Провадження № 2/554/6346/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 р. м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді : Г.В. Андрієнко,

за участю секретаря : О.Ю. Звігольської ,

за участю позивача- ОСОБА_1

розглянуши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава в загальному позовному провадженні цивільну справу ОСОБА_1 до Хаківської міської ради про визнання права власності на частку в домоволодінні в порядку набувальної давності,-

ВСТАНОВИВ.

Позивачка ОСОБА_1 12.12.2019 р. звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на частку в домоволодінні за набувальною давністю .

В заяві вказала , що вона є співвласником 78/100 частин житлового будинку , що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідне нерухоме майно вона придбала на підставі договору купівлі- продажу від 30.12.1980 р. , придбавши 45/100 частин домоволодіння . В подальшому -29.09.2003 р. вона за договором купівлі- продажу придбала ще 18/100 частин домоволодіння.31.10.2019 р. вона уклала договір купівлі- продажу 15/100 частин домоволодіння.

Решта частки домоволодіння , що складає 22/100 частин зареєстрована в реєстрі прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 . Ця частка складається з житлової кімнати площею 18,5 кв.м ( літ.2-2), кухні площею 7 кв.м ( літ.2-1 )та сіней площею 3,6 кв.м ( літ .ІІ).

01.10.2000 р. між нею та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про користування частиною домоволодіння , що належить ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла , не залишивши заповіт ,після смерті останньої вона продовжила користуватися даним приміщенням.

Вважає, що відповідно до ст. 344 ЦПК України є власником майна , що належить ОСОБА_2 за набувальною давністю.

Прохала визнати за ОСОБА_1 в порядку надувальною давності право власності на нерухоме майно , а саме :22/100 частин домоволодіння , що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке складається з житлової кімнати площею 18,5 кв.м ( літ.2-2), кухні площею 7 кв.м ( літ.2-1 )та сіней площею 3,6 кв.м ( літ .ІІ).

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2019 р. позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 21.01.2020 р. відкрито загальне позовне провадження по справі.

18.06.2020 р. до суду надійшов відзив на позов.

Представник Харківської міської ради зазначив , що відповідно до правової позиції ВС у справі № 296/6949/17 від 19.09.2018 р. позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа , яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Позивачем не подані докази про те , що у ОСОБА_2 відсутні спадкоємці.

Прохали відмовити у задоволенні позовних вимог.

07.12.2020 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі.

Відповідно до ч.7 ст.147 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів» , враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану , ВС розпорядженням від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2023 року визначено головуючого по справі суддю Андрієнко Г.В.

Ухвалою від 12.05.2023 р. прийнято до провадження дану цивільну справу.

В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свій позов.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився , будучи вчасно повідомленим про день та час розгляду справи. Враховуючи те , що відповідачем наданий відзив на позов та в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення рішення по справі , суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивачки , дослідивши матеріали справи , вважає , що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено , що позивачка ОСОБА_1 є власницею 78/100 частин домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником 22/100 частин домоволодіння є ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка вважає, що вона набула право власності на майно ОСОБА_3 , оскільки ним користується відкрито і безперервно з моменту її смерті.

Так, відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року (справа №910/17274/17) зазначається, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Позов про визнання права власності за набувальною давністю не може заявляти особа , яка володіє ним за волею власника і завжди знала , хто є власником цього майна .За набувальною власністю може бути набуто право власності на нерухоме майно , яке не має власника , або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно , що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові ВС Касаційного цивільного суду від 28.04.2020 р. у справі № 552/1354/18.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відкритість і безперервність володіння нерухомим майном в даному випадку ні є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 328, 344 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції на протязі тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції - до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23.08.2023 р.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 , адреса- АДРЕСА_1 ,

відповідач: Хаківська міська рада, код ЄДРПОУ-04059243, адреса- м. Харків, пл.. Конституції, 7

Суддя Г.В.Андрієнко