Справа № 202/1284/23
Провадження № 2/202/1004/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

03 травня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2023 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 02 травня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок, наказ № 17 від 02 травня 2019 року.

30 вересня 2022 року звільнений з посади за власним бажанням, пункту 1 ст. 36 КЗпП України, наказ № 2 від 30.09.2022 року. Але, позивач не згоден з таким рішенням відповідача, оскільки вважає, що його звільнення з посади оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок є протиправним та таким, що проведено з порушенням законодавства про працю.

По-перше, керівництвом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» звільнення позивача з посади оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок проведено відповідно до пункту 1 ст. 36 КЗпП України - за власним бажанням (так записано у трудовій книжці) при цьому Кодексом законів про працю України відповідно до пункту 1 ст. 36 передбачено припинення трудового договору за угодою сторін, в той час як звільнення за власним бажанням передбачено ст. 38.

По-друге, про звільнення з посади, яке відбулось без будь-якого повідомлення позивача, ОСОБА_1 , стало відомо 22 грудня 2022 року у відділенні ТОВ «Нова Пошта», після отримання пересилання від роботодавця, в якому знаходилась трудова книжка.

По-третє, ОСОБА_1 не звертався до роботодавця з заявою про звільнення за власним бажанням або за угодою сторін.

Тобто, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» провело звільнення начебто за ініціативою ОСОБА_1 без отримання від працівника попередження роботодавця, у визначений законодавством термін, про звільнення за власним бажанням, як саме й наявності домовленості сторін про підставу припинення трудового договору за угодою сторін.

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив: скасувати наказ № 2 від 30.09.2022 року виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» про звільнення ОСОБА_1 , оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок, за власним бажанням, згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 , на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Укравтознак»; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» після поновлення ОСОБА_1 на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок, внести відповідні зміни до трудової книжки позивача, відповідно до наказу про поновлення на цій посаді; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не виплачену заробітну плату за період лютий - вересень 2022 року в розмірі 46495,76 гривень; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 30.09.2022 року по 03.05.2023 року в сумі 51714 гривень; допустити до негайного виконання рішення суду в частині про поновлення ОСОБА_1 , на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» та в частині виплати ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 гривень; покласти на уповноважену особу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» Ткаченко Івана Сергійовича обов`язок відшкодувати шкоду Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому ОСОБА_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 30.09.2022 року по дату прийняття рішенням судом.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін та їх представників.

Позивач в судові засідання не з`явився, його представник адвокат Захаров С.О. надав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позов до суду не находив. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення на його поштову адресу та електронну адресу судових повісток. Згідно рекомендованих поштових повідомлень, повернутих до суду, відповідач відмовився від отримання кореспонденції від суду.

З урахуванням викладених вище обставин на підставі ст.ст. 280, 287, 288 ЦПК України, розгляд справи проведено в заочному порядку. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, об`єктом судового захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

02 травня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок, наказ № 17 від 02 травня 2019 року.

30 вересня 2022 року звільнений з посади за власним бажанням, пункту 1 ст. 36 КЗпП України, наказ № 2 від 30.09.2022 року

Одночасно у трудовій книжці мається запис про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з 30 вересня 2022 року за власним бажанням, пункту 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 2 від 30.09.2022 року.

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач дізнався про звільнення 22.12.2022 року, отримавши свою трудову книжку у відділенні ТОВ «Нова Пошта», із записом про звільнення його з посади за власним бажанням згідно ст.36 КЗпП України відповідно до наказу № 2 від 30.09.2022.

Відповідно до позиції позивача, викладеної у позовній заяві, він заяви про звільнення за власним бажанням роботодавцю не подавав.

Відповідно до приписів ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні, або ж, за наявності певних обставин, зазначених у ч.1 цієї норми - власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Тобто, трудовим законодавством прямо передбачено, що заява працівника має бути обов`язково у письмовому вигляді і подана заздалегідь.

З урахуванням, що судом були здійсненні всі можливі заходи для одержання необхідних документів, при цьому доказів наявності письмової заяви про звільнення за власним бажанням, написаною позивачем, не надано, інші документи, що підтверджують намір позивача звільнитись за власним бажанням в матеріалах справи також відсутні, суд приходить до висновку, що у відповідача не було законних підстав для видачі наказу № 2 від 30 вересня 2022 року.

З огляду на вищевикладене незаконний наказ підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (ч. 6 ст. 43 Конституції України).

Стаття 13 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства та ч.1 ст.81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відсутність письмової заяви позивача про звільнення за власним бажанням та відсутність у наказі про звільнення підпису позивача про ознайомлення з таким наказом є свідченням того, що цей наказ не було належним чином доведено до відома працівника, а тому він не знав про своє звільнення, принаймні до моменту отримання трудової книжки.

Отже вимога позивача про поновленні на посаді також підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимога позивача, щодо зобов`язання Відповідача після поновлення ОСОБА_1 на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок, внести відповідні зміни до трудової книжки позивача, відповідно до наказу про поновлення на цій посаді задоволенню не підлягає, як передчасна. Саме по собі рішення суду про поновлення на роботі позивача є підставою для відповідача здійснити певні дії для його виконання.

Згідно положень ст. 46 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до посилань позивача, та наданих розрахунків, відповідачем не було сплачено заробітну плату позивача за час праці з лютого 2022 року по дату звільнення - 30.09.2022 року у сумі 46495,76 грн. З огляду відсутності заперечень вказаного факту відповідачем, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, суд виходить із наступного.

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною 7 цієї норми Конституції закріплено. що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Так, працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (ст.2 КЗпП).

Згідно ст.1 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Такі ж приписи містить і ст.94 КЗпП України.

Відповідно до змісту ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, у відповідності до зазначеної норми матеріального права, порушені права працівника незаконними діями роботодавця (звільнення, переведення, відсторонення тощо) підлягають захисту шляхом їх поновлення та стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно п.5 Постанови КМУ «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995, зі змінами, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 вищезазначеної Постанови, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи Порядок обчислення середньої заробітної плати, інформацію Пенсійного фонду України, а також наданий позивачем у позовній заяві розрахунок, до виплати позивачу за період з 30.09.2022 року по 03.05.2023 належить 51 714 грн.

Відповідно до пунктів 2 і 4 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17.

Позовна вимога позивача щодо покладення на уповноважену особу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» Ткаченко Івана Сергійовича обов`язок відшкодувати шкоду Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» заподіяну в зв`язку з оплатою незаконно звільненому ОСОБА_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з 30.09.2022 року по дату прийняття рішенням судом задоволенню не підлягає, оскільки вказана особа не була залучена у якості відповідача по справі, а отже суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо її прав та обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 10-13, 81, 88, 141, 209, 247, 263-265, 274, 280, 287, 288, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Скасувати наказ № 2 від 30.09.2022 року виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтознак» про звільнення ОСОБА_1 , оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок, за власним бажанням, згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 , на посаді оператора автоматичних та напівавтоматичних ліній верстатів та установок в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Укравтознак».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , не виплачену заробітну плату за період лютий - вересень 2022 року в розмірі 46495,76 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтознак», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 30.09.2022 року по 03.05.2023 року в сумі 51714 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.ст.273, 289 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський