Справа № 295/570/23 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 76 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

24 серпня 2023 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого: Павицької Т. М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Галацевич О.М.

вирішуючи питання відповідно до вимог ст.359 ЦПК України про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання вчинити дії та стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в:

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про прийняття її на роботу на посаду продавця продовольчих товарів. В решті позвних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із зназначеним рішенням, 14 серпня 2023 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга, у якій останній просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Справа на запит суду надійшла 23 серпня 2023 року.

Дослідивши подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України).

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати припиненими трудові відносини з ФОП ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України з 25.08.2022 та зобов`язати відповідача внести запис до її трудової книжки про призначення на посаду продавця продовольчих товарів та звільнення у відповідності до п.1 ст. 36 КЗпП України; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 26000 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 32500 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов`язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про прийняття її на роботу на посаду продавця продовольчих товарів. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

04 квітня 2023 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року в частині незадоволених позовних вимог.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання припиненими трудових відносин, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог. Визнано припиненими трудові відносини ОСОБА_3 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.38 КЗпП України з 29 серпня 2022 року та зобов`язано фізичну особу підприємця ОСОБА_1 внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про звільнення з посади продавця продовольчих товарів, у відповідності до п.1 ст. 38 КЗпП України. Стягнуто з фізичної особипідприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в розмірі 26000,00 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32500,00 грн. Вказані суми зазначені без урахування податків та обов`язкових платежів. Стягнуто з фізичної особипідприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3230,80 грн.

14 серпня 2023 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга, у якій останній просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 в повному обсязі.

Проте, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 не погоджується з постановою Житомирського апеляційного суду від 03.07.2023 в частині задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати на підставі якої відкрито виконавче провадження та розпочато стягнення.

При цьому апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо незаконності рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року в частині зобов`язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 про прийняття останньої на роботу на посаду продавця продовольчих товарів, а стосуються позовних вимог, які були задоволенні постановою Житомирського апеляційного суду від 03 липня 2023 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року не вирішувалося питання щодо стягнення з фізичної особипідприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в розмірі 26000,00 грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 32500,00 грн. Вказані суми були стягнуті постановою Житомирського апеляційного суду від 03 липня 2023 року.

Відтак, не зважаючи на те, що представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року, фактично заявник не погоджується з постановою Житомирського апеляційного суду від 03 липня 2023 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 382 ЦПК України постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Дана норма зазначає про те, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково).

Такі випадки для апеляційної інстанції передбачені статтями 370, 429 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції може скасувати раніше прийняту постанову апеляційної інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги сторони у справі, яка була подана на оскаржуване рішення суду першої інстанції іншою стороною у справі.

Проаналізувавши зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 у сукупності з приписами вищенаведених норм процесуального права, колегія суддів зазначає, що відсутні в апеляційного суду правові підстави для скасування раніше прийнятої постанови суду апеляційної інстанції за наведених обставин, крім як в порядку розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи та в порядку перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами.

Наведене свідчить про те, що правом перегляду постанови Житомирського апеляційного суду від 03 липня 2023 року наділений суд касаційної інстанції у цивільних справах у складі Верховного Суду.

Згідно ст. 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Таким чином, у випадку не погодження із постановою суду апеляційної інстанції, зокрема, постановою Житомирського апеляційного суду від 03 липня 2023 року, якою змінено рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року, учасник справи має право оскаржити її до Верховного Суду.

Оскільки на законодавчому рівні не врегулювано порядок вирішення питань про відмову у відкритті провадження щодо оскарження рішень, які змінені апеляційним судом, колегія суддів вважає за необхідне застосувати інститут процесуальної аналогії.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі №905/1956/15 (провадження №12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі №629/847/15-к (провадження №13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі №922/4519/14 (провадження №12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі №0306/7567/12 (провадження №13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі №761/45721/16-ц (провадження №14-122цс20, пункт 105).

Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження №12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови.

Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Враховуючи те, що зі змісту апеляційної скарги вбачається оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 03 липня 2023 року, яка не підлягає апеляційному оскарженню, оскільки може бути переглянута лише в касаційному порядку, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року слід відмовити, оскільки повторне його оскарження в апеляційному порядку може призвести до існування декількох судових рішень щодо одних і тих самих позовних вимог.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання припиненими трудових відносин, зобов`язання вчинити дії та стягнення заробітної плати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді