11.05.2023 Справа № 756/3746/23
Унікальний № 756/3746/23
Провадження № 2/756/2775/23
11 травня 2023 року м. Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Діденко Є.В., за участю секретаря судового засідання Гасанової Л.Х., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, -
У березні 2022 року позивач ПАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 у якому просили стягнути витрати, понесені на здійснення страхового відшкодування у результаті ДТП, яка відбулася з вини останнього 31.10.2019 року, у розмірі 14 702 грн. 09 коп., а також судові витрати.
Ухвалою судді від 03 квітня 2023 р. відкрите спрощене позовне провадження у справі.
В судове засідання представник ПАТ «ПРОСТО-страхування» не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Причини своєї неявки не повідомив, заяв про відкладення не подавав.
Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідач в судове засідання не прибув, судова повістка направлялась йому за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання і була повернена підприємством поштового зв`язку без вручення через відсутність адресата. Також, оголошення про виклик відповідача було розміщено на сайті суду. Тому, на підставі ч.11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
На підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.
Суд, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Під час розгляду справи встановлено, що 27.09.2021 року між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування «ПРОСТО-КАСКО ПЛЮС», предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota Rav 4», державний номер НОМЕР_1 . Чинність договору по 28.09.2022 р.
02.09.2022 року відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Toyota Rav 4», державний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 22.09.2022 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні зазначеного ДТП за статтею 124 КУпАП.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Nissan Leaf» державний номер НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг» згідно полісу АР/003390696.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим.
Згідно зі ст. 6 вищезазначеного закону добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника).
Пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" визначено, що страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Визначення страхового випадку міститься в ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Також відповідно до ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідачем в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача.
Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви до суду.
Також, позивачем заявлено до відшкодування суму витрат правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Надаючи оцінку поданим документам, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується надання адвокатом правничої допомоги, заявлені до компенсації суми суд вважає обґрунтованими і співмірними у цій справі.
Заперечень щодо цих витрат відповідач не надав.
Отже, заявлену суму правничої допомоги слід стягнути в повному обсязі в розмірі 6000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд, -
Позову заяву Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Є.В. Діденко