Справа № 747/168/23
Провадження № 2/747/51/23
РІШЕННЯ

іменем України

27.04.2023 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 25 січня 2000 року. Рішенням Талалаївського районного суду від 13 липня 2022 року їх шлюб було розірвано. Під час шлюбу з відповідачем сторонами зав спільні сумісні кошти було придбано житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 82, 3 кв. м, житловою площею 46, 9 кв. м, загальна вартість нерухомого майна 51 508, 00 грн. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачем 27.02.2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Талалаївською державною нотаріальною конторою 19.01.2006 року за № 120. Разом з будинком сторони придбали і земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд площею 0, 0836 га, кадастровий номер :03:001:0113 по АДРЕСА_1 . Право власності на дану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем на підставі державного акту на право власності на землю серії АБ № 910236, виданого відповідачу 27 березня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2006 року за № 123. Після розірвання шлюбу відповідач проживає у належній йому квартирі по АДРЕСА_2 , а позивач з спільними дітьми сином ОСОБА_3 , 2000 року народження, та дочкою ОСОБА_4 , 2005 року народження, проживає у будинку, набутому у власність під час шлюбу з відповідачем. Відповідач право власності позивача на частину набутого за час шлюбу будинку та земельної ділянки не визнає, після розірвання шлюбу забрав з собою всі документи на будинок та земельну ділянку, надати їх позивачу відмовляється. Крім того, заперечуючи проти права власності позивача на 1/2 частину будинку відповідач у січні цього року звертався до газо- та електро- постачальних організацій із заявами про припинення надання послуг, що ледве не призвело до припинення їх постачання до будинку, у якому позивач проживає з дітьми. Досягти згоди щодо визнання відповідачем за позивачем права власності на її частку у праві спільної сумісної власності сторони не можуть, тому позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 12 квітня 2023 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 27 квітня 2023 року, про що учасники справи повідомлені належним чином.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала і просила задовольнити. Будинок був придбаний за час шлюбу з відповідачем за спільні кошти, право власності оформлено було тільки на відповідача, так як позивачу не було часу займатися цим, у них тоді була маленька дитина, відповідач сам займався оформленням. Після розірвання шлюбу сторони не проживають, відповідач проживає у належній йому квартирі, забрав собі автомобіль, який також придбаний за час шлюбу на спільні кошти, вивіз багато речей із собою. В зв`язку з тією обставиною, що він є власником будинку, в якому вона проживає разом з дітьми і матір`ю переселенкою, відповідач взимку написав заяви про припинення електро- і газо- постачання до будинку, в якому він, як власник, не проживає.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов до нього визнав, дійсно, будинок сторонами придбаний за час шлюбу і тому згідно закону його колишня дружина має право на його половину. Добровільно у них не було можливості вирішити дану проблему.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Талалаївського районного суду від 13 липня 2022 року, яке набрало законної сили 15 серпня 2022 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. З тексту рішення вбачається, що сторони уклали шлюб 25 січня 2000 року (а.с.6-6зв). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно від 24.02.2023 року на будинок по АДРЕСА_1 27.02.2006 року зареєстроване право при ватної власності з часткою 1/1 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 120 від 19.01.2006 року. (а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу від 19 січня 2006 року ОСОБА_2 придбав житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 82, 3 кв.м, житловою 46, 9 кв. м (а.с.26-27). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 910236 від 27.03.2006 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2006 року № 123 є власником земельної ділянки площею 0, 0836 га по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і споруд. Кадастровий номер земельної ділянки -:03:001:0113 (а.с.28-28 зв).

Таким чином, між сторонами є спір стосовно поділу їх спільної сумісної власності подружжя. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, встановленню підлягають: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, в даному випадку це житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка під ним площею 0,2368 га; 2) з`ясувати джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.

Частиною першою, другою статті 13 ЦПК України регламентовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що придбаний під час шлюбу за договором купівлі-продажу будинок та земельна ділянка, титульним власником яких значиться відповідач ОСОБА_2 , є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягають розподілу. Отже, враховуючи, що придбаний сторонами в період шлюбу житловий будинок та земельна ділянка під ним, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не представлено, з врахуванням тієї обставини, що відповідач позов до нього визнав, суд прийшов до переконання про їх поділ виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, тобто по 1/2 частині кожному.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом визнання за ним право власності на 1/2 частину спірного майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України при задоволенні позову підлягають компенсації фактично понесені судові витрати, які в даному випадку складаються із судового збору в розмірі 1120 грн 80 коп та витрат на правничу допомогу 3000 грн., і які, виходячи із принципу мовчазної згоди, відповідачем не оспорюються. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із представлених стороною позивача доказів видно, що були понесені наведені вище витрати, при цьому, на переконання суду, затрати на юридичні послуги відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також - розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Керуючись: ст. ст. 15, 16, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, ст. ст. 5, 10, 81, 141, 280-283 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку загальною площею 82,3 кв.м, житловою площею 46,9 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд площею 0, 0836 га, кадастровий номер :03:001:0113, по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1120 грн 80 коп у відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору та 3000 (три тисячі) грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, всього 4 120 (чотири тисячі сто двадцять грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 )

Повний текст рішення суду виготовлений 03 травня 2023 року.

Суддя Л.В.Тіщенко