Справа № 150/113/23
Провадження № 2/150/69/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі головуючої судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Франюк Т.Л., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 27 червня 2006 року шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття та знаходиться на утриманні позивача. Після досягнення повноліття спільний син продовжує навчатись у Харківському національному університеті внутрішніх справ. Спільна дитина сторін ОСОБА_3 на період навчання власного доходу немає. Після розірвання шлюбу сторони разом не проживають, сімейних стосунків не підтримують. Як зазначає позивач, відповідач не надає повнолітньому сину матеріальної допомоги в добровільному порядку, позивач не має змоги самостійно утримувати сина, оскільки матеріально не забезпечена, підсобного господарства не має. Позивач вказує, що відповідач матеріально забезпечений, знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість працювати та утримувати повнолітнього сина. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 з моменту подачі позову на період навчання по липень 2026 року в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно.

Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 24.03.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13.04.2023 року відповідачем подано заяву (875/23-Вх.) про розгляд справи у його відсутність та відзив на позовну заяву (874/23-Вх.), у якому просить відмовити в задоволенні даного позову.

Позивач заявою від 24.04.2023 року (Вх.№942) долучила до матеріалів справи додаткові докази з підтвердженням направлення таких документів відповідачу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просить задовольнити даний позов на підставі викладених в позовній заяві обставин. Також зазначила, що спільний син дійсно перебуває на повному забезпеченні держави, однак, потребує забезпечення цивільним одягом, засобами гігієни, коштами на прожиття, які вона не може йому самостійно забезпечити, оскільки не працює, підсобного господарства не веде.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позову, зазначивши, що він не має можливості надавати грошову допомогу своєму повнолітньому сину, оскільки не має матеріальної можливості, враховуючи, що на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей, заробітна плата на даний період часу складає в середньому п`ять - шість тисяч гривень, додаткового доходу отримувати не має можливості через проблеми зі здоров`ям. Також зазначив, що потребує проведення дорого вартого хірургічного втручання, що потребує певного акумулювання коштів. Також звернув увагу суду, що син навчається у Харківському університеті внутрішніх справ за державним замовленням та знаходиться на повному забезпеченні держави, зокрема, проживання, харчування, одяг, пільговий проізд.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне:

Шлюб між сторонами розірвано 27 червня 2006 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , яке видане Чернівецьким районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

Від спільного життя у сторін є дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Моївської сільської ради Чернівецького району Вінницької області, актовий запис №03.

Згідно довідки №352 від 28.02.2023 року, виданої Моївським старостинським округом Бабчинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також відповідно до довідки №351 від 28 лютого 2023 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку, виданої Бабчинецькою сільською радою Могилів-Подільського району Вінницької області, позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстровані за однією адресою, а саме АДРЕСА_1 .

Згідно долучених позивачем додаткових доказів вбачається, що ОСОБА_1 на обліку в Чернівецькому секторі Могилів-Подільської філії Вінницького ОПЗ як безробітна станом на 24.04.2023 року не перебуває, останнє місце праці позивача, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу станом на 24.04.2023 року, виданих Пенсійним фондом України, було Могилів-Подільське державне лісогосподарське підприємство у 2019 році.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, №329967736 від 24.04.2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 є власником: земельної ділянки, площею 2,1225га, яка перебуває в оренді ТзОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина», за яку відповідач отримує орендну плату в розмірі 2285грн. за рік або 12,50цнт зерна; земельної ділянки площею 0,1611га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору (присадибна ділянка); житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в АДРЕСА_2 , площею 87,1кв.м., який придбаний у 2008році.

Факт навчання спільної дитини ОСОБА_3 , підтверджується довідкою №2/610 від 09.02.2023, виданої відділом кадрового забезпечення Харківського національного університету внутрішніх справ, у якій зазначено, що ОСОБА_3 дійсно є курсантом 1-го курсу (денна форма навчання за державним замовленням) Харківського національного університету внутрішніх справ, IV рівня акредитації. Зараховано на навчання з 01.09.2022. Передбачений термін закінчення навчання - липень 2026 року.

У поданому відзиві, відповідач зазначає, що він сплачував аліменти на дитину до її повноліття, заборгованості по аліментах не має. Дохід від працевлаштування отримує в розмірі 5635 гривень на місяць, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Крім того, має проблеми зі здоров`ям, а саме остеохондроз поперекового відділу хребта, сколіоз поперекового відділу хребта з порушенням стато-динамічної функції хребта та потребує постійного лікування. Також зауважує на тому, що спільна дитина ОСОБА_3 навчається у Харківському національному університеті внутрішніх справ за державним замовленням та знаходиться на повному забезпеченні держави.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження у доданих до відзиву документах, зокрема: свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серії НОМЕР_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в яких батьком дітей записано ОСОБА_2 ; довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №573 від 10.04.2023 року, виданою Чернівецькою селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області, згідно якої ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 з дружиною та чотирма дітьми, троє з яких неповнолітні; довідкою від 04.04.2023 №ЦПФ00000003, виданою ТзОВ «ПОВНИЙ ФАРШ МС», відповідно до якої відповідач займає у даному товаристві посаду вантажника та отримав дохід за період з 19.10.2022 по 31.03.2023, з врахуванням утриманих податків та комісій, в розмірі 32502,70 гривень; актом обстеження стану здоров`я призовника №1531 від 30.11.2022 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до вимог ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3, від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка ,дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи,якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітнього сина, що продовжує навчання.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, Верховним Судом винесено постанову від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), в якій викладено наступну правову позицію: встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім та продовжує навчатись в Харківському національному університеті внутрішніх справ на державній формі навчання.

Позивач в судовому засіданні визнала, що їхній спільний з відповідачем син знаходиться на повному речовому, продовольчому, фінансовому та медичному забезпеченні інституту.

Відтак, суд вважає, що наявними в матеріалах справи доказами не підтверджено факту необхідності надання відповідачем матеріальної допомоги на період навчання своєму синові ОСОБА_3 , оскільки доказів про наявність в сина потреби в матеріальній допомозі з боку відповідача саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) позивачем не надано та судом не встановлено.

Також при прийнятті рішення судом враховано долучені відповідачем докази щодо матеріальної неспроможності відповідача матеріально утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, а саме, докази перебування на утриманні відповідача трьох неповнолітніх дітей, мінімальний розмір його заробітної плати та доходи від оренди земельної ділянки (2285грн. або 12.5цнт зерна на рік).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , який продовжує навчання, слід відмовити.

Судові витрати за розгляд справи, згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.7 ст.141 ЦПК України, слід віднести на рахунок держави.

На підставі ст.ст.199, 200 СК України, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10-13, 81, 83, 89, 90, 95, 133, 141, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_6 , РНОКПП - НОМЕР_7 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП - НОМЕР_8 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 15.05.2023 року.

Суддя Б.Б. Кушнір