Справа №366/2384/22
Провадження №2/366/129/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гончарука О.П.,

за участю секретаря Іванової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Іванків у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2022 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з ОСОБА_2 на її користь, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,0 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, просить стягнути понесені судові витрати в розмірі 994,40 гривень та допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Разом з тим, дитину залишити на вихованні та утриманні матері - ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 29 серпня 2018 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Іванківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, актовий запис №61. Від шлюбу подружжя має дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки протягом останніх декількох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбно-сімейних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Спорів щодо розподілу спільного на даний час між ними немає. Просить суд дитину залишити на вихованні та утриманні матері - ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 18 січня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження у судове засідання, призначене на 10 березня 2023 року о 14:30.

Судове засідання, призначене на 10 березня 2023 року не відбулося у зв`язку з неявкою сторін. Наступне судове засідання призначено на 11:00 25 квітня 2023 року, про що повідомлено сторін.

У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, через канцелярію суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище - « ОСОБА_1 .

Судові повістки про виклик до суду, надіслані відповідачу, повернулися до суду без вручення адресату з підстав «за закінченням терміну зберігання», при цьому згідно довідок про доставляння ОСОБА_2 смс-повідомлень про виклик його у судові засідання, призначені на 10 березня, та 25 квітня 2023 року, вважається, що відповідач належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Враховуючи положення частини першої статті 223 ЦПК України, а також наявність заяв позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії серія НОМЕР_1 від 29 серпня 2018 року, актовий запис № 61.

Від шлюбу мають двох дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві про народження дітей батьками зазначені: батько - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, оскільки суміжне проживання остаточно припинено.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їхнім інтересам. За бажанням позивача, залишити їй прізвище « ОСОБА_1 ».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Відповідно до статей 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181, частиною першою статті 183 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня

2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 89-XII від 27 лютого

1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції).

Також, частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що дитина проживає разом з матір`ю, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.

Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 3000,0 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позову, а саме з 30 грудня 2022 року, до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 30 грудня 2023 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову.

Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Як убачається із обґрунтування позовної заяви, крім вимог про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів, позивачем заявлено вимогу про залишення на вихованні та її утриманні дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Позивач у заяві не вказала, чи зверталася вона до органу опіки та піклування з приводу вирішення спору щодо проживання дитини. У разі якщо зверталася, не зазначила чи надав відповідний орган опіки та піклування висновок про визначення місця проживання дитини. При вирішенні в судовому порядку спору щодо місця проживання дитини висновок органу опіки і піклування є обов`язковим. Крім того, орган опіки і піклування має бути зазначений як третя особа в справі. Обов`язкова участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою передбачена також статтею 19 СК України.

У разі наявності спору про визначення місця проживання дитини та заявлення такої вимоги, позивачу необхідно зазначити виклад обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, надати відповідний висновок щодо розв`язання спору складений органом опіки та піклування за місцем проживання дитини, зазначити у позовній заяві у якості третьої особи належну Службу у справах дітей, її місце знаходження, засоби зв`язку, ідентифікаційний код ЄДРПОУ юридичної особи.

На підставі викладеного, в задоволенні вказаної вимоги слід відмовити з вищенаведених підстав.

Оскільки, відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Згідно із статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 992,40 гривень за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку що позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 21, 24, 56, 105, 110, 112, 114, 180-184, 191 СК України, статтями 76, 81, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,- задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 29 серпня 2018 року Іванківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 61.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000,0 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня подачі позовної заяви, а саме з 30 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 992,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя О.П. Гончарук