.2011р. №823-VІ виконано не було.

19.12.2012р. Інспекцією ДАБК зареєстровано декларацію №ОД2 про готовність об`єкта: „Будівництво спортивно-човнової станції Причал №193, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 100", код ДК 1265.9, II категорії складності, який складається з літ "А" 87,9 кв.м., літ. "Б" 504,9 кв.м., літ "В" 69,7 кв.м., літ "Д" 313,4 кв.м., літ "Е" 93,7 кв.м., літ "Ж" 265,7 кв.м., літ. "З" 137,5 кв.м., літ. "К" 406,1 кв.м., літ. "Л" 238,9 кв.м., літ. "М" 289,1 кв.м., літ "Н" 282,3 кв.м., літ "О" 81,0 кв.м., літ "П" 81,0 кв.м., літ. "Р" 81,0 кв.м., літ. "С" 81,0 кв.м., літ "Т" 81,0 кв.м., літ "У" 81,0 кв.м., літ. "Ф" 81,0 кв.м., літ. "Г" 31,0 кв.м., літ. "Х" 9,1 кв.м.), до експлуатації.

Зазначена декларація зареєстрована на замовлення ГО "Причал №193 "Ярмарочна" на підставі договору оренди землі від 23.04.2010р., укладеного між ГО "Причал №193 "Ярмарочна" та Одеською міською радою. При цьому, у декларації зазначено, що будівництво об`єктів нерухомості здійснювалось у 2008-2009 роках.

27.12.2012р. на підставі вказаної декларації виконкомом Одеської міської ради видано ГО "Причал №193 "Ярмарочна" свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал №193, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , які в цілому складаються з будівель: літ. "А", літ. "Б", літ. "В", літ. "Д", літ. "Е", літ. "Ж", літ. "З", літ. "К", літ. "Л", літ. "М", літ. "Н", літ. "О", літ. "П", літ. "Р", літ. "С", літ. "Т", літ. "У", літ. "Ф", літ. "Г", літ. "Х", загальною площею 3293,3 кв.м., основною площею 1824,3 кв.м., відображених у технічному паспорті від 19.10.2012р.. Державну реєстрацію прав на означені нежитлові будівлі здійснено 28.12.2012р., що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.05.2014р. у справі №522/8039/14-к за обвинувальним актом по кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000180 від 15.04.2014р. по обвинуваченню ОСОБА_7 (працівник МБТІ, який виробив технічний паспорт 19.10.2012р.) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів) визнано винним і призначено покарання. (т.1, а.с. 25,26)

З постанови Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. (№916/882/13) встановлено про те, що згідно довідки ДП "Одеський морський торговельний порт" від 29.07.2013р. №20/2-812 станом на 01.07.2013р. на балансі останнього числяться такі об`єкти державної власності - основні засоби: майстерня бази відпочинку (інв. №100170), дворовий туалет (інв. №100174), дорога асфальтова, ширина 7 м (інв. №100175), покриття бетонне, ширина 7 м (інв. №100176), будівля двоповерхова (вахтова) (інв. №100177), будівля двоповерхова (побутові) (інв. №100178), будівля одноповерхова (бокси) (інв. №100179).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. №163 реорганізовано державні підприємства морського транспорту шляхом виділу стратегічних об`єктів портової інфраструктури та утворено ДП "Адміністрація морських портів України", яке є правонаступником в частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчих балансів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2015р. у справі № 815/7121/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015р. позов ДП "Одеський морський торговельний порт" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ГО "Причал №193 "Ярмарочна", Одеська міська рада, за участю прокуратури Одеської області, про визнання протиправною та скасування декларації, зобов`язання скасувати реєстрацію декларації задоволено частково; скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації №ОД2, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області 19.12.2012р., у задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.03.2016р. у справі № 815/7121/14 (№К800/297/16) ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2015р. скасовано та справу направлено на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Розпорядженням Суворовської районної адміністрації №15р від 23.01.2015р. „Про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим встановленням нумерації" об`єкту нерухомого майна - нежитловим будівлям спортивної-човнової станції Причал №193 була присвоєна адреса: АДРЕСА_1 ; відповідно до довідки з Адресного реєстру міста Одеси від 24.11.2014р. за №58003/2 (т.1, а.с. 59-62).

12.05.2015р. державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Антоненко О.С було видано ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" свідоцтво про право власності НОМЕР_3 на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причал №193, загальною площею 3293,3 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та належать на права приватної власності ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" (т.1, а.с. 58).

ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" у 2015-2016рр. було відчужено на користь фізичних осіб частки нежитлової будівлі спортивно-човнової станції Причал №193, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Слід зазначити, що відповідно до наданої ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" інформації, частини будівлі спортивно-човнової станції були відчужені відповідачем на користь 54 членів ГО „Причал № 193 „Ярмарочна", які належать останнім на праві спільної часткової власності.

З Рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2017р. встановлено про те, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №86230270 від 03.05.2017р. вбачається, що ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" на праві приватної власності належить 7507/10000 частин нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.10.2016р. за №322 було вирішено скасувати розпорядження Суворовської районної адміністрації №15р від 23.01.2015р. „Про впорядкування адреси та затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшим встановленням нумерації".

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. по справі №815/1348/17 позовні вимоги ДП „Одеський морський торговельний порт" до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_8 та ГО „Причал № 193 „Ярмарочна", було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 12.05.2015р. про державну реєстрацію за ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" права приватної власності на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції „Причал №193", які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1, а.с. 47-51)

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2017р. постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. по справі №815/1348/17 було залишено без змін. (т.1, а.с. 52-57)

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №95277116 від 22.08.2017р. вбачається, що рішення про державну реєстрацію права власності ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" на 7507/10000 об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. по справі №815/1348/17 було скасовано з внесенням до реєстру відповідного запису (т.1, а.с. 69,70).

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, 21.09.2017р. було проведено реєстрацію права власності за державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди загальною площею 2331,2 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98439268 від 26.09.2017р.

З огляду на встановлені у межах господарської справи №916/882/13 преюдиційні для вирішення даного спору обставини, на підставі яких господарськими судами було зроблено висновок про належність об`єктів нерухомого майна, а саме спортивно-човнової станції Причал №193, до державної власності, згода на відчуження яких державними органами надана не була, господарський суд при вирішенні даного спору по суті виходив із факту належності нерухомого майна, право власності на яке посвідчено спірним свідоцтвом, до державної власності.

Вищевказані обставини встановлені у рішенні господарського суду Одеської області від 13.10.2017р. по справі № 916/887/17, а також в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. по справі № 916/887/17.

Даними рішеннями також було встановлено, що під час розгляду позовних вимог ДП "Одеський морський торговельний порт" у межах справи №916/882/13, господарськими судами, зокрема, було встановлено, що майно, право власності на яке посвідчувалося свідоцтвом НОМЕР_2 від 27.12.2012р., належить до державної власності, органом управління якого є Міністерство інфраструктури України та закріплене за ДП "Одеський морський торговельний порт" на праві господарського відання. Наявні в матеріалах справи докази, а саме розпорядження Суворовської районної адміністрації №15р від 23.01.2015р. та рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.10.2016р. за №322, дозволили суду дійти висновку, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та адресою: АДРЕСА_1 , є тотожними.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦК України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, якими він користується на власний розсуд (частина 1 статті 317 та частина 1 статті 319 ЦК України).

Разом з тим, статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України регламентовано принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 1 статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно частини 1 статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Приписами статті 388 ЦК України регламентовано правові засади витребування майна від добросовісного набувача.

Частиною 1 наведеної статті визначено, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Крім того, пунктом 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - постанова Пленуму) встановлено, що у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Пунктом 26 Постанови Пленуму визначено також, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те. що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Суд першої інстанції зазанчав, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним власником 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м., оскільки він не знав та не мав можливості знати, що особа, якій продало дану нерухомість не мала права його відчужувати.

В той же час, є підстави для застосування дії п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки судому встановлено, що спірне нерухоме майно, яка складова частина нерухомого майна, що належала Державі вибуло з її володіння не з її волі, а незаконним шляхом, що підтверджується вищенаведеними докази.

Однак, суд вважає, що у виниклих правовідносинах є певна особливість, яка пов`язана із застосуваннями положення ч. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

29 жовтня 2015 року між Громадською організацією та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 2009, за яким продавець передає у власність, а покупець приймає у власність 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1 Договору за заявою власника відчужується 46/10000 часток нежитлових будівель, які складаються з боксу № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м.

Рішенням приватного нотаріуса Зілковської К.Л. від 29 жовтня 2015 року № 25691743 за ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу зареєстровано право приватної власності на зазначені 46/10000 нежитлових будівель.

В п.2 Договору зазначено, що вищевказане нерухоме майно належить Громадської організації Причал №193 «Ярмарочна» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_3 , яке видане ОСОБА_8 державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 12.05.2015р.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08.06.2017р. по справі №815/1348/17 позовні вимоги ДП „Одеський морський торговельний порт" до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_8 та ГО „Причал № 193 „Ярмарочна", було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 12.05.2015р. про державну реєстрацію за ГО „Причал № 193 „Ярмарочна" права приватної власності на нежитлові будівлі спортивно-човнової станції „Причал №193.

21.09.2017р. було проведено реєстрацію права власності за державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди загальною площею 2331,2 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98439268 від 26.09.2017р.

В рішенні господарського суду Одеської області від 13.10.2017р. по справі № 916/887/17, а також в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. по справі № 916/887/17 було встановлено, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та адресою: АДРЕСА_1 , є тотожними.

Однак, Державі Україна в особі Міністерства інфраструктури України ніколи не належали об`єкти нерухомості саме за адресою: АДРЕСА_1 , а так само і 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки реєстрація права власності продавцем Громадською організацією Причал №193 «Ярмарочна» за даною адресою була здійснена незаконно.

В позовних вимогах позивач просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу№ НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м.

Фактично належний відповідачу бокс № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м. є складовою частиною об`єкту нерухомого майна - будівлі та споруди загальною площею 2331,2 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що належать позивачу, а не за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судова колегія погоджується з висновком суду першоі інстанції в якому зазначено, що ефективним способом захисту порушеного позивача є витребування з володіння ОСОБА_2 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м., шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29 жовтня 2015 року з індексним номером 25691743, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 у вигляді 46/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , розташованих на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: :35:012:0006, які складаються з боксу № НОМЕР_1 в літері «Б» у складі приміщень: І поверх - 31 - веранда площею 6,7 кв.м., 32 - основне площею 8,3 кв. м., загальною площею - 15,8 кв. м., основною площею - 8,3 кв. м..

В даному випадку відповідач позбавляється права власності на об`єкт нерухомого майна, а позивач відновлює своє право здійснювати право користування, володіння та розпорядження даним об`єктом.

Так, аналіз приписів статті 321 ЦК України та статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та їх обтяження» дозволяє дійти висновку, що право власності, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, припиняється в особи з моменту скасування із вказаного реєстру відповідного запису, здійсненого на підставі рішення державного реєстратора.

При вирішенні справи суд апеляційної інстанції погоджується з судом першоі інстанції про те, що втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Усталена практика ЄСПЛ (наприклад, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати, аналізуючи сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи вважається втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) можна вважати пропорційним визначеним цілям. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. Для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

У даній справі, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, втручання держави в право відповідача на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, сформульованим в усталеній практиці ЄСПЛ.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції взагалі не згадує в оскаржуваному рішенні про докази надані Відповідачем - рішення господарського суду Одеської області від "24" лютого 2010 р. по справі № l5/158-09-5429 було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.04.2010 та постановою ВГСУ від 05 липня 2010 р. і відповідно не мотивує, чому даний доказ не сприймається до уваги, чому відхиляється судом, що свідчить про порушення принципу повноти, не є слушними так як у рішенні згадуються наступні судові рішення :Постанова Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016р. по справі №916/882/13, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.07.2016р., позовні вимоги державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" до виконавчого комітету Одеської міської ради, ГО "Причал № 193 "Ярмарочна" були задоволені, визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 27.12.2012р., видане виконавчим комітетом Одеської міської ради, яким посвідчено право власності ГО "Причал № 193 "Ярмарочна" на нежитлові будівлі.

Доводи апелянта про те, що позивач не подав суду доказів будівництва, введення експлуатацію, проведення державної реєстрації судоремонтним заводом і відповідно до цього набуття права власності судоремонтним заводом, або Міністерством інфраструктури України безпосередньо, не відповідають матеріалам справи відповідно до яких згідно інвентарних карток №№100170, 100174, 100175, 100176, 100177, 100178, 100179 обліку основних засобів ДП "Одеський морський торговельний порт" на бухгалтерських рахунках останнього обліковується майно човнової станції СРЗ, а саме: майстерня бази відпочинку, дворовий туалет, дороги асфальтовані шириною 7 м., - 2 об`єкти, будівля двоповерхова (вахтова), будівля двоповерхова (побутові) та будівля двоповерхова (бокси), про що також свідчить витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, наданий Фондом державного майна України на запит ДП "Одеський морський торговельний порт", та відомостями про окреме нерухоме державне майно та підтверджується іншими доказами наявними у справі.

Доводи апелянта про те, що суд не може приймати на себе дискреційні функції органів виконавчої влади (щодо вводу в експлуатацію, державну реєстрацію права власності та ін.), а судове рішення не може підміняти правовстановлюючий документ відповідають сталій юридичній практиці, однак не смтосуються предмету рогляду у цій справі та змісту судового рішення, а саме : за актом інвентаризації основних засобів, що передаються ДП ОСРЗ "Україна" на баланс ДП "Одеський морський торговельний порт" проведено інвентаризацію основних засобів, які підлягають передачі на баланс ДП "Одеський морський торговельний порт" і обліковуються на балансовому рахунку №10 станом на 01.12.2006р. Під №№201-207 значаться: майстрова база відпочинку, дворовий туалет, будівля одноповерхова, бокси, будівля двоповерхова побутівка, будівля двоповерхова вахтова, дорога бетонна ширина 7 м, дорога асфальтова ширина 7 м. Рік введення в експлуатацію - червень 1976р.. В процесі розгляду справи в суді першої інстанції, 21.09.2017р. було проведено реєстрацію права власності за державою Україна в особі Міністерства інфраструктури України на будівлі та споруди загальною площею 2331,2 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98439268 від 26.09.2017р.

Доводи апелянта про те, що якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов?язаний застосувати до спірних правовідносини положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв?язку зі спливом позовної давності. або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму є частково слушними . однак суд зазанчив в оскаржуваному рішенні про те, що представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Петровою А.М. не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування своєї заяви про застосування строку позовної давності, а саме не надано доказів про те, що саме з квітня 2013р. позивач Міністерство інфраструктури України дізнався про порушення його прав.

??? Посилання апелянта на тє, що в матеріалах справи не існує жодного документу, який би підтверджував, що майно Відповідача с складовою майна Позивача, судом не встановлено ідентичності об?єктів - індивідуально визначених речей. ???Правочин із придбання майна укладений Відповідачем є законним та правомірним. ???Нє е слушними так як такі обставини встановлені у рішенні господарського суду Одеської області від 13.10.2017р. по справі № 916/887/17, а також в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. по справі № 916/887/17.

Позиція апелянта про те, що суд самостійно зазначив, що «незаконне вибуття спірного нерухомого майна з володіння Держави було обумовлено незаконними діями посадових осіб» і вбачає справедливу рівновагу у тому, щоб витребувати майно для «власника» (який немає жодного підтвердження набуття такого права власності) в особи, що добросовісно володіє та утримує це майно впродовж багатьох років без будь-яких компенсацій. Зазначені доводи є частково слушними, так як відповідно прийнятого за основу судом способу захисту права в даному випадку відповідач не позбавлений в подальшому вимагати відновлення свого права добросовісного набувача в рамках діючого закону, крім того, суд вважає, що позивач не позбавляється права звернутись до відповідача з позовом про звільнення вищевказаних приміщень, або навпаки вирішити питання щодо укладення з відповідачем цивільно-правових договорів про використання нерухомого майна. Судом встановлено, що незаконне вибуття спірного нерухомого майна з володіння Держави було обумовлено незаконними діями посадових осіб. З огляду на зазначене, суспільний інтерес у вимогах позивача щодо втручання в право власності відповідача полягає також у відновленні його прав, а також забезпеченні законності набуття права власності для всіх суб`єктів права власності.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені апелянтом вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

В.А. Коновалова