Справа № 202/2125/22
Провадження №2/202/178/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнко Д.В.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із змістом позовної заяви позивач просив стягнути з відповідача на його користь борг у розмірі 3 580 дол.США, та три проценти річних у розмірі 5 697, 00 грн. (по розписці на 3 000 дол.США), три проценти річних у розмірі 1 225, 00 грн. (по розписці на 580 дол.США), та інфляційні втрати 24 100, 00 грн. (по розписці на 3 000 дол.США) та інфляційні втрати 4 811, 00 грн. (по розписці на 580 дол.США). Окрім того позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 1 460, 00 грн. та 4 000,00 грн. правових витрат.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 21 листопада 2019 року позивач надав у борг відповідачці кошти у розмірі 3 000, 00 дол.США строком на чотири місяці. 10 грудня 2019 року позивач дав у борг відповідачці кошти у розмірі 580 дол.США, строком на два тижні. Наразі відповідачем кошти не повернуті, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Додатково позивачем було зазначено про наявність технічної помилки у написанні ім`я відповідача, правильним вважати ОСОБА_5 замість ОСОБА_6 .

Зі сторони відповідача подано письмові пояснення згідно яких позов визнано частково, а саме в сумі 2 043, 00 дол.США, що обґрунтовано частковим поверненням відповідачем боргу. Окрім того, відповідач заперечує, щодо стягнення з неї заявлених інфляційних витрат, оскільки мова йде про іноземну валюту (інфляція може нараховуватись лише на гривню), а також стягненні трьох процентів річних так як вони нараховані в національній валюті. Крім вищевикладеного, відповідач не погодився із заявленими до стягнення правових витрат у розмірі 4 000,00 грн. з огляду на їх недоведеність.

В процесі розгляду справи, зі сторони позивача надійшла заява про зміну предмета спору (а саме: стягнення з відповідача 4 578 дол.США, з яких: сума боргу в розмірі 3 209 дол.США, три процентів річних 268 дол.США, та процентів від суми позики в розмірі 1 101, 00 дол.США), яка була залишена без розгляду у зв`язку із закінченням процесуальних строків на подання такої заяви. Суд звертає увагу, що заява про зміну предмета спору була обґрунтована тим, що у дійсності позивач не заперечує факт отримання коштів від відповідача у розмірі 23 260,00 грн. Також позивач не заперечує отримання ним від відповідача 600 дол.США через міжнародних переказ. Між тим, відповідні кошти були отримані позивачем у межах інших грошових зобов`язань між сторонами, а саме за розпискою на 600 дол.США зі строком повернення до 24 листопада 2019 року та на суму 250 євро зі строком до 15 листопада 2019 року. За доводами позивача, відповідачем була повністю погашена заборгованість за розпискою на 250 євро, що дорівнює 9705,77 грн. за курсом на 1 березня 2023 року 38, 8231, грн., повністю погашена заборгованість за розпискою на 600 дол.США міжнародним переказом і частково відповідач розпочав сплачувати заборгованість за розпискою на 580 дол.США (позивач зазначає, що за розпискою на 580 дол.США ним отримано 371 дол.США, залишок складає 209 дол.США). Отже позивач наполягав на тому, що відповідач за розпискою на 3000 дол.США не сплатив жодного долара, за розпискою на 580 дол.США відповідач залишилась винна 209 дол.США.

Також зі сторони позивача надійшли письмові пояснення, які по своїй суті дублюють зміст заяви про зміну предмету позову, крім того, у своїх письмових поясненнях, стороною позивача, у порушення ЦПК України, повторно, фактично змінено предмет спору (змінено розмір заявленої до стягнення суми).

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

10 грудня 2019 року у місті Лиман, ОСОБА_4 взяла в борг у громадянина ОСОБА_3 580 дол.США, строком на два тижні та зобов`язалась повернути борг 24 грудня 2019 року. Гроші ОСОБА_4 отримано у повному обсязі. Відповідні обставини підтверджені розпискою.

21 листопада 2019 року у місті Лиман, ОСОБА_4 взяла в борг у громадянина ОСОБА_3 3 000 дол.США, строком на чотири місяці, та зобов`язалась повернути борг до 21 березня 2020 року. Гроші ОСОБА_4 отримано у повному обсязі. Відповідні обставини підтверджені розпискою.

2 лютого 2022 року позивачем підписано претензію на ім`я відповідача щодо повернення грошових коштів.

3 вересня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

16 вересня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 2 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

16 вересня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 100, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

22 вересня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

23 вересня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 300, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

24 вересня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 100, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

13 жовтня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 5 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

14 жовтня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 300, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

21 жовтня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 3 500, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

4 листопада 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

25 листопада 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

22 грудня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

30 грудня 2021 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

5 січня 2022 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 2 760, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

11 січня 2022 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

7 лютого 2022 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 1 000, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

15 лютого 2022 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 300, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

16 лютого 2022 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 500, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

18 лютого 2022 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 200, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

16 лютого 2022 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 100, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

23 лютого 2022 року ОСОБА_7 здійснено переказ коштів на карту НОМЕР_1 у сумі 100, 00 грн., що підтверджується відповідною копією платіжного документа.

Суд звертає увагу, що в жодному із зазначених вище документах не зазначено призначення платежу, даних про одержувача, також відповідні документи містять інформацію про переказ коштів не відповідачем, а ОСОБА_7 .

Далі, у відповідності до screenshot екрану, позивачу було перераховано 154, 91 РLN 1 302, 74 грн.

У відповідності до screenshot екрану, 19 вересня 2022 року позивачу було перераховано 600 дол. США.

У відповідності до screenshot екрану, 16 серпня 2022 року позивачу було перераховано 2 875,08 РLN.

Суд звертає увагу, що в жодному із зазначених вище документах не зазначено призначення платежу та даних про платника.

Отже, надані зі сторони відповідача копії документів на підтвердження часткового повернення боргу судом відхиляються з огляду на відсутність у відповідних документах доказів того, що відповідні кошти перераховувались на виконання конкретної розписки, з огляду на відсутність інформації про перерахування коштів відповідачем та в деяких документах інформації про одержувача. А тому відповідні розписки не можуть підтверджувати виконання відповідачем свого обов`язку з повернення коштів за розписками, які є предметом розгляду у даній справі, а тому підлягають відхиленню судом.

В той же час, суд у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України (позивач визнає часткову оплату боргу відповідачем), вважає встановленими обставини щодо часткового повернення боргу за розпискою на 580 дол.США, за якою відповідач залишилась винною 209 дол.США.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики, а також сум передбачених ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2022 року у справі 357/13488/18 (провадження № 61-758св22), зазначено, що: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 ЦК України.

Так, під час судового розгляду судом було встановлено, що між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, виникли зобов`язальні відносини з повернення коштів, що підтверджується відповідними розписками.

Судом також було встановлено, що позивач визнає обставини щодо часткового погашення боргу відповідачем за розпискою на 580 дол.США, за якою остання залишається винною 209 дол.США.

При цьому надані стороною відповідача копії документів на підтвердження часткового погашення боргу у більшому розмірі судом відхиляються з огляду на мотиви викладені вище.

Враховуючи вищевикладене суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача сум позик у розмірі 3 000, 00 дол.США за розпискою від 21 листопада 2019 року та 209, 00 дол.США за розпискою 10 грудня 2019 року, а тому позов у відповідній частині підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

З огляду на те що відповідач порушив грошове зобов`язання з повернення заборгованості за договором позики, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Так, у відповідності до заявлених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних у розмірі 5 697, 00 грн. (по розписці на 3 000 дол.США) та три проценти річних у розмірі 1 225, 00 грн. (по розписці на 580 дол.США).

Проте суд вважає відповідні вимоги необґрунтованими з огляду на нарахування трьох відсотків, в тому числі, і за період з 24 лютого 2022 року, що є порушенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, а також того, що 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, можуть бути визначені у дол. США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті (Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року № 464/3790/16-ц), тоді як позивач просить стягнути три відсотки річних у гривні.

Також суд доходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті (гривні), а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає, що відповідає Постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20, провадження № 61-1664св22.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення правових витрат у розмірі 4 000, 00 грн. позивачем не надано жодного доказу, враховуючи вищевикладене суд не вбачає, наразі, правових підстав для стягнення з відповідача на корить позивача витрат на правову допомогу.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. ст. 525, 526, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 4,12,81,263-268 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення коштів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 3 000, 00 дол.США за розпискою від 21 листопада 2019 року та 209, 00 дол.США за розпискою від 10 грудня 2019 року.

В іншій частині позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 928, 61 грн.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 16.05.2023 року.

Суддя Г.О. Кухтін