г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/885/23
Номер провадження 2/213/683/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 213/885/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач протягом тривалого часу (з 1989 по 2020 рік) працювала машиністом конвеєру на збагачувальній фабриці в підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, зокрема з показниками вібрації на робочому місці, які перевищували гранично допустимі, що стало причиною виникнення у неї хронічного професійного захворювання вібраційної хвороби. Оглядом МСЕК у 2022 році їй було встановлено 40 % втрати професійної працездатності, що підтвердилося при повторному огляді 21 лютого 2023 року, та встановлено третю групу інвалідності.

У зв`язку з отриманням хронічного професійного захворювання було порушено нормальні життєві зв`язки позивача, вона відчуває постійний фізичний біль, слабкість, кашель, втому, через що не може продовжувати працювати, змушена тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури та лікування, що позначається також на її душевному стані. Негативні зміни в житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на її користь 340 000,00 грн. в якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач у відзиві на позов в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що позивач знала про шкідливі умови праці на її робочому місці, без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві, однак свідомо продовжувала працювати в таких умовах тривалий час понад 30 років, незважаючи на те, що у 2014 році при проходженні медичного огляду в неї вже було виявлено остеохондроз шийно-грудного відділу хребта та у 2018 році попереко-крижова радикулопатія. Звільнилася ж позивача з підприємства у 2020 році, тобто до погіршення здоров`я призвело також недбале ставлення самого позивача. Відповідач в свою чергу виконує вимоги законодавства та колективного договору щодо забезпечення працівників засобами колективного та індивідуального захисту та компенсації в таких умовах праці.

Зазначив, що із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ПІВДГЗК» порушило його законні права та інтереси, і, як наслідок, він отримав моральні страждання.

Вважає, що для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, відсутні правові підстави, оскільки вину АТ «ПІВДГЗК» у заподіянні такої шкоди позивачу та протиправність діяння відповідача не встановлено, позивачем не доведено наявність моральної шкоди, а тому відсутній причинний зв`язок між шкодою та протиправним діянням підприємства.

Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), довідки МСЕК та медичний висновок лікарсько-експертної комісії не є належними доказами на підтвердження наявності моральних страждань позивача, оскільки не містять жодних даних щодо розладу здоров`я позивачки, пов`язаного з її психологічним станом (стрес, депресія чи інше).

Вимоги позивача щодо сплати моральної шкоди не відповідають вимогам діючого законодавства України, а заявлена сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості.

Також відповідач вважає, що у разі стягнення на користь позивача моральної школи слід застосувати до спірних правовідносин вимоги податкового законодавства та стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Процесуальні дії у справі.

28.02.2023 позовна заява надійшла до суду.

06.03.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 11.04.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

10.04.2023 від відповідача надійшов відзив на позов, а також подано клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, у задоволенні якого ухвалою суду від 11.04.2023 було відмовлено.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 з 03.07.1989 по 13.07.2020 року працювала в Акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», зокрема з 03.07.1989 по 28.11.2002 року машиністом конвеєра РЗФ № 2, а з 28.11.2002 по 13.07.2020 -машиністом крана РЗФ № 2. 13 липня 2020 року була звільнена за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.20-22).

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профілактичного закладу охорони здоров`я ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 07.10.2021 № 1800 встановлено наявність у позивача хронічного професійного захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від загальної вібрації: синдром церебрально-переферічної ангіодистонії, синдром полірадікулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів (а.с.16-17).

02.11.2021 комісією за участі лікарів та представників АТ «ПГЗК» складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, в п.17 якого вказано, що ОСОБА_1 під час виконання обов`язків машиніста крану підпадала під вплив загальної вібрації, показники якої перевищували гранично допустимі рівні внаслідок тривалої її дії, недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу.

Як зазначено в п.12 Акту, період роботи позивача в умовах спливу шкідливих факторів становить 30 років 9 місяців.

Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) зазначено, що еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 3-6 дБ (104-107 дБ при ГДР 101 дБ) та на 2-3 дБ (61-62 дБ при ГДР 59 дБ) по ДСН (п.18).

Особи, які порушили законодавства про охорону праці, комісією не визначені через тривалий час роботи позивача в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу (п.20 Акту) (а.с.7-11).

Внаслідок отримання зазначених вище хронічного професійного захворювання, висновком медико-соціальною експертної комісії при повторному огляді 21.03.2023 року ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40 % (по вібраційній хворобі) та визначено третю групу інвалідності, з 01 лютого 2023 року по 01 лютого 2025 року (а.с.12). Причиною інвалідності в довідці до Акту огляду МСЕК зазначено професійне захворювання (а.с.13).

Необхідність проходження позивачем лікування з метою покращення здоров`я підтверджується наданими нею письмовими доказами, зокрема виписками з медичних карток амбулаторного та стаціонарного хворого за 2022 рік, з яких видно, що вона проходила лікування в закладах охорони здоров`я з приводу скарг на постійний біль у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією переважно у праву ногу, посилення болю при фізичному навантаженні, нахилах, ході, біль і оніміння рук, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових, колінних суглобах та ін. (а.с.14-15, 18, 19).

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Висновок суду.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності 40 %, позивачу заподіяно моральну шкоду, оскільки внаслідок її отримання у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань.

Суд вважає, що ушкодження здоров`я, втрата значного відсотка працездатності, постійні процеси лікування, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, безумовно спричиняє позивачу моральні страждання.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує період роботи позивача понад 30 років в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 40 % з 01.02.2023 року, тяжкість вимушених змін в його життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації життяі свідчить про погіршення стану здоров`я позивача, незворотність негативних наслідків профзахворювання і у своїй сукупності вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди.

Суд не бере до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, щодо відсутності його вини, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі.

Водночас, погоджується з позицією відповідача стосовно того, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів на обґрунтування саме зазначеної у позові суми спричиненої шкоди.

Отже, виходячи з вищевказаних обставин, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 160 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо заперечень відповідача в частині стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю.

В цій справі розглядаються вимоги про відшкодування шкоди, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, отже зміни до Податкового кодексу України, які набрали чинності з 23.05.2020 року, не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування таких збитків.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1800,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1800,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ»,місце знаходження: 50026, м. Кривий Ріг, .

Повне судове рішення складено 15 травня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Попов