Номер провадження: 22-ц/813/2665/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року, постановленогопід головуванням судді Салтан Л.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування з незаконного володіння 1/2 частини квартири, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування з незаконного володіння 1/2 частини квартири, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на його користь 1/2 частину зазначеної квартири.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_2 зазначив, що з 30.01.1991 року по 21.08.2007 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_6

11.07.2005 року ними була придбана квартира АДРЕСА_2 . 08.01.2008 року зазначена квартира була продана та в той же день була придбана квартира АДРЕСА_1 .

Оскільки, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 продовжували мешкати разом, спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

24.07.2018 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6

ОСОБА_2 не в змозі отримати у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину зазначеної квартири, у зв`язку з наявною реєстрацією права власності на неї у відповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновки суду про те, що позивачем пропущений строк позовної давності та не надано причин пропуску строку не відповідають дійсності, оскільки в позовній заяві позивачем було зазначено щодо строків звернення до суду, а саме те, що позивач наголошував на перериванні строків позовної давності на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу адвокат Каракаш І.П., представник ОСОБА_3 зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності на звернення до суду, а посилання на переривання строку позовної давності не відповідає дійсності, оскільки, якщо позивач вважає себе спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , то починаючи з з 2011 року мав можливість реалізувати свої права щодо спадщини, зокрема звернутися до суду з позовом, однак не зробив цього понад 10 років.

В судове засідання, призначене на 22 серпня 2023 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 209-210, 212-215).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції зробив висновок про пропуск строку позовної давності.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що з 30 січня 1991 року по 21 серпня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

21.08.2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано.

08 січня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_6 придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

З 04 квітня 2008 року ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

За повідомленням Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 28 грудня 2011 року спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру, позов задоволено, встановлено факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , визнано право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_4 (а.с. 21-22).

19 листопада 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2012 року,рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2011 року скасовано, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та визнання за нею права власності на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року у справі № 2-5934/11 встановлено факт мешкання однією сім`єю ОСОБА_2 і ОСОБА_6 з вересня 2007 року по 02 травня 2011 року; визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_6 ; за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири; у ОСОБА_3 витребувано 1/2 частину спірної квартири (а.с. 13-16).

24 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 134).

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_2 , зазначав, що має право на спадкування після смерті ОСОБА_6 , як спадкоємець четвертої черги.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 12611265 цього Кодексу (в яких передбачені перша, друга, третя, четверта та п`ята черги спадкування за законом).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 1273 ЦК України.

Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (частина п`ята статті 1273 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України,у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року у справі № 2-5934/11 встановлено факт мешкання однією сім`єю ОСОБА_2 і ОСОБА_6 з вересня 2007 року по 02 травня 2011 року, а саме 3 роки 7 місяців.

Цім рішенням, також встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано, про що вчинено актовий запис № 637 від 21.08.2007 року, та сторони в подальшому примирилися з вересня 2007 року (а.с. 13-16).

З урахуванням того, що шлюб розірвано 21.08.2007 року, сторони примирилися з вересня 2007 року, тобто починаючи з 21 серпня 2007 року по вересень 2007 року сторони припинили проживання, а тому колегія суддів приходить висновку про те, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем 4 черги після смерті ОСОБА_6 , в зв`язку з тим, що проживав зі спадкоємцем до дня її смерті однією сім`єю лише 3 роки 7 місяців.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не успадковує частку квартири, яка належала ОСОБА_6 , підстав для витребування майна у порядку 388 ЦК України не має.

За таких підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позовних вимог саме з підстав того, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем у відповідності до ст. 1264 ЦК України.

У зв`язку із цим оскаржене судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині.

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного перегляду дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення частково ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, судове рішення змінити у мотивувальній частині, а в іншій частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року змінити в частині мотивування, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 24 серпня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова