ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3552/22 Головуючий суддя І інстанції Шаренко С. Л.
Провадження № 22-ц/818/979/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2022 року в складі судді Шаренко С.Л., у справі № 953/3552/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

Позов мотивовано тим, що з липня 2017 року по березень 2020 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився спільний син ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

З березня 2020 вони з відповідачем мешкають окремо, дитина мешкає з позивачкою. У період з березня 2020 року батько дитини декілька разів присилав грошові кошти на утримання дитини, останній раз 61.01.2021 року в сумі 5000 грн., після чого він матеріально не допомагав утримувати дитину, життям дитини взагалі не цікавився, дитина повністю перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується відповідною довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28.09.2021, актом обстеження умов проживання від 20.07.2021 року.

У зв`язку з вищевказаним позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2021 року і де досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2022 року провадження за позовом ОСОБА_1 зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 27 березня 2023 року засобами поштового зв`язку подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила її скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що з наданих відповідачем документів не вбачається, що станом на дату розгляду справи він перебував у складі ЗСУ, іншого військового формування, що переведений у бойовий режим несення служби, а тому висновок суду щодо можливості застосування положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України до спірних правовідносин є помилковим.

Суд був зобов`язаний зупинити провадження у справі виключно в разі перебування відповідача у складі ЗСУ саме на час розгляду справи, оскільки така подія перешкоджає йому з`явитись до суду, надавати свої докази та користуватись іншими правами, які передбачені ЦПК України.

ОСОБА_3 бере участь у розгляді справи через свого представника - адвоката Сергеева М.А., а тому зупинення провадження у справі про стягнення аліментів порушує інтереси дитини.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, без повідомлення учасників справи.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Східного ОТО Національної гвардії України з 14 травня 2022 року, яка переведена на воєнний стан, що є підставою для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

У пункті 2 частини 1 статті 251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі № 461/5209/19 (провадження № 61-5782св22) у аналогічній процесуальній ситуації касаційний суд зупинив провадження у справі і при цьому зазначив, що у такому випадку необхідно доведення факт перебування сторони у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій (посилання на ЄДРСР ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 25 липня 2022 року штаб-сержант ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Східного ОТО Національної гвардії України м. Харків з 14 травня 2015 року. Також відповідачем надано Довідки, видані командиром ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до яких ОСОБА_4 з 03 січня 2017 року по 05 травня 2017 року, з 31 жовтня 2017 року по 09 грудня 2017 року та з 30 січня 2018 року по 04 квітня 2018 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції у м. Слов`янську Донецької області.

Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX було затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" .

Згаданим Указом Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" - на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, та Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, тобто до 18 серпня 2023 року.

Вказаний вище Закон України було розроблено відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з метою забезпечення продовження строку дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою збройною агресією РФ проти України.

З огляду на це колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо незаконності та необґрунтованості зупинення провадження у справі, яке при даних обставинах є обов`язковий. Посилання у скарзі на відсутність документів про те, що відповідач безпосередньо бере участь у бойових діях є безпідставною, оскільки згадана норма пункту 2 частини першої статті 251 цього Кодексу такої умови для обов`язкового зупинення провадження не передбачає. Оголошення воєнного стану на усій території України, на відміну від АТО, стосується усіх без виключення військових частин, які знаходяться в Україні та внаслідок чого вони переведені у відповідну бойову готовність, яка визначає їх здатність організовано, у визначені строки розпочати воєнні дії і успішно виконувати поставлені бойові завдання, на відміну від стану військових частин які за відсутності воєнного стану безпосередньо не були зайняті у бойових діях у зоні АТО. Тому додаткове з`ясування перебування відповідача у зоні бойових дій для застосування вказаних норм цивільного процесуального права, які передбачають обов`язок суду зупинити провадження у разі його перебування у складі воєнізованих формувань, які переведені на воєнний стан, у даному випадку є безпідставним.

Щодо пропорційності обмеження права позивачки на доступ до суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Зупинення провадження у справі з передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України підстав має не меті забезпечити принцип змагальності та рівний доступ до суду обох сторін, що для відповідача у світлі його ситуації перебування у воєнний час на військовій службі об`єктивно обмежено., наявність у нього предстаника у процесі повністю не виправляє цю ситуацію.

У частині першій статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги щодо непропорційності обмеження права позивачки на суд та право малолітньої дитини на отримання аліментів, з огляду на скрутний майновий стан позивачки, оскільки після зупинення провадження у справі вона зберігає можливість ефективно захистити свої права та права дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - провадження у справі було припинено лише на час перебування відповідача у складі військової частини НГУ та на строк дії воєнного стану, який наразі визначений до 18 серпня 2023 року.

Разом з тим, замість подальшого розгляду цього позову у спрощеному провадженні позивачка наразі має право звернутися до суду із безспірною вимогою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів батька дитини ОСОБА_2 , але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (п.4 ч. 1, ч. 2 ст. 161 ЦПК України). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач у своєму позові визнав позовні вимоги, а саме: про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2019 р.н., у розмірі заробітку (доходу), починаючи із 15 червня 2022 року та про виплату аліментів на утримання позивачки у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., починаючи із 15 червня 2022 року - до досягнення дитиною трьох років, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 30-31), що надає позивачці можливість у позасудовому порядку укласти з відповідачем у нотаріальній формі відповідну угоду (ст. 189 СК України), яка згідно постанови КМ України від 29 червня 1999 р. № 1172 (з подальшими змінами і доповненнями) у разі необхідності може бути звернута до виконання у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Отже, суд обмежив право позивачки на суд відповідно до закону, з легітимною метою забезпечити іншій стороні право на рівний доступ до суду, ст. 12 ЦПК України, та пропорційно цій меті.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив оскаржене судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги не доведені та висновків суду не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 червня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

Н.П. Пилипчук.