ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1858/22 Номер провадження 22-ц/814/2024/23Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2022 року (повний текст рішення складено 09 серпня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, виконавчий комітет Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради, виконавчий комітет Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2009 року, який було розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2014 року. Від шлюбу сторони справи мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказував, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 липня 2011 року з нього стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, а виконавчий лист, виданий на примусове виконання судового рішення, пред`явлено на примусове виконання до органів державної виконавчої служби.

В поданій до суду позовній заяві зазначено, що після розірвання шлюбу відповідач перешкоджала позивачу в зустрічах з дитиною, що було предметом розгляду органу опіки та піклування. Окрім того, відповідач жорстоко ставилася до сина.

З січня 2022 року син проживав з позивачем, а відповідач не заперечувала з приводу цього.

На початку військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану в Україні син також проживав з батьком, а 02 березня 2022 року відповідач за наполяганням позивача забрала сина та 05 березня 2022 року виїхала разом з ним до Австрії.

26 квітня 2022 року між відповідачем та сином виник конфлікт, у зв`язку з чим 09 травня 2022 року позивач забрав сина у відповідача в м. Києві та з цього часу син проживає з позивачем і категорично відмовляється проживати з матір`ю.

В поданій до суду позовній заяві ОСОБА_2 прохав суд: визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 ; припинити стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, які стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2011 року в справі № 2-1610/11.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1984,80 грн, за надання правничої допомоги в розмірі 13000,00 грн, всього - 14984,80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2022 року не погодилася відповідач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

Прохала рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі у зв`язку із безпідставністю та недоведеністю, а також стягнути з позивача на її користь судові витрати, пов`язані з розглядом справи в Полтавському апеляційному суді.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване судове рішення без належного її повідомлення про час, дату та місце судового розгляду справи, що в свою чергу позбавило можливості відповідачу скористатися своїми процесуальними правами, зокрема подати відзив на позов, долучити докази на підтвердження своєї позиції тощо.

Відповідач у поданій нею апеляційній скарзі наголошує, що позивачем та його представником було подано докази у порушення норм цивільного процесуального законодавства, зокрема з пропуском строку їх подання та не направленням їх копій іншим учасникам справи, у тому числі й доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Також в акті обстеження умов проживання ОСОБА_2 вказано недостовірну інформацію щодо осіб, які проживають в помешканні, що свідчить про маніпулювання та перекручування фактів позивачем.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохав суд відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2022 року залишити без змін.

Позивач наголошує, що відповідач була обізнаною про розгляд даної справи у Київському районному суді м. Полтави, однак відзиву на позовну заяву до місцевого суду не подала.

Відзначено, що підставою для подання даного позову слугували відносини відповідача з їх спільним сином, а саме: неповага до гідності сина, його приниження, безвідповідальне ставлення до нього, як до особистості.

Крім того, суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, взяв до уваги побажання спільного сина сторін даної справи, що виявив бажання проживати разом з батьком.

Позиція учасників справи у суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали та прохали їх задовольнити з підстав, які вказані у ній.

ОСОБА_2 та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача та прохали суд залишити рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2022 року без змін.

Виконавчий комітет Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області направив на адресу Полтавського апеляційного суду заяву, в якій прохав суд розгляд справи проводити за відсутності їхнього представника, а в прийнятті рішення покладався на розсуд суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (зараз - ОСОБА_5 ) з 17 січня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 листопада 2014 року в справі № 552/5015/14-ц (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 червня 2011 року в справі № 2-1610/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно (а.с. 22, 28).

Згідно свідоцтва про шлюб, 04 жовтня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_5 (а.с. 205).

Судом першої інстанції було встановлено, що малолітній ОСОБА_4 в період до січня 2022 року фактично проживав з матір`ю - ОСОБА_1 .

Дослідженими в справі доказами встановлено, що між сторонами по справі неодноразово виникали конфлікти щодо участі батька у вихованні дитини.

Зокрема, питання про надання можливості ОСОБА_2 приймати участь у вихованні дитини було неодноразово предметом розгляду органів опіки та піклування (а.с. 23-25).

Останнім рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради як органу опіки та піклування від 12 листопада 2019 року № 285 було встановлено батькові ОСОБА_2 час для спілкування з малолітнім ОСОБА_4 таким способом: перший та третій тиждень місяця з 08:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за місцем проживання батька без присутності матері (за згодою дитини); половину осінніх, зимових, весняних та літніх канікул без присутності матері (за згодою дитини) (а.с. 23).

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 , як батько дитини, неодноразово звертався до правоохоронних органів з питань проявів жорстокого поводження матері ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 , 2010 року народження (а.с. 26-27, 47-72).

Також місцевим судом встановлено, що з січня 2022 року за наполяганням самої дитини ОСОБА_4 , 2010 року народження, останній проживав з батьком, але у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введення воєнного стану в Україні за домовленістю батьків син спільно з матір`ю ОСОБА_1 виїхав за кордон України до Республіки Австрії.

09 травня 2022 року за наполяганням малолітнього ОСОБА_4 , 2010 року народження, дитина повернулася до України та з цього часу проживає з батьком ОСОБА_2 .

Згідно з висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 03 червня 2022 року служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 76-78)

Актом обстеження умов проживання №01-38/29, складеного службою у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, обстежено умови проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (одноповерховий будинок, що складається із трьох кімнат). Встановлено, що умови проживання задовільні, приміщення підтримується в належному стані. У ОСОБА_4 є власна кімната, яка облаштована робочим куточком, власним ліжком, необхідними канцелярськими товарами, одягом та продуктами забезпечення. Стосунки у сім`ї дружні (а.с. 75).

Згідно акту обстеження умов проживання від 31 серпня 2022 року служби у справах дітей Київського райвиконкому, проведеного за заявою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що житло охайне, впорядковане, забезпечене усією необхідною побутовою технікою та меблями. Для дитини ОСОБА_4 передбачено окрему кімнату. Присутні речі (одяг, книги, канцелярські товари). Зі слів матері встановлено, що дитина протягом 4 місяців фактично проживає з батьком у с. Зінці Полтавського р-ну Полтавської обл. Стосунки у сім`ї дружні, родинні (а.с. 200).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 вересня 2022 року ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 43740,25 грн (а.с. 215).

Згідно довідки філії «УГВ -СЕРВІС» АТ «Укргазвидобування» від 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 з 09 грудня 2016 року по теперішній час працює фахівцем відділу кадрів апарату управління філії «УГВ -СЕРВІС». З 02 листопада 2020 року по теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 188).

Позиція апеляційного суду

Щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи

Порядок здійснення судом судових викликів і повідомлень урегульовано Главою 7 «Судові виклики і повідомлення» Розділу І «Загальні положення» ЦПК України.

Частиною третьою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Частина перша статті 130 ЦПК України передбачає, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Згідно частини другої вказаної статті розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як передбачено частиною третьої статті 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Відповідно до частини четвертої статті 130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

З матеріалів справи вбачається, що управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації, надавши відповідь на запит Київського районного суду м. Полтави щодо доступу до персональних даних, повідомило, що останнє відоме місце реєстрації ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 ; а місце проживання - АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 36, 102).

Слід зазначити, що ОСОБА_1 у поданій нею апеляційній скарзі зазначила свою адресу: АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 172); а в заяві про видачу копії рішення - АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 163).

Суд першої інстанції неодноразово направляв поштову кореспонденцію відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 100, 106, 125), та АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 108, 127).

Водночас, Київський районний суд м. Полтави неодноразово публікував й оголошення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання на розгляд даної справи (т.1, а.с. 95-96, 119-120).

Відповідач повідомлялася про проведення судового засідання, яке було призначено на 11:00 год. 09 серпня 2022 року, шляхом направлення кореспонденції засобами поштового зв`язку за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 158, 160), однак поштові відправлення повернулися неврученими із зазначенням підстави «адресат відсутній за вказаною адресою». Також місцевим судом здійснювалося оголошення про виклик особи на вказану дату - відповідача ОСОБА_1 (т.1, а.с. 133-134).

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи (частина перша статті 131 ЦПК України).

Крім того, про факт обізнаності відповідача про розгляд справи в Київському районному суді м. Полтави свідчить й направлення останньою до суду клопотань про відкладення судових засідань, розгляд яких призначено на 01 серпня 2022 року та на 09 серпня 2022 року (т.1, а.с. 128, 139).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду позовної заяви, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з цих підстав.

Щодо визначення місця проживання дитини

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 03 червня 2022 року служба у справах дітей зауважила за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, враховуючи вік дитини та її можливість висловити власне ставлення до вирішення питання щодо визначення місця проживання, суд першої інстанції заслухав у судовому засіданні малолітнього ОСОБА_4 , який виявив переконливе і усвідомлене бажання проживати разом з батьком ОСОБА_2 , категорично відмовляючись проживати з матір`ю та вказуючи на жорстоке поводження з ним матері ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року по справі № 591/7365/20 зазначено, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів.

Виходячи із обставин цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий суд, визначаючи місце проживання малолітньої дитини сторін у цій справі з батьком, дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку.

На час ухвалення оскаржуваного рішення та його перегляду в апеляційному порядку, не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде мати більш позитивний вплив на дитину, ніж визначення місця проживання дитини з батьком.

Щодо припинення стягнення аліментів

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом попередньої інстанції, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Оскільки ОСОБА_4 фактично проживає, а також місце його проживання визначено з батьком - ОСОБА_2 , то колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що позивачем належними та допустимими доказами доведено підстави припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача, оскільки змінилися обставини, які слугували підставою для стягнення аліментів, а саме син проживає разом із позивачем та знаходиться на його повному утриманні.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 вказано, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві ОСОБА_2 вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 13000,00 грн.

Крім того, у долученій до позовної заяви копії договору про надання правничої допомоги від 17 травня 2022 року, який укладено між адвокатом Васильєвою Л.М. та позивачем ОСОБА_2 , передбачено, що сторони дійшли домовленості про розмір оплати за вказаним договором, який становить 15000,00 грн, які клієнт оплачує адвокату частинами.

Слід відзначити, що копія позовної заяви з доданими до неї матеріалами направлялася на адресу відповідача (т.1, а.с. 97-100), однак дане поштове відправлення повернулося адресанту із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи (частина перша статті 131 ЦПК України).

Крім того, згідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Під час судового засідання 09 серпня 2022 року представник позивача - адвокат Васильєва Л.М. подала до суду розрахунок суми судових витрат, у якому міститься інформація про вид наданої послуги, витрачений час та її вартість, вказавши, що загальна вартість послуг адвоката у даній справі становить 16000,00 грн, з яких 13000,00 грн фактично вже сплачено клієнтом (т.1, а.с. 144), що підтверджується квитанцією (т.1, а.с. 145).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що сума гонорару за надання правової допомоги адвокатом Васильєвою Л.М. її клієнту - позивачу ОСОБА_2 установлена укладеним між ними договором у фіксованому розмірі, а тому не залежить від витраченого представником часу та кількістю наданих юридичних послуг.

Натомість ОСОБА_1 оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу не вказує на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, а лише зазначає про порушення порядку подання доказів таких витрат, а саме розрахунку суми судових витрат та квитанцію про їх оплату.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18-ц зазначено, що відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Оскільки судом першої інстанції було стягнуто на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі фіксованого розміру гонорару адвоката з урахуванням попереднього (орієнтовного) розміру таких витрат, а також відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо співмірності таких витрат, то колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги у сумі 13000,00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення, яке відповідає нормам чинного законодавства.

Відтак, апеляційну скаргу сліз залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Водночас, представник позивача під час судового засідання прохала суд, у випадку відмови у задоволенні апеляційної скарги відповідача, стягнути з останньої на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, які поніс позивач під час перегляду оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції, у розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19).

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник позивача подала до суду разом із відзивом на апеляційну скаргу: договір про надання правової допомоги від 08 листопада 2022 року, який укладено між адвокатом Васильєвою Л.М. та клієнтом ОСОБА_2 , у якому, зокрема зазначено, що сторонами визначено розмір оплати послуг адвоката 6000,00 грн (т.2, а.с. 23-24); розрахунок витрат, у якому вказано про надані послуги, витрачений час та їх загальна вартість: вивчення апеляційної скарги та додатків до неї - 1 год., 1000,00 грн, складання відзиву на апеляційну скаргу - 2 год., 2000,00 грн, участь у судовому засіданні 13 грудня 2022 року - 3 год., 3000,00 грн (т.2, а.с. 25); квитанція про оплату наданих послуг ОСОБА_2 у розмірі 6000,00 грн (т.2, а.с. 26).

Колегія суддів наголошує, що сторонами договору про надання професійної правничої допомоги узгоджено фіксовану суму гонорару адвоката, яка підлягає сплаті захиснику клієнтом за сукупність наданих послуг при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Разом з тим, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).

Колегія суддів, беручи до уваги, що відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подано позивачем особисто, а також те, що судове засідання 13 грудня 2022 року тривало 05 хв. та було відкладено на іншу дату, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача та незадоволення її апеляційної скарги, вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу, які понесені останнім у суді апеляційної інстанції, у сумі 3000,00 грн.

Керуючись статтями 137, 141, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 серпня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 квітня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко