справа № 369/7532/22 головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
провадження № 22-ц/824/3781/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Мережко М.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 14 січня 2006 року у розмірі 10 971 грн. 19 коп. станом на 30 червня 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 14 січня 2006 року, згідно якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3 100 грн. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України і відповідно формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку». Позивач вказує, що підписаною заявою відповідача підтверджується факт повного інформування останнього про умови кредитування в банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовій формі. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на положення ст. 207, 638 ЦК України, а також вказує, що свідченням визнання відповідачем угоди є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів. Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. При цьому, ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язання за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 30 червня 2022 року має заборгованість у розмірі 10 971 грн. 19 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2022 рокупозов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 498 грн. 56 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. До суду була надана копія заяви від 14 січня 2006 року в якій відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис на вказаній заяві. Відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року в справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами - закон не вимагає. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року по справі №642/5533/15-ц, а також постанові від 19 вересня 2019 року у справі №127/7543/17, постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18. Також, позивач зазначає, що ним надані суду саме первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Надана виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. З виписки чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги та ін. Крім цього, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Отже, відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на його виконання, зокрема, на погашення заборгованості. Крім того, у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано. На підтвердження того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, відповідачем надано до суду заяву-анкету від 14 січня 2006 року, яка підписана особисто відповідачем. Позивач наголошує, у наданій заяві встановлена базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%), тип кредитної картки, валюта кредиту, порядок погашення, тощо. Отже, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. На вказаний факт суд уваги не звернув, та цілком безпідставно вважав, що відсоткова ставка не узгоджена сторонами при укладенні договору. Суд в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без оплати відсотків (безоплатно). Щодо розміру процентної ставки, за якою проводилося нарахування заборгованості позивач посилається на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 та вказує про те, що якщо суд не згоден із розрахунком заборгованості, то повинен був надати свій розрахунок. А оскільки, судом першої інстанцій цього не було зроблено, позивач вважає, що суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема, від здійснення правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 14 січня 2006 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.12).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 14 січня 2006 року складає 10 971 грн. 19 коп., з яких: 1 498 грн. 56 коп. - заборгованість за кредитом, 9 472 грн. 63 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками (а.с.4-6).

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача в цій частині є безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по сплаті відсотків позивачу у анкеті-заяві від 14 січня 2006 року, та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду розрахунок заборгованості станом на 30 червня 2022 року, виписку по рахунку за період з 17 січня 2006 року по 06 липня 2022 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, довідку про видані картки, заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанк.

В заяві зазначено розмір кредитного ліміту та яку картку отримав ОСОБА_1 . А саме: картка - універсальна, валюта - гривня, кредитний ліміт у сумі 1 500 грн.

Крім того, суду було надано виписку по рахунку, яка є доказом підтвердження заборгованості та її розміру.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту і в цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув їх на користь позивача.

З наявної у матеріалах справи заяви від 14 січня 2006 року, яка містить підпис позичальника, серед іншого вбачається, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання складає 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Відмовляючи у стягненні відсотків, суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна підписана відповідачем заява, в якій, зокрема, встановлена базова відсоткова ставка за користування кредитом (3%), тип кредитної картки, валюта кредиту, порядок погашення заборгованості (а.с.12). З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість по відсотках нарахована позивачем на підставі підписаної відповідачем заяви. Розмір заборгованості відповідачем не оспорюється.

Суд першої інстанції не врахував, що сторонами було погоджено, зокрема, процентну ставку, її розмір і порядок нарахування, а, відтак, існують підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками відповідно до положень закону та підписаної відповідачем анкети-заяви.

Відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи судом першої інстанції, проте, відзив на позовну заяву не подав, проти позову не заперечував.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відмови у стягненні відсотків не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в цій частині нового рішення по суті вимог позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідачем не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір у розмірі 3 721 грн. 50 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, сплачений ним судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати та прийняти в цій частині постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 9 472 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят дві) гривні, 63 копійки та судовий збір у розмірі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одну) гривню, 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Мережко М.В.