Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1244/21 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 66 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Зінчук Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/1244/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Будинкоуправління №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України, про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у м.Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 . Просили визнати відповідача такою, що втратила право на проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовували тим, у 1993 році відповідно до ордера в/ч НОМЕР_1 у вищевказану квартиру вселися ОСОБА_6 разом із колишньою дружиною та дочкою ОСОБА_5 . У 2008 році ОСОБА_2 , одружившись із ОСОБА_6 , вселилася у квартиру АДРЕСА_1 , в якості члена сім`ї та отримала відповідно реєстрацію у цьому житлі. ОСОБА_1 також вселився в квартиру, як син ОСОБА_2 від першого шлюбу. Від спільного подружнього життя ОСОБА_6 із ОСОБА_4 народилося троє дітей: двоє синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірваний та позивач повернула собі дошлюбне прізвище « ОСОБА_10 ». Після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 вони залишилися проживати у квартирі АДРЕСА_1 . Також у спірній квартирі зареєстрована, але не проживає дочка ОСОБА_6 від іншого шлюбу - відповідач ОСОБА_5 Помер ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4. Наразі у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1 ; позивач ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (відповідно брат та син позивачів), ОСОБА_8 (брат та син позивачів) та ОСОБА_9 (сестра та донька позивачів). Також у квартирі зареєстрована дочка померлого ОСОБА_6 від іншого шлюбу - ОСОБА_5 . 25 червня 2021 року між ОСОБА_4 та Будинкоуправлінням №9 Макарівською КЕЧ району Міністерства оборони України укладений договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Відповідач ОСОБА_5 із 2007 року не проживає на вказаній житловій площі за зазначеною адресою та у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажає. Також відповідач не сплачує за житлово-комунальні послуги.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2022 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Будинкоуправління №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України (а.с.48 т.1).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує, по-перше тим, що долучена до матеріалів справи довідка ТзОВ «Омега» №62 датована 14 лютим 2022 року, що вказує про період роботи ОСОБА_3 лише з 08 лютого 2022 року, тобто після подання позовної заяви до суду. Доказів на підтвердження того, де проживала відповідач до 08 лютого 2022 року суду не надано. По-друге, здійснюючи підготовку до відкриття провадження в справі, суд зробив запит до Городоцької селищної ради Радомишльського району щодо місця проживання відповідача ОСОБА_3 . Із відповіді вбачається, що остання зареєстрована на території Городоцької селищної ради АДРЕСА_5, але не проживає (а.с.28). По-третє, відсутність відповідача за місцем проживання підтверджується також актом, складеним депутатом Городоцької селищної ради, та поясненнями сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Свідки на конфлікти між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які б перешкоджали останній проживати у спірній квартирі, не вказували, оскільки відповідача упродовж останніх декілька років майже не бачили. По-четверте, Коростишівським районним судом Житомирської області розглядалася цивільна справа про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_13 , у якій зазначена адреса проживання відповідача - АДРЕСА_2 , що також спростовує позицію відповідача відносно реального проживання відповідача за місцем її реєстрації. По-п`яте, долучені до матеріалів справи адвокатом відповідача письмові документи за період 2015-2016 роки надані суду з порушенням строків подання доказів, визначених ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження в справі. Що стосується проживання відповідача у подальші роки, зокрема до часу подання у липні 2021 року позовної заяви у цій справі, стороною відповідача доказів суду не надано, а допитані судом свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не змогли навести конкретні факти перешкоджання позивачами відповідачу проживати у спірній квартирі, а також поважність причин не проживання. По-шосте, в суді першої інстанції ним вживалися заходи долучення до матеріалів справи медичної довідки серії ААА №177307 про проходження ОСОБА_2 19 серпня 2022 року обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, за результатами якого у ОСОБА_2 протипоказань для роботи економіста не виявлено. Крім того, ОСОБА_2 притягується СВ Львівського районного управління поліції до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення невеликої тяжкості. Під час проведення слідства у кримінальному провадженні Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради Львівською обласною клінічною психіатричною лікарнею проведена комплексна судово-психіатрична експертиза, за висновками якої від 12 листопада 2021 року №615 ОСОБА_2 психічними захворюваннями не страждає, в період інкримінованих їй дій хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждала та не виявляла ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; заходів медичного характеру не потребує. Суд першої інстанції відмовив у долученні цих доказів, хоча вони спростовують твердження відповідача про недієздатність ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу, який зданий на пошту 02 березня 2023 року, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Нагорна Т.І., яка копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги із додатками отримала 16 лютого 2023 року, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Посилається на те, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що неприязні відносини відповідача з позивачем ОСОБА_2 , яка створює нестерпні умови для проживання, стали підставою для тимчасового вибуття ОСОБА_3 із спірної квартири до м. Дніпра, де остання влаштувалася на роботу обробляти рибу. Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року ОСОБА_2 примусово поміщена до Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні та визнана недієздатною внаслідок психічного захворювання (справа №289/1481/14-ц). Із січня 2015 року скаржник ОСОБА_1 не проживає у спірні квартирі, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18 серпня 2016 року та показаннями свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 . Місцем постійного проживання позивача ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 проживає за цією адресою зі своїми неповнолітніми братами ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також малолітньою сестричкою ОСОБА_19 , якими опікується бабуся - мати ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 не може постійно проживати у спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивач ОСОБА_2 , будучи інвалідом 2-ої групи, поводиться неадекватно, агресивна, конфліктна, знаходиться у бредовому стані. Проживати постійно у квартирі для відповідача небезпечно. Відповідач зберігає у квартирі свої речі, має окрему кімнату та ключі від вхідних дверей до квартири. Спірна кватира є єдиним житлом для відповідача. Позов створений штучно. При тимчасовій відсутності відповідач продовжує ставитися до спірної квартири як до свого постійного місця проживання.

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_20 апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 підтримав та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким визнати відповідача такою, що втратила право на користування спірною квартирою (а.с.21,126 т.1).

Представник відповідача ОСОБА_21 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Будинкоуправління №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України спрямувало пояснення, у яких просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а розгляд справи провести без участі представника третьої особи. Одночасно у поясненнях зазначило, що відповідач вселилася до спірної квартири на законних підставах як член сім`ї свого покійного батька. Причини відсутності відповідача у спірному житлового приміщенні є поважними, оскільки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неодноразово виникали суперечки та конфлікти, що стали причинами непорозуміння між ними та нестерпних умов для проживання «під однім дахом», а та підстава, що відповідач працює м. Дніпрі не є підставою для того, щоб визнати її особою, яка втратила право на житло.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині позову ОСОБА_1 відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_5 вселилася до трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , згідно з ордером від 16 липня 1993 року №23/49 (а.с.9). Квартира належала до житлового фонду Міністерства оборони та ордер був виданий батьку відповідача - ОСОБА_6 на сім`ю у складі дружини та двох доньок, одна із яких відповідач. Отже, у 1993 році відповідач вселилася до спірної квартири, як член сім`ї наймача.

У 2008 році ОСОБА_6 , тобто батько відповідача, одружився із ОСОБА_4 (а.с.10 т.1).

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована у спірній квартирі з 01 вересня 2012 року, а з 05 вересня 2012 року в цій квартирі зареєстрований також позивач ОСОБА_1 (син ОСОБА_2 від іншого шлюбу) (а.с.5,8 т.1).

Від шлюбу батька відповідача із позивачем ОСОБА_4 народилося троє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11-13 т.1).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірваний, а спільних малолітніх дітей: синів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , а також доньку ОСОБА_19 залишено із батьком - ОСОБА_6 , тобто батьком відповідача (а.с.14-15 т.1).

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 липня 2015 року ОСОБА_2 , яка примусово була поміщена до Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні, була визнана недієздатною внаслідок психічного захворювання (а.с.59-61 т.1). Рішення набрало законної сили 25 липня 2015 року. У мотивувальний частині цього рішення судом встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час страждає хронічними захворюваннями внаслідок психічного розладу, її поведінка у побуті часто неадекватна і створює проблеми оточуючим.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер (а.с.16 т.1).

25 червня 2021 року між Будинкоуправлінням №9 Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району Міністерства оборони України (наймодавцем) та ОСОБА_2 (наймачем) укладений договір №139 найму житла в будинку державного і комунального житлового фонду (а.с.18-19 т.1). У пункті 1.1 договору прописано, що наймодавець надає наймачу ОСОБА_2 і членам її сім`ї: ОСОБА_1 (сину), ОСОБА_22 (сину), ОСОБА_23 (сину), ОСОБА_24 (доньці) та ОСОБА_3 (доньці колишнього чоловіка, який нині покійний) у безстрокове користування житло - квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Городоцької селищної ради від 30 червня 2021 року №1264, яка видана ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_7 , син, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_8 , син, ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 , син, ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_3 , донька колишнього чоловіка, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.17 т.1).

За положеннями частин першої та другої ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, це строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі №759/19579/17 виснувано, що: «аналіз ст.ст.71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі №289/2299/18.

Відповідно до положень частини першої ст.13, частин першої та п`ятої ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонам та іншими учасниками справи.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів та підміні понять. Так, посилання в апеляційній скарзі на роботу відповідача з 08 лютого 2022 року в м. Дніпрі та відсутність інформації про проживання відповідача до цього часу не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що стороною позивача не доведено факту відсутності відповідача за місцем реєстрації без поважних причин, оскільки такий обов`язок чинне законодавство покладає саме на позивача, а у апеляційній скарзі обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин безпідставно перекладається на відповідача та довідкою Городоцької селищної ради лише підтверджується, що відповідач за місцем реєстрації не проживає, проте із якого часу не проживає та з яких причин довідка інформації не містить.

Окрім того, при тимчасовій відсутності відповідача вона не втрачає інтересу до свого єдиного житла, яким є квартира АДРЕСА_1 , оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують, що спірна квартира є єдиним для відповідача житлом, право на користування яким остання набула на законних підставах, та у неї в квартирі є кімната, яку вона замикає та у якій зберігає особисті речі, а також відповідач має ключ від вхідних дверей до квартири.

Послання в апеляційній скарзі на акт, складений депутатом Городоцької селищної ради Радомишльського район ОСОБА_25, не змінюються висновків суду першої інстанції, враховуючи, що у акті не зазначається про причини, з яких відповідач не може проживати за місцем реєстрації.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_13 не має преюдиційного значення для розгляду даного спору. З`ясування причин проживання ОСОБА_3 не за місцем реєстрації не входило до предмету доказування у справі №289/812/18, а тому не спростовує твердження відповідача про тимчасовій характер її проживання у м. Дніпрі та ставлення відповідача до спірної квартири, як постійного житла. Рішення суду на припущеннях ґрунтуватися не може.

Аргументи апеляційної скарги, які стосуються долучення до матеріалів справи стороною відповідача доказів не у спосіб, передбачений ЦПК України, не впливають на загальний висновок суду першої інстанції, оскільки стороною позивача не доведено відсутність відповідача у спірному житлі без поважних причин, що є обов`язком ОСОБА_1 . Такі обставини не породили для відповідача обов`язку доводити свою відсутність у спірній квартирі з поважних причин.

Медична довідки серії ААА №177307 про проходження ОСОБА_2 обов`язкових оглядів підтверджує, що у серпні 2022 році психіатричних протипоказань до виконання ОСОБА_2 роботи економіста не виявлено. Разом із тим, апеляційний суд не може вважати висновок судово-психіатричної експертизи від 12 листопада 2021 року №615, яка проведена Комунальним некомерційним підприємством Львівської обласної ради Львівською обласною клінічною психіатричною лікарнею, належним, допустимим та достовірним доказом у даній цивільні справі, приймаючи до уваги, що наданий неповний текст відповідної експертизи, у якому відсутня інформація щодо медичних документів, які досліджувалися при її проведенні, чи аналізувався висновок судово-психіатричної експертизи від 04 червня 2015 року, за яким ОСОБА_2 мала психічні розлади та у 2015 року примусово була поміщена до Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні.

Отже, оцінивши у відповідності до положень ст.89 ЦПК України надані сторонами на засадах змагальності докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що створилися нестерпні умови для проживання відповідача у спірній квартирі після смерті батька через конфлікти із його колишньою дружиною. ОСОБА_3 вимушено тимчасово проживає у м.Дніпрі за місцем роботи, а тому за місцем реєстрації вона періодично відсутня з поважних причин. Тимчасова відсутність з поважних причин у житлі, яке для відповідача є єдиним та інтересу до якого вона не втратила досі, є підставами для відмови у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак рішення суду залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 15 травня 2023 року.