КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1535/21
Провадження №2-п/488/17/23
Ухвала

Іменем України

"05" травня 2023 р. м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду міста Миколаєва Селіщева Л.І., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 488/1535/21, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 (відповідач) звернулася до суду із вищезазначеною заявою, в якій просить суд скасувати заочне рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.08.2021 року за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до неї, ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 16 156,77 грн. Крім того, просила поновити їй строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, приходжу до висновку про необхідність залишити її без руху через наступне.

Стаття 285 Цивільного процесуального кодексу України встановлює обов`язкові вимоги до змісту та форми заяви про перегляд заочного рішення, обов`язок дотримання яких покладається на заявника, зокрема:

До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору (ч.6 ст. 285 ЦПК України).

У прохальній частині вказаної заяви про перегляд заочного рішення суду заявник - ОСОБА_1 просить звільнити її від сплати судового збору, враховуючи її незадовільний майновий стан, зокрема, те що вона є ВПО та інвалід 3 групи.

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові Пленуму № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначив, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв`язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 136 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, чи звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Враховуючи викладене, а також те, що до матеріалів заяви про перегляд заочного рішення не надані будь-які належні та допустимі докази, які характеризують матеріальний стан заявника і неможливість з поважних причин сплатити встановлений законом судовий збір, вважаю що підстав для задоволення вимоги про звільнення від сплати судового збору немає.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення, яка подана фізичною особою, підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,2 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, сплаті відповідачем підлягає судовий збір у сумі 536,80 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 285 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення ст. 185 ЦПК України.

Отже в заяві мають місце вказані вище недоліки, які позбавляють суд можливості призначити заяву до розгляду.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що дана заява не відповідає вищевказаним вимогам, через що вважаю необхідним залишити її без руху, невідкладно повідомити про це заявника та надати йому строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання заявником ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху у відповідності до положень ст. 185 ЦПК України.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Керуючись ст. ст. 284-285,185 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 488/1535/21 - залишити без руху та запропонувати заявнику усунути недоліки протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.І. Селіщева