АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року

м. Чернівці

справа № 713/63/23

провадження 822/541/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О.,Перепелюк І.Б.,

за участю секретаря Петранюк Ю.Т.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кибич І.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої скоєним кримінальним правопорушенням.

Посилалася на те, що 25 лютого 2016 року приблизно о 20 год. ОСОБА_2 , перебуваючи на території господарства, що в АДРЕСА_1 , наніс йому удар кулаком правої руки в область лівої частини грудей, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження.

За фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000117 та розпочато досудове розслідування, а дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України. Проте ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні вище вказаного злочину, на підставі ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов у даному кримінальному провадженні про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, залишено без розгляду.

Зазначені обставини й стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

В результаті неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 було спричинено моральну шкоду та фізичні страждання.

Просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь 100000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, 15000 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що факт завдання позивачу моральної шкоди є доведеним. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, для визначення моральної шкоди, на думку суду, є належною і достатньою сумою відшкодування завданої моральної шкоди 15000 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення позову допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, оскільки належним доказом на підтвердження морального розладу може бути лише висновок судової психологічної експертизи.

Окрім того, апелянт вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2022 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення щодо ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с 8,9).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5) постанови від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено.

Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою. А визначені в Кримінальному Кодексі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

Відповідний висновок викладено Верховним Судом в постанові від 17 листопада 2020 року у справі N 333/6733/16-к, та ухвалах від 02 грудня 2020 року у справі N 509/4247/17, від 27 січня 2021 року у справі N 140/1547/15-к, від 19 березня 2021року у справі N 451/1380/17, провадження N 51-1253ск21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року в справі №759/11457/17 (провадження № 61-44003св18) вказано, що «згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Верховний Суд зазначає, що з урахуванням підстав позову розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Суди встановили, що смерть ОСОБА_5, який був сином позивача, настала ІНФОРМАЦІЯ_1 від поєднаної травми грудей, живота та лівого передпліччя з ушкодженням очеревини, тонкого кишковика, лівої ліктьової артерії та шоком, що підтверджується судово-гістологічним дослідженням, а також медичною документацією. Вина ОСОБА_2 у нанесенні вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 встановлена вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014, яким їй призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. Суди встановили, що в результаті злочинних дій відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та необхідності додаткових зусиль для організації звичного способу життя. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 150 000, 00 гривень суди виходили із засад розумності та справедливості. Доводи касаційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є надмірний, а суд апеляційної інстанції відхилив клопотання про призначення судово-психологічної експертизи та відмовив у допиті свідка ОСОБА_4, яка безпосередньо володіла інформацією щодо предмета доказування не дають підстав для скасування судових рішень, з огляду на таке. Суди встановили обставини справи з урахуванням підстав позову, визначили розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, а також виходили із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляційної скарги, виклав мотиви на їх спростування. Суд апеляційної інстанції зазначив, що посилання відповідача на власний пенсійний вік, невеликий розмір її пенсії та стан здоров`я, її вини у завданні моральної шкоди позивачу не спростовують, і з огляду на характер завданої шкоди не дають підстав для зменшення розміру її відшкодування».

Судом першої інстанції встановлено, що позивач дійсно зазнав фізичного болю, стресу, порушення нормального способу життя у зв`язку з отриманим ушкодженням ребра, стану його здоров`я, тяжкості завданих травм, наслідків тілесних ушкоджень.

З урахуванням засад розумності і справедливості, обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при частковому задоволенні позовних вимог про стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача грошової компенсації моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 15000 гривень, обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди.

Апеляційний суд відхиляє посилання на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру компенсації моральної шкоди не враховані вимоги розумності та справедливості, оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди дотримався вимог закону. Визначаючи розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд врахував обставини, передбачені статтями 23, 1167 ЦК України і дійшов обґрунтованого висновку про те, що враховуючи вимоги розумності та справедливості достатнім відшкодуванням буде стягнення із відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди в розмірі 15000 гривень

Так, в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які...зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

В своїй постанові від 27 вересня 2017 року, справа № 369/5585/15-ц (№ 6-1435цс17 ) Верховний Суд України вказав: «Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог з підстав недоведеності спричинення шкоди, суди фактично поклали на позивача обов`язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу порушення його права на таємницю телефонного спілкування, що є неприпустимим з огляду на правову природу такого права, гарантії від порушень якого закріплені Конституцією України. Суди мали б виходити з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію».

Отже, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив судову психологічну експертизу, спростовуються наступним.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 462/6463/16-ц, «...призначення експертиз для визначення розміру моральної шкоди не є обов`язковим, оскільки таке визначення, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, належить до компетенції суду. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15-ц».

Таким чином, у вказаній категорії справ призначення психологічної експертизи є не обов`язковим.

Отже вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 25 серпня 2023 року.

Головуючий М. І. Кулянда

Судді: І.Б. Перепелюк

О. О. Одинак