Провадження № 2/331/130/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Антоненко М.В.

за участю секретаря: Федорової К.Д.

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між сторонами спору ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» виниклі спірні відносини щодо безпідставного нарахування плати за комунальну послугу з опалення. 01.01.2008р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №600601. У відповідності до п.10.1 договору він набуває чинності з 01.01.2008р. і діє до 01.01.2009р., а згідно з п.10.4 вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про розірвання цього договору. Листом №4108 від 08.11.2014р. Позивач звертався до Концерну із заявою про розірвання договору та припинення постачання теплової енергії (оригінал знаходиться у Концерні), у зв`язку з чим пролонгація договору з 01.01.2015р. не відбулася, оскільки відповідачем виконано умову, за якою строк дії договору на наступний календарний рік не продовжується. Однак, відповідач надалі продовжив нараховувати позивачу і стягувати в судовому порядку плату за нібито поставлену теплову енергію в неопалювальне приміщення позивача, хоча пролонгація договору не відбулася.

Позивач звернувся у жовтні 2021р. до Концерну «МТМ» з листом, яким просив надати письмову згоду на припинення вищевказаного договору у зв`язку з відсутністю згоди на його продовження, однак відповідач не визнає цього факту.

Позивачу на праві власності належить приміщення № V напівпідвалу літ. А-3 по АДРЕСА_1 . Це приміщення є неопалювальним, адже не містить ніякого тепловикористального обладнання, в ньому відсутні опалювальні прилади будь-якого типу, через приміщення лише прокладено неізольований металевий транзитний трубопровід внутрішньобудинкової системи опалення, не призначений для опалення цього приміщення. Це підтверджується листом №25-01/06-213 від 20.02.2018р. Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Запорізькій і області Після проведення цією інспекцією обстеження приміщення у 2018 році ніяких змін не зазнало, опалювальних приладів будь-якого типу і тепловикористального обладнання в ньому так і не встановлено, і цей факт не оспорюється сторонами.

У додатку № 2 до договору «Схема межи поділу теплової мережі» вказано, що на балансовій належності відповідача ОСОБА_1 відсутні будь-які теплові мережі, а сам предмет і зміст договору не визначає яким чином і для якої мети Концерн забезпечує позивача і його приміщення тепловою енергією.

Тобто, взагалі не є зрозумілим яким чином відбувається факт продажу позивачем теплової енергії і більш того, як вона може ним споживатися. |

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово- комунальну послугу.

- Згідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» надано визначення таким поняттям: теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- теплова установка - обладнання, пристрої, призначені для виробництва, перетворення та споживання теплової енергії;

- тепловикористальна установка - комплекс обладнання (пристроїв), що використовує теплову енергію (теплоносій) для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання, технологічних або комунально-побутових потреб;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

У відповідності до пункту 3 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказ Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 N71 споживач теплової енергії - юридична або фізична особа (територіально відокремлений цех, будівельний майданчик тощо), яка використовує теплову енергію на підставі договору або від власних джерел теплопостачання.

З наведеного вище слідує, що теплова енергія як житлово-комунальна послуга надається споживачам такої послуги з метою опалення приміщень на підставі договору купівлі-продажу або власних встановлених у приміщенні тепловикористальних установок. Приміщення позивача є неопалювальним, адже не містить ніякого тепловикористального обладнання, в ньому відсутні опалювальні прилади будь-якого типу. Через приміщення лише прокладено неізольований металевий транзитний трубопровід внутрішньобудинкової системи опалення, не призначений для опалення цього приміщення. Оскільки приміщення є неопалювальним, то воно не обладнане тепловикористальними установками і до нього не може поставлятися теплова енергія для опалення, за яку позивач має платити. Оскільки, позивач не підпадає під поняття «споживача теплової енергії», передбаченого вищепереліченими нормативно-правовими актами, тому для продажу і нарахування плати за теплову енергію і комунальну послугу «опалення» - відсутні правові підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно п. 10.4, договір № 600601 від 01.01.2008р. вважається пролонгованим на кожний , наступний рік, якщо жодна сторона за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору. Тобто, у п.10.4 договору №600601 від 01.01.2008р. визначена умова необхідна для пролонгації Договору. Не виконання такої умови у вигляді заяви однієї зі сторін про розірвання договору - тягне за собою застосування строку дії договору, після спливу якого можливість користуватись правами та здійснювати обов`язки за договором, сторони втрачають. Для застосування строків дії договору (відмови від , пролонгації договору) єдиною необхідною підставою - є заява однієї зі сторін про його і розірвання.

На виконання вимог п.10.4 договору №600601 від 01.01.2008 р., позивачем більш ніж за місяць до закінчення строку його дії була направлена заява про розірвання договору № 600601 від 01.01.2008р., що підтверджується листом №1862-03 від 22.12.2014 р. відповідача, яким визнано факт отримання вищевказаної заяви.

Заява відповідача створила факт відсутності згоди на пролонгацію договору на наступний календарний рік, на яку не потрібна згода пролонгації договору не є його розірванням, на яке за нормами Цивільного кодексу України потрібна згода сторін, не є випадком за п.10.2 договору щодо його припинення, а є окремою домовленістю сторін у відповідності до п.10.4 договору про закінчення за ним відносин щодо купівлі-продажу теплової енергії.

З 01.01.2015 року договір № 600601 від 01.01.2008р. припинив свою дію, а тому відсутні будь-які підстави для нарахування і заборгованості після 01.01.2015 року, оскільки після зазначеної дати позивач вже не є споживачем теплової енергії згідно умов Договору. Концерн «Міські теплові мережі» не звертався до суду за вирішенням спору щодо продовження дії договору №600601 від 01.01.2008р. як сторона, що не згодна з цим, а помилково вважаючи позивача діючим споживачем нараховує вартість комунальної послуги за опалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання і договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

При цьому, законодавцем не встановлено конкретної форми заяви про припинення договору оренди, така вимога може бути викладена однією із сторін у листі, телеграмі, факсограмі тощо. Сторони не обмежені в праві заявити про припинення або зміну договору як протягом одного місяця після закінчення договору, так і в будь-який час протягом всього строку дії останнього.

Позивач, відповідно до положень договору, своєчасно повідомив відповідача про припинення терміну дії договору та відмову від продовження його ди, адже сторони на власний розсуд, визначили термін з настанням якого пов`язано припинення дії договору.

Застосована Концерном «МТМ» методика нарахувань за спожиту теплову енергію (на підставі показань загальнобудинкового приладу обліку у відсотковому співвідношенні від теплового навантаження за виключенням споживачів з власними тепловими лічильниками) є фактично власно вигаданими розрахунками, адже такі способи і методики нарахування не передбачені ні договором № 600601 від 01.01.2008р., ні «Правилами користування тепловою енергією», затверджених постановою Кабінету: Міністрів України`від 3 жовтня 2007 № 1198 (в редакції від 03.10.2007р., чинній на момент виникнення сцірних відносин).

В розрахунку кількості спожитої відповідачем теплової енергії «на підставі показань загальнобудинкового приладу обліку у відсотковому співвідношенні від теплового навантаження» Концерном «МТМ» застосовано невідомі показники, які не можливо перевірити на обґрунтованість і на відповідність нормативно-правовим актам.

В пунктах 5.5 і 6.5 договору вказано, що при відсутності у споживача приладів обліку обсяг теплової енергії визначається розрахунковим способом згідно з договірними тепловими| навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання споживача у розрахунковому періоді. Прилади обліку теплової енергії в приміщені позивача відсутні, тому за відсутності у позивача в приміщені тепловикористального обладнання - визначений у договорі спосіб нарахування обсягу теплової енергії є неможливим.

Сам по собі факт наявності у приміщенні позивача неізольованого транзитного трубопроводу як частини внутрішньобудинкової системи опалення, який не призначений для надання послуги опалення, не є підставою покладати на позивача обов`язку сплачувати теплову енергію, яку він не спожив. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд розірвати договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №600601 від 01.01.2008 р.; зобов`язати Концерн «МТМ» скасувати нарахування ОСОБА_1 вартість комунальної послуги опалення в розмірі 19527,42 грн.;стягнути з Концерну «МТМ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 19527,42грн.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.03.2022 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2022 року справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача адвокат Кузнецов І.С. в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Концерну «МТМ» в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав його необґрунтованим, надав суду письмовий відзив.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та підтверджено доказами, що позивач ОСОБА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 26.07.2006 р. є власником нежитлового приміщення V напівпідвалу літ. А-3 по АДРЕСА_1 . (а.с.35-47).

Житловий будинок по АДРЕСА_1 приєднано до мережі централізованого теплопостачання Концерну «МТМ». Межею майнової належності між Концерном «МТМ» та власником/співвласниками житлового будинку є зовнішня стіна будівлі. (а.с.30-31).

В нежитловому приміщенні V напівпідвалу літ. А-3 житлового будинку АДРЕСА_1 наявні неізольовані металеві транзитні трубопроводи системи опалення діаметром 89 мм загальною довжиною 10,4 м і діаметром 76 мм довжиною 2,15 м. Також по підвальному приміщенню проходять ізольовані пластикові трубопроводи системи опалення та знаходиться прилад обліку теплової енергії, що споживається іншим споживачем теплової енергії , розташованим на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 . Радіатори опалення на момент огляду в підвальному приміщенні вищезазначеного житлового будинку відсутні.(а.с.26,27).

Між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №600601. У відповідності до п.10.1 договору він набуває чинності з 01.01.2008р. і діє до 01.01.2009р., а згідно з п.10.4 вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про розірвання цього договору.(а.с.9-17).

Наполягаючи на розірванні договору, позивач ОСОБА_1 зазначає, що

на виконання вимог п.10.4 договору №600601 від 01.01.2008 р., ним на адресу Концерну «МТМ» була направлена заява про розірвання договору №600601 від 01.01.2008р., (листом №1862-03 від 22.12.2014р.), а тому, на його переконання з 01.01.2015 року договір №600601 від 01.01.2008р. припинив свою дію.

Положеннями статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року (чинний на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом (частина шоста статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року).

Згідно зі статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії має право, зокрема, на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630, та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 22 листопада 2005 № 4 (чинним на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до пунктів 24, 25 Правил споживач має право відмовитися від надання послуг центрального опалення, постачання гарячої води і водовідведення. Відключення споживача від мереж ЦО і ГВП здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (пункт 26 Правил).

За змістом пунктів 2.1, 2.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Порядку відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акта сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Матеріалами справи підтверджено, що в нежитловому приміщенні V напівпідвалу літ. А-3, власником якого є позивач ОСОБА_1 , наявні неізольовані металеві транзитні трубопроводи системи опалення діаметром 89 мм загальною довжиною 10,4 м і діаметром 76 мм довжиною 2,15 м. Також, по підвальному приміщенню проходять ізольовані пластикові трубопроводи системи опалення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували дотримання ним встановленої процедури відключення будинку від мереж ЦО і ГВП, тому, його доводи про те, що належне йому приміщення є неопалювальним, суд розцінює як на помилкове тлумачення позивачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене є хибним твердження позивача про те, що направлення ним на адресу відповідача Концерну «МТМ» заяви про розірвання договору №600601 від 01.01.2008р., припиняє з 01.01.2015 року дію договору №600601 від 01.01.2008 р.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, договір №600601 від 01.01.2008р., укладений між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» є чинним, оскільки позивач отримує послугу опалювання, а самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, в зв`язку з чим, підстави для розірвання договору відсутні.

Не підлягає, також задоволенню вимога про стягнення з Концерну «МТМ» на користь позивача нарахованої йому вартості комунальної послуги в розмірі 19527,42 грн., оскільки вказана вимога є похідною від попередньої.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд вважає, що позивачу було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин. Доводи викладені ним у позові не спростовують висновків суду щодо обґрунтованості позиції Концерну «МТМ».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 19, 263, 265 , 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про захист прав споживачів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко