Справа № 944/6304/22
Провадження №4-с/944/1/23
УХВАЛА

05.05.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозник Д.Б.,

з участю секретаря судових засідань Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Яворові скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Яворівський відділ державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», на дії державного виконавця,

встановив:

12 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд зі скаргою на дії державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (правонаступником якого є Яворівський відділ державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції), в якій просить: поновити строк для подання даної скарги; визнати протиправними дії головного державного виконавця Пікули О.Б. при винесенні постанови від 03 жовтня 2022 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 52124059; скасувати постанову головного державного виконавця Пікули О.Б. від 12 серпня 2022 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 52124059.

Скаргу мотивує тим, що на виконанні у Яворівському відділі державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 52124059 з примусового виконання виконавчого листа Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2010 року у справі № 2-136 про звернення стягнення на предмет іпотеки - незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 86%, та земельну ділянку площею 0,075 га, кадастровий номер :07:001:0084, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 95/ФКВ-07 від 28 серпня 2007 року на загальну суму 618134,72 грн. Стягувачем у зазначеному виконавчому провадженні є ПАТ «Дельта Банк». Постановою головного державного виконавця Пікули О.Б. від 12 серпня 2022 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів 679948,19 грн. Зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2014 року у цивільній справі №344/3249/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 745375,34 грн за кредитним договором № 95/ФКВ-07 від 28 серпня 2007 року та судовий збір. Нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного договору № 95/2ФКВВіп-7 від 28 серпня 2007 року, було передано нею в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 95/ФКВ-07 від 28 серпня 2007 року. Дії державного виконавця з накладення арешту на її кошти не відповідають вимогами закону, оскільки на виконанні перебуває виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки, а судового рішення, яким змінено порядок виконання такого рішення суду із звернення стягнення на предмет іпотеки на стягнення коштів, немає. Самостійно змінювати порядок виконання рішення суду державний виконавець не вправі. Інших виконавчих документів, в тому числі про стягнення з неї грошових коштів на виконанні у Яворівському відділі державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції немає. Відтак, будь-яких законних підстав для накладення арешту на її кошти державний виконавець не мав та не має, а тому постанова від 12 серпня 2022 року про арешт коштів боржника, що винесена у виконавчому провадженні №52124059 підлягає скасуванню.

Щодо строків подання скарги зазначає, що оскаржувана постанова про арешт коштів винесена 12 серпня 2022 року, однак її копії поштою вона не отримувала. Орієнтовно в середині серпня з незрозумілих причин вона не змогла розрахуватись в магазині жодною зі своїх банківських карток. Звернувшись на телефонну гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» дізналась, що на рахунки накладено арешт. В подальшому для з`ясування причин арешту коштів, вона звернулась до Яворівському відділі державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з відповідним запитом, який залишився без відповіді. 28 жовтня 2022 року вона повторно звернулась із запитом щодо арешту коштів. Відповідь на зазначений запит разом з копією постанови про арешт коштів боржника отримала 02 грудня 2022 року на електронну пошту. Відтак, скаргу на дії державного виконавця подає у десятиденний строк з дня отримання відповіді на запит та копії оскаржуваної постанови.

Також зазначила, що у зв`язку з поданням скарги, сума понесених судових витрат на професійну правничу допомогу складає 5000,00 грн.

05 квітня 2023 року представник скаржника подав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що підставою оскарження є порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме неправомірне накладення арешту на грошові кошти боржника під час виконання рішення Яворівського районного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Шляхом доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження ним з`ясовано, що державним виконавцем вчинено виконавчі дії направлені на стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, а саме: 17 жовтня 2022 року сформовано вимогу про надання банківськими установами інформації стосовно наявності та/або стану рахунків боржника; 23 січня 2023 року направлено до ДФС запит про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи; 23 січня 2023 року направлено до Міністерства внутрішніх справ України запит щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Вищевикладене свідчить, що всупереч змісту виконавчого листа Яворівського районного суду Львівської області № 2-136 від 10 грудня 2010 року, державним виконавцем вчиняються виконавчі дії направлені на стягнення з боржника грошових коштів, а не із звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи із змісту виконавчого листа, державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки, однак фактично державний виконавець вдався до виявлення відкритих за боржником рахунків в установах банків та накладення арешт на грошові кошти, а також виявлення зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Виконавчого документа в тому числі, який передбачає стягнення з боржника грошових коштів, на виконанні у Яворівському відділі ДВС немає; судом не змінювалось порядок виконання рішення Яворівського районного суду із звернення стягнення на предмет іпотеки, на стягнення грошових коштів; самостійно змінювати порядок виконання рішення суду державний виконавець не має повноважень. Таким чином, державний виконавець не має будь-яких законних підстав для звернення стягнення на грошові кошти боржника. При цьому, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження. Зазначених вимог законодавства головний державний виконавець не дотримався, а тому його дії з накладення арешту на грошові кошти боржника є неправомірними, а оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

05 квітня 2023 року головний державний виконавець Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пікула О.Б. подав заперечення на скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні.

На обґрунтування заперечення зазначає, що із скаргою ОСОБА_1 не погоджується з таких підстав. У його провадженні перебуває виконавче провадження № 52124059 з примусового виконання виконавчого листа № 2-136, виданого 10 рудня 2010 року Яворівським районним судом Львівської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку готовністю 86%, та земельну ділянку площею 0,075 га, кадастровий № :07:001:0084, що заходяться за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Солуки. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 52124059 державним виконавцем була винесена постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% від суми основного боргу за виконавчим документом, тобто на суму 61813,47 грн. У вказаному виконавчому провадженні боржником не здійснювалась самостійна сплата основного боргу чи виконавчого збору. Від стягувана ПАТ «Дельта Банк» також не надходили повідомлення про погашення боржником суми боргу. 12 серпня 2022 року державним виконавцем у виконавчому провадженні винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на всі відкриті в банківських установах рахунки, що належать боржнику, на загальну суму боргу за виконавчим документом 618134,72 грн та суму виконавчого збору 61813,47 грн., всього на суму 679948,19 грн. Частина 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Сума виконавчого збору в розмірі 61813,47 грн у виконавчому провадженні є сталою і зменшенню не підлягає. У випадку, якщо предмет іпотеки буде реалізовано за меншою сумою ніж та, яка вказана у виконавчому документі, сума виконавчого збору не буде сплачена повністю. Тому винесена 12 серпня 2022 року постанова про арешт коштів боржника забезпечує стягнення в тому числі виконавчого збору. У своїй скарзі скаржниця вказує, що за рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2014 року у справі № 344/3249/14-ц з боржника ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість 745375,34 грн за кредитним договором № 95/ФКВ-07 від 28 серпня 2007 року та витрати по оплаті судового збору на суму 3654,00 грн. Однак не надано жодних доказів того, що вказані суми стягнуто в повному обсязі. Просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Її представник адвокат Волосянко Р.О. подав клопотання про розгляд скарги за їх відсутності.

Головний державний виконавець Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пікула О.Б. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду скарги, однак подав клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, будь-яких клопотань до суду не подавав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що розгляд скарги можливо здійснювати за відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01 травня 2023 року, є дата складення повного судового рішення 05 травня 2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши доводи скаржника та державного виконавця, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що на виконанні Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (правонаступником якого є Яворівський відділ державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) перебуває виконавче провадження № 52124059 з примусового виконання виконавчого листа Яворівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2010 року у справі № 2-136 про звернення стягнення на предмет іпотеки - незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 86%, та земельну ділянку площею 0,075 га, кадастровий номер :07:001:0084, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 95/ФКВ-07 від 28 серпня 2007 року на загальну суму 618134,72 грн, стягувачем в якому є ПАТ «Дельта Банк», а боржникам ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 03 травня 2017 року змінила прізвище на ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво серії НОМЕР_1 від 03 травня 2017 року про зміну імені, видане Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Постановою головного державного виконавця Пікули О.Б. від 21 листопада 2019 року у виконавчому провадженні № 52124059 призначено проведення оцінки вищезазначеного майна.

Постановою головного державного виконавця від 12 серпня 2022 року у виконавчому провадженні № 52124059 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 в загальному розмірі 679948,19 грн, що включає суму звернення стягнення за виконавчим листом, виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрати виконавчого провадження, штрафів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржник). Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області у справі № 2-136/10, звернуто стягнення на предмет іпотеки - незавершене будівництво житлового будинку готовністю 86%, та земельну ділянку площею 0,075 га, кадастровий номер :07:001:0084, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 95/ФКВ-07 від 28 серпня 2007 року на загальну суму 618134,72 грн.

Таким чином зазначене вище виконавче провадження № 52124059 полягає у здійсненні звернення стягнення, оцінки та реалізації майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в межах вартості майна.

Державним виконавцем з метою повного та фактичного виконання боржником виконавчого документа накладено арешт на рахунки боржника в межах суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в сумі 679947,19 грн, однак в межах даного виконавчого провадження з боржника ОСОБА_1 не здійснюється стягнення боргу за кредитним договором № 95/ФКВ-07 від 28 серпня 2007 року.

Водночас, боржник ОСОБА_1 позбавлена можливості самостійно виконати вимоги виконавчого документу, оскільки на майно, яке є предметом іпотеки накладено заборону на відчуження, оскільки реалізація цього майна в першу чергу залежить від дій державного виконавця, а не боржника.

Відповідно, на переконання суду, накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 не відповідає змісту виконуваного рішення суду та не сприяє його виконанню, тому оскаржувані дії та постанова державного виконавця не відповідають засадам виконавчого провадження, визначеним ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», а саме верховенства права, законності, справедливості, об`єктивності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, отже, є протиправними.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження № 52124059 було відкрито постановою державного виконавця від 05 вересня 2016 року, однак державним виконавцем не надано суду будь-яких доказів існування об`єктивних причин невиконання зазначеного рішення суду протягом більше шести років, а також доказів вчинення для цього відповідних дій та прийняття рішень, крім призначення постановою від 21 листопада 2019 року проведення оцінки майна, враховуючи, що як вказано вище, виконання цього рішення в першу чергу залежить від державного виконавця.

Доводи державного виконавця про те, що накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 спрямоване також на забезпечення стягнення з боржника виконавчого збору, суд відхиляє як безпідставні, оскільки постанова про визначення виконавчого збору є виконавчим документом і у випадку його несплати боржником виконується окремо.

Також державним виконавцем не надано доказів чинення ОСОБА_1 перешкод у виконанні рішення суду, зокрема, ненадання правовстановлюючих документів на майно та доступу до них тощо.

Враховуючи наведені вище обставини, норми законодавства, суд дійшов висновку, що скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити.

Також відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічний строк встановлено ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України.

У скарзі ОСОБА_1 вказує, що про копії оскаржуваної постанови вона не отримувала, отримала її з Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на свій повторний з запитом 02 грудня 2022 року

Суд бере до уваги дані доводи скаржника, оскільки державним виконавцем не надано доказів надіслання та вручення ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови раніше.

До суду зі скаргою ОСОБА_1 звернулася 12 грудня 2022 року, тобто в межах встановленого законодавством десятиденного строку, отже, такий строк нею фактично не пропущено, а тому його слід поновити.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 - 3 статті 134 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат заявника на професійну правничу допомогу її представник адвокат Волосянко Р.О. подав до суду такі письмові докази: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 955; копію ордера № 33/12-22 від 02 грудня 2022 року; копію договору № 33/12-2022 від 02 грудня 2022 року; копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 33/12-2022 від 02 грудня 2022 року; копію акту прийому-передачі наданих послуг від 06 березня 2023 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги №33/12-2022 року вартість послуг складає: аналіз документів, вивчення проблеми, законодавства і судової практики, консультація - 1000 грн; збір доказів - 400 грн; складення процесуальних документів (позовної заяви, скарги, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив тв. ін. - 2000-3000 грн; кладення інших заяв - 400-800 грн; представлення інтересів - 1000 грн.

Як вбачається з акту прийняття-передачі наданих послуг від 06 березня 2023 року загальна вартість наданих послуг складає 4000 грн.

Так, суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 915/1654/19.

Враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на надання послуг, їх види і обсяг, значення справи для заявника, а також те, що представник не брав участі в розгляді справи, суд вважає, що з Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3500,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі суми, відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги.

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Пікули Олега Богдановича щодо накладення арешту на кошти ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 52124059.

Скасувати постанову головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Пікули Олега Богдановича від 12 серпня 2022 року про арешт коштів ОСОБА_1 , винесену у виконавчому провадженні № 52124059.

Стягнути з Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів із дня складення її повного тексту.

Суддя Д.Б.Поворозник