Справа № 569/7772/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Ковальчук О.Б.,

за участю представника позивача адвоката Перепечай К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та моральної шкоди, -

В СТ А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та моральної шкоди.

В обгрунутвання позовних вимог вказує те, що 19.11.2019 року вона уклала з ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» Договір № -1000071 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне», відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб марки Porsche модель Panamera реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2011 року випуску, в тому числі від такого страхового випадку як ДТП. Вигодонабувачем за договором є вона.

29.12.2019 року о 01 год. 35 хв. за участі вищевказаного застрахованого транспортного засобу трапилася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль отримав пошкодження.

30.12.2019 року нею було подано відповідачу письмову заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування, надано пояснення водія, а також забезпечено можливість представнику страховика провести огляд пошкодженого застрахованого автомобіля.

30.12.2019 року представником ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» було оглянуто транспортний засіб та складено Протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксовано пошкодження.

У квітні 2020 року у зв`язку із тим, що страховиком не було сплачено страхове відшкодування вона звернулася до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на її користь страхової виплати, інфляційних втрат, 3% річних та пені. Рішеннями судів по справі № 569/6553/20 було встановлено факт порушення страховиком договірних зобов`язань в частині сплати страхового відшкодування та вирішено стягнути на користь позивачки страхове відшкодування в розмірі 721 916,89 грн., інфляційні втрати в розмірі 5 775,34 грн., три проценти річних в розмірі 4 746,85 грн. та пеню у сумі 5 775 грн. 20 коп. Оскільки, у вказаній справі нею було пред`явлено вимогу про стягнення інфляційних втрат лише за березень 2020 року, а 3% річних та пені лише за 80 днів (з моменту настання строку на виплату страхового відшкодування і до моменту подання позову до суду), а виплата страхового відшкодування відбулася лише після набрання законної сили рішенням у вказаній справі. Просить стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати, трьох відсотків річних, пеню за періоди, які не були охоплені рішенням суду по справі № 569/6553/20, зокрема до моменту здійснення сплати страховою компанією повного страхового відшкодування. Крім того, зазначає, що відповідачем завдано їй моральні страждання у зв`язку з тривалою невиплатою страхового відшкодування, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. та понесені судові витрати (в тому числі витрати на професійну правничу допомогу).

24.08.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача І.Губенко подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Зазначає, що звернувшись до суду з позовом 10.06.2022 року позивачка пропустила строк позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені. Вказує, що ні договором добровільного страхування наземного транспорту № -1000071, ні положеннями ЦК України, ні Законом України «Про страхування» не передбачено такого виду відповідальності страховика як відшкодування моральної шкоди, з огляду на що вимоги про відшкодування позивачці моральної шкоди не ґрунтуються на нормах матеріального права, не підтверджені належними засобами доказування, у зв`язку з чим не підлягають до задоволення в повному обсязі.

18.10.2022 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивача адвокатом Перепечай К.В. подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або договором, і підлягає стягненню на підставі ст.ст. 16, 23 ЦК України і ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Щодо доводів відповідача в частині пропуску строків позовної давності, то зазначає, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, а спеціальні строки позовної давності щодо стягнення пені продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також на строк дії воєнного, надзвичайного стану.

Представник позивача адвокат Перепечай К.В. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала з підстав викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просить їх задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Заслухавши думку представника позивача адвоката Перепечай К.В., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19.11.2019 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» було укладено Договір № -1000071 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» (надалі Договір страхування), за яким було застраховано транспортний засіб марки Porsche модель Panamera д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2011 року випуску.

Відповідно до Договору відповідач, як страхових, зобов`язався в разі настання страхового випадку виплатити страхове відшкодування ОСОБА_1 , яка є як страхувальником, так і вигодонабувачем (п. 3 Договору страхування).

29.12.2019 року за участю вищевказаного застрахованого транспортного засобу сталась дорожньо-транспортна пригода на автодорозі Рівне-Млинів, внаслідок якої автомобіль отримав пошкодження.

29.12.2019 року у відповідності до п. 8.1.5. Додатку 1 Договору страхування, телефоном було повідомлено контакт-центр страховика про настання ДТП.

30.12.2019 року на адресу страховика було подано письмову заяву-повідомлення № 27961 про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування, пояснення до повідомлення № 27961 про обставини настання події, що має ознаки страхового випадку, надані водієм застрахованого транспортного засобу та інші документи. В цей же день представником страховика було проведено огляд пошкодженого автомобіля та складено протокол огляду транспортного засобу.

У квітні 2020 року у зв`язку із тим, що страховиком в порушення умов Договору страхування не було виплачено страхове відшкодування позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на її користь 721 916,89 грн. страхової виплати; 5 775,34 грн. інфляційних втрат (за березень 2020 року); 4 746,85 грн. 3% річних (за період з 01.02.2020 року по 20.04.2020 року включно); 1 732 600,54 грн. пені.

08.04.2021 року Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/6553/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 721 916,89 грн., інфляційні втрати в розмірі 5 775,34 грн., три проценти річних в розмірі 4 746,85 грн., пеню в розмірі 1 732 600,54 грн., витрати понесені позивачем на проведення автотоварознавчої експертизи 28 700 грн., судові витрати по справі понесені позивачем на правничу допомогу адвоката 12 400 грн., а в задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

05.08.2021 року Рівненським апеляційним судом по справі № 569/6553/20 було прийнято постанову, якою рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.04.2021 року в частині стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ЄВРОІНС УКРАЇНА» пені було змінено, а саме зменшено її з 1 732 600,54 грн. до 75 000 грн., в іншій частині рішення залишено без змін.

17.05.2022 року постановою Касаційного цивільного суду по справі № 569/6553/20 було визначено, що розмір пені, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 становить 5 775,20 грн., в решті рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.04.2021 року та рішення Рівненського апеляційного суду від 05.08.2022 року залишено без змін.

В частині заявлених у даній справі позивачкою вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року по справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки по справі № 569/6553/20, рішення у якій набрали законної сили і є остаточними, приймали участь ті ж самі сторони, що і у цій справі, і обставини, які були встановлені у ній є такими, що стосуються предмету спору у даній справі, то відповідно у цій справі суд вважає встановленими та враховує обставини наявності обов`язку відповідача зі сплати страхового відшкодування в сумі 721 916,89 грн. на користь позивачки як такі, що не потребують повторного доказування.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Суд враховує, що з ухваленням рішення по справі № 569/6553/20 зобов`язання відповідача сплатити страхове відшкодування за договором добровільного страхування не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду.

Стягнення інфляційних втрат узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року по справі № 127/15672/16-ц, відповідно до якої визначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Відповідно до Інформації про рух коштів за рахунком № НОМЕР_3 у валюті UAH за період з 20.08.2021 року по 31.08.2021 року на банківський рахунок позивачки 31.08.2021 року надійшли кошти в сумі 848 539,08 грн. (з призначенням платежу «Страхове відшкод.зг.Доповн.№1 до Акту№»). Відповідач факту перерахування ним вказаних коштів на рахунок позивачки в рахунок виконання судових рішень по справі № 569/6553/20, в тому числі сплати заборгованості в розмірі страхової виплати, в заявах по суті спору та під час розгляді справи по суті не заперечував.

З огляду на вказане, судом встановлено, що зобов`язання зі сплати страхового відшкодування в розмірі 721 916,89 грн.; інфляційних втрат (за березень 2020 року) в розмірі 5 775,34 грн.; 3% річних (за період з 01.02.2020 року по 20.04.2020 року включно) в розмірі 4 746,85 грн. були припинені виконанням 31.08.2022 року.

Судом встановлено, що по справі № 569/6553/20 з відповідача на користь позивачки було присуджено до стягнення інфляційні втрати за березень 2020 року, у даній же справі позовні вимоги стосуються інфляційних втрат за період з 01.04.2020 року по 31.07.2021 року включно та складають суму в розмірі 80 052,87 грн. Суд вважає обґрунтованим розрахунок інфляційних втрат, а вимоги про стягнення інфляційних втрат на суму 80 052,87 грн. такими, що підлягають задоволенню.

У справі № 569/6553/20 з відповідача на користь позивачки було присуджено до стягнення 3% річних на суму страхового відшкодування за період з 01.02.2020 року по 20.04.2020 року включно, у даній же справі позовні вимоги стосуються стягнення 3% річних за період з 01.04.2020 року по 30.08.2021 року в сумі 29 448,47 грн. Суд вважає обґрунтованим такий розрахунок, а вимоги про стягнення 3% річних на суму 29 448,47 грн. такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про сплив позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму прострочення, оскільки до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Отже, строк позовної давності за такими вимогами не сплинув станом на дату подання позовної заяви.

Щодо стягнення пені у зв`язку з простроченням сплати страхового відшкодування, суд керується наступним.

Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 549 та ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері страхування, визначено, що в разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ст. 992 ЦК України).

Відповідно до положень п. 7.5.3. Додатку 1 до Договору страхування, Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01% суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення, але не більше ніж у подвійному розмірі облікової ставки НБУ за відповідний період.

Верховний Суд у справі № 569/6553/20 дійшов висновку про те, що пеня має застосовуватися у розмірі визначеному п. 7.5.3 Додатку 1 до Договору страхування, а зокрема, в розмірі 0,01% від суми боргу та в межах такої справи з відповідача на користь позивачки було присуджено до стягнення пеню за період з 01.02.2020 року по 20.04.2020 року (80 днів).

У даній справі предметом позову є стягнення пені за період з 21.04.2020 року по 30.08.2021 року та наведено відповідний розрахунок пені на суму 35 879,27 грн., який відповідає вимогам законодавства.

Суд відхиляє доводи відповідача про сплив строків позовної давності за вимогами про стягнення пені з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, а отже, всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

Аналогічно Законом України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відтак, строк позовної давності позивачкою при зверненні до суду із зазначеними вимогами не пропущено.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі № 360/723/16-ц викладено правовий висновок про те, що спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року по справі №216/3521/16-ц зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Касаційний цивільний суд на підставі вказаних норм права, з урахуванням пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» по справі № 569/6553/20 прийшов до висновку, що до відносин, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, які виникають при укладенні договору страхування.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Позивач зазначає, що в результаті неправомірних дій відповідача щодо тривалої невиплати страхового відшкодування, їй було завдано моральних страждань, у зв`язку з порушенням її нормальної життєдіяльності та погіршенням якості її життя.

Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 зазнала моральних страждань у зв`язку із тривалою невиплатою відповідачем страхового відшкодування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить із встановлених у судовому засіданні обставин справи та відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та виходячи зі принципів розумності, виваженості та справедливості, вищевказаних обставин справи та наслідків, що наступили для позивача, суд вважає доведеним розмір моральної шкоди завданої позивачу у розмірі 2 000,00 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивачкою за подання позовної заяви до суду було сплачено судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 2 481,00 грн., а в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені остання звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд приймає до уваги поданий представником позивача адвокатом Перепечай К.В. договір про надання правової допомоги від 08.06.2022 року, Проміжний звіт про розмір витрат на правову допомогу Адвокатським бюро «Миколи Бляшина» від 13.10.2022 року, який містить детальний опис наданих адвокатом послуг, а також враховує складність справи; обсяг підготовлених адвокатом документів, витрачений адвокатом час на виконання відповідних робіт та наданих послуг, а також докази фактичного понесення таких витрат позивачем меморіальний ордер № 147241754 від 15.10.2022 року та вважає, що пред`явлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн. є обґрунтованою та відповідає принципу співмірності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заподіяної їй матеріальної шкоди в загальному розмірі 145 380,61 грн., то з урахуванням прийнятого рішення про задоволення позову з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1 453,81 грн.

Керуючись ст. 23, 257, 258, 526, 549, 550, 598, 599, 611, 625, 979, 1167 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» ст.ст. 4, 10, 12, 19, 81, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, пені та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, код ЄДРПОУ - 22868348) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати в розмірі 80 052 (вісімдесят тисяч п`ятдесят дві) гривні 87 копійок; три проценти річних в розмірі 29 448 (двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 47 копійок, пеню в розмірі 35 879 (тридцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 27 копійок.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, код ЄДРПОУ - 22868348) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, код ЄДРПОУ - 22868348) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 2 481 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Стягнути з Приватного Акціонерного Товариства «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, код ЄДРПОУ - 22868348) в прибуток держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 453,81 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , паспорт № НОМЕР_5 виданий органом 5610 06.05.2021 року, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Приватне Акціонерне Товариство «Страхова компанія «ЄВРОІНС Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 102, код ЄДРПОУ - 22868348).

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук