15.05.2023 Єдиний унікальний номер 205/223/23
Провадження № 2-з/205/290/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2023 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Ільїчової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Савчук Рімми Вікторівни, про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа 205/223/23 за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Савчук Р.В. до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , в якій просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 80800 грн. 00 коп.

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Савчук Р.В. подано заяву про забезпечення позову, зареєстровану в канцелярії 11.05.2023 року, в якій сторона позивача просить накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог заяви про забезпечення позову, сторона позивача зазначає на те, що предметом спору у справі є стягнення грошових коштів в сумі 2000 доларів США, що є еквівалентом 80800 грн. 00 коп., які були передані позивачем відповідачу у якості авансу під час укладання попереднього договору до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 20.01.2022 року. Під час візиту 09.12.2022 року позивача на об`єкт нерухомості було виявлено, що проводяться ремонтно-будівельні роботи. а саме: штукатурні та облицювальні роботи фасаду будинку, зведення паркану навколо земельної ділянки, встановлення нових вікон і т.д., чим, на думку сторони позивача, спростовуються попередні твердження відповідача про те, що останній має намір здійснити продаж нерухомого майна позивачу на визначених умовах. Сторона позивача, вважаючи, що об`єкт нерухомого майна готується до відчуження іншій особі, незважаючи на наявні домовленості між сторонами, враховуючи поведінку позивача та з підстав того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 може істотно ускладнити чи в загалі унеможливити виконання рішення суду, просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 .

В судове засідання учасниками справи не було подано заяв чи клопотань які перешкоджають розгляду даної заяви про забезпечення позову.

Враховуючи, що положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України, передбачено також розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, матеріали цивільної справи єдиним унікальним номером 205/223/23, суд дійшов наступного висновку.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно роз`яснень викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Отже, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу забезпечення позову, в даному випадку, як арешт майна, перш за все суд повинен пересвідчитися щодо належності такого майна особі, враховуючи, що забезпечення позову, це саме обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб.

За змістом ч. 1, ст. 316, ч. 1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Разом з цим, сторона позивача заявляючи про застосування такого заходу забезпечення позову, як арешт майна, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_2 , крім посилань на попередній договір до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 20.01.2022 року, доказів належності вказаного стороною позивача майна саме відповідачу або пов`язаних із ним інших осіб, як на дату розгляду даної заяви так і на дату звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів на користь позивача - не надає, а надає лише, як зазначено у додатку до заяви про забезпечення позову, фото будинку та земельної ділянки на момент укладання попереднього договору до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 20.01.2022 року та фото будинку та земельної ділянки станом на 09.12.2022 рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Однак, стороною позивача, у заяві про забезпечення позову не зазначається вартості майна на яке просять накласти арешт, як і не надається таких доказів. Згідно відомостей позовної заяви і доданого до неї Попереднього договору, вартість майна: будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки АДРЕСА_1 визначено в сумі 370000 грн. 00 коп., в разі зміни курсу долару США щодо гривні ця сума може бути збільшена або зменшена. Відомостей щодо вартості майна на яку сторона позивача просить накласти арешт на дату звернення до суду з даним позовом, не міститься.

У постанові від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила також, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом її розгляду є стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів авансового внеску за попереднім договором до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 20.01.2022 року (далі Попередній договір), як зазначає сторона позивача у змісті позову та підтверджується змістом 4 пункту вказаного Попереднього договору, яким встановлено, що під час нотаріального посвідчення цього договору «ПОКУПЕЦЬ» передав, а представник «ПРОДАВЦЯ» прийняв у якості завдатку грошову суму у розмірі 57000 грн. 00 коп., що на момент укладання цього договору еквівалентно 2000 доларів США, що входить в загальну суму платежів за основним договором. Стороною позивача заявляються до стягнення з відповідача грошові кошти в сумі 80800 грн. 00 коп., виходячи з курсу долару США відносно гривні на дату подачі позовної заяви, а отже саме в забезпечення виконання можливого рішення суду на суму 80800 грн., сторона позивача просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок та земельну ділянку.

При цьому, враховуючи розмір суми яка заявляється до стягнення стороною позивача, останньою не обґрунтовується у заяві про забезпечення позову, яким чином не вжиття заявляємого до забезпечення заходу може нести очевидну загрозу порушення матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій саме відповідача і призвести до утруднення чи не можливості виконання майбутнього рішення суду в разі його задоволення. Разом з цим, предметом позову є саме сума авансового внеску, а ні сума вартості будинку та/або земельної ділянки чи перехід права власності на будинок та/або земельну ділянку на користь позивача.

Отже, за відсутності відповідних обґрунтувань і доказів, судом, за зазначених вище обставин, не встановлено необхідності застосування заходу забезпечення позову про який просить сторона позивача, враховуючи як відсутність доказів належності на праві власності майна відповідачу так і встановленої не співмірності заявлених вимог позову заходу забезпечення у вигляді арешту майна на будинок і земельну ділянку, що заявляється до забезпечення стороною позивача, у зв`язку з зазначеним, приходжу до висновку про відмову в задоволенні даної заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-154, 263, 353, 354, 355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Савчук Рімми Вікторівни, про забезпечення позову - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому копія ухвали суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.О. Бізяєва