Провадження №2/523/4994/23
У Х В А Л А

"21" серпня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї документи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце проживання згідно довідки ВПО АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Республіки Колумбії, адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.11.2017 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 369. Від шлюбу у подружжя народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач зазначає, що фактично з липня 2022 року подружжя припинило шлюбні відносини. Перебування у шлюбі суперечить інтересам подружжя. Збереження шлюбу є неможливим.

На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб укладений між подружжям 03.11.2017 року, актовий запис № 369.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Судом, 15.08.2023 року отримано відомості з Єдиного державного демографічного реєстру згідно якої - відповідач зареєстрованим не значиться.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (із змінами), перевірено зарахування судового збору до Державного бюджету України.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі та визначення її на предмет підсудності Суворовському районному суду м. Одеси, суддя виходить з наступного.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Згідно позовних вимог, позивачем порушено одну позовну вимогу щодо розірвання шлюбу.

Позивачем, у позовній заяві адресу свого зареєстрованого місця проживання згідно довідки ВПО зазначено, як: АДРЕСА_2 .

Адресу місця проживання/реєстрації відповідача позивачем зазначено: АДРЕСА_3 .

З доданих до позовної заяви документів вбачається, що позивач є громадянкою України, відповідач являється громадянином Республіка Колумбія.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦПК України, підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст. 125 Конституції України).

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Згідно з нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини» інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Беручи до уваги те, що позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу подана до Суворовського районного суду м. Одеси, згідно реєстрації позивача, як внутрішньо переміщеної особи, при цьому відповідач у справі проживає за межами України, справа підлягає передачі до Верховного Суду для визначення підсудності.

Керуючись ст.ст. 19, 27, 28, 29 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати до Верховного Суду для визначення підсудності в порядку, передбаченому ст. 29 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: