Справа №442/5304/15-ц
Провадження №2/442/413/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В..

з участю секретаря судового засідання Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 034-2008-563 від 05.03.2008 року у розмірі 57000,42 доларів США, 3654,00 грн. понесених судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.03.2008 року позивач разом із відповідачем - ОСОБА_1 уклали кредитний договір №034-2008-563, відповідно до якого банк зобов?язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 55000 доларів США, а позичальник зобов?язується прийняти грошові кошти та повернути кредит, сплативши проценти за користування в розмірі 12,45 % річних у порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором. Сторони також погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватись згідно умов договору. Відповідно до п.1.1. договору за користування коштів понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних. В договорі було визначено цільове призначення кредиту на придбання майна, а саме на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того між Позивачем та ОСОБА_3 було укладено ряд додаткових угод. Також 05.03.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки для виконання зобов?язань за кредитним договором № 034-2008-563, який передбачає передачу в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того між банком та позичальником були укладені договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, а саме договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 749 від 15.06.2010 року, договір № 749 від 26.05.2011 року, договір № 749 від 13.05.2012 року. Однак відповідачем систематично не виконуються обов?язки за договором. Також сторонами було погоджено умови дострокового повернення кредиту.

Враховуючи вищенаведене в ОСОБА_1 утворився борг за Кредитним договором в розмірі 57000,42 (п`ятдесят сім тисяч сорок два центи) долари США, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 209,77 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 51067,52 доларів США; відсотки - 5 704,99 доларів США; підвищені відсотки -18,14 доларів США.

05 березня 2008 року Кредитор та ОСОБА_2 уклали Договір поруки № 034-2008-563-Р, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 . Між Банком та Поручителем було укладено Додаткові угоди до Договору поруки від 05 березня 2008 року та Договори поруки, а саме: Додаткова угода №1 до Договору поруки № 034-2008-563-Р від 05 березня 2009року, Договір поруки № б/н від 15 червня 2010 року, Договір поруки № б/н від 26 травня 2011 року, Додаткова угода №б/н до Договору поруки № 034-2008-563-Р від 30 травня 2012 року.

30.12.2014 року позивач, у зв`язку з виникненням заборгованості у ОСОБА_1 звернувся до поручителя з вимогою про виконання зобов`язань позичальника відповідно до умов Договору поруки. Проте вимога була пред?явлена неналежним чином, оскільки її відправлено за адресою: АДРЕСА_2 , яка не є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , що підтверджується наявним у справі витягом з паспорту громадянина України та не одноразово засвідчувалось у договорах поруки (а.с. 139, 144, 150).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 , заперечив щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості з його довірительки, покликаючись на необґрунтованість та безпідставність позову в цій частині.

Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явився вкотре, не повідомивши причин неявки.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Судом встановлено, що 05.03.2008 року позивач та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №034-2008-563, на суму 55000 доларів США, останній зобов?язується прийняти грошові кошти та повернути кредит, сплативши проценти за користування в розмірі 12,45 % річних у порядку, на умовах та в строки визначені цим Договором, за користування коштів понад встановлений строк нараховується процентна ставка в розмірі 37,35 % річних (а.с. 11- 18).

Одним із безпосередніх обов`язків відповідача за кредитним договором є відповідно до укладеного графіку щомісячними платежами повертати кредит та сплачувати відсотки за користування ним.

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як вбачається із статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.

Судом встановлено, 05 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 034-2008-563, відповідно до якого п. 1.1. передбачено іпотекодавець передає в іпотеку наступне нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ), крім того між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод, а саме: договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № 749 від 15.06.2010 року, договір № 749 від 26.05.2011 року, договір № 749 від 13.05.2012 року(а.с. 164-179).

Однак, ОСОБА_1 умови договорів належним чином не виконано. Відповідно до наданих позивачем графіку платежів та розрахунку заборгованості, з яким погоджується суд, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 57 000,42 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 209,77 доларів США; сума дострокового стягнення кредиту - 51067,52 доларів США; відсотки - 5704,99 доларів США; підвищені відсотки -18,14 доларів США.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.2.5. Основного Договору «Сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення Кредитором на адресу ОСОБА_1 повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення ОСОБА_1 порушень умов за цим Договором протягом 30 календарних днів з дати Відправлення Кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) ОСОБА_1 , вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення Кредитором ОСОБА_1 повідомлення (вимоги) про дострокове повернення. До переліку обставин для зміни терміну погашення кредиту, які Сторони домовилися вважати істотним порушенням умов договору відноситься прострочення сплати чергового платежу за Кредитом та/або процентів за користування Кредитом понад два місяці.

Із копії вимоги та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що керуючись положеннями Основного Договору 19.05.2015 року Банк направив ОСОБА_1 вимогу дострокового погашення кредиту, яку останнім виконано не було (а.с. 151-152).

Згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

Згідно з частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19), а саме: Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки №034-2008-563-Р кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під згодою поручителя Сторони розуміють візування поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки Поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листам, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі 569/11865/16-ц (провадження № 61-18995сво18) дійшла висновку, що: Аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Аналіз змісту цієї норми дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Для застосування цієї норми достатньо встановити такі зміни в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17 та від 29 травня 2019 року у справі № 910/11429/18 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни.

Як вбачається із матеріалів справи 05 березня 2008 року Кредитор та ОСОБА_2 уклали Договір поруки № 034-2008-563-Р, відповідно до умов якого Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 . Між Банком та Поручителем було укладено Додаткові угоди до Договору поруки від 05 березня 2008 року та Договори поруки, а саме Додаткова угода №1 до Договору поруки № 034-2008-563-Р від 05 березня 2009року, Договір поруки № б/н від 15 червня 2010 року, Договір поруки № б/н від 26 травня 2011 року, Додаткова угода №б/н до Договору поруки № 034-2008-563-Р від 30 травня 2012 року.

Отже доводи представника ОСОБА_2 про внесення змін до кредитного договору між Позивачем та ОСОБА_1 , без погодження з ОСОБА_2 , не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається із матеріалів справи Позивач не пред?явив вимогу ОСОБА_2 . Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 8 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц, умова договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та договором комісії не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні 2 частини 4 статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним.

Відповідно до умов кредитного договору № 034-2008-563, у разі не виконання кредитного зобов?язання, кредитором пред?являється вимога про дострокове повернення усього кредиту.

Щодо доводів позивача про вручення вимоги, про виконання зобов?язань ОСОБА_1 , особисто поручителю 08.01.2015, то такі спростовуються повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 154), при отриманні якого, учиняється підпис одержувачем або уповноваженою ним особою та зазначається прізвище. На даному поштовому відправленні відсутній підпис одержувача чи уповноваженої ним особи, а тому суд вважає доведеним факт не отримання поштового відправлення ОСОБА_2 і, як наслідок, не пред?явлення вимоги до поручителя про виконання зобов?язання у зв?язку із виникненням заборгованості ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Моментом виникнення зобов?язання ОСОБА_1 щодо повернення усієї суми кредиту є момент пред?явлення банком вимоги від 19.05.2015 (згідно із змістом даної вимоги 61 день після її пред?явлення), отже, лише по спливу даного строку можливим було скеровувати вимогу до поручителя про невиконання ним свого обов?язку, відповідати за зобов?язанням ОСОБА_1 щодо повернення усієї суми кредиту. Однак жодної такої вимоги з боку банку не пред?являлось, докази зворотнього у матеріалах справи відсутні.

Відповідно без пред?явленої вимоги поручителю, у кредитора не виникло права, а у поручителя ( ОСОБА_2 ) відповідного обов?язку щодо виконання обов?язку за боржником.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, обставини на які покликається представник відповідача ОСОБА_2 , як на підставу для відмови в позові, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» підлягають частковому задоволенню.

Окрім цього, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3654 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість за кредитним договором №034-2008-563 від 05.03.2008 року у розмірі 57000,42 (п`ятдесят сім тисяч) 42 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» () судовий збір в розмірі 3654 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.04.2023 року.

Суддя О.В. Крамар