Справа № 158/848/23 Головуючий у 1 інстанції: Корецька В. В.
Провадження № 22-ц/802/723/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У 2023 році АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду даний позов, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 06.06.2008 року.

Банк вказує, що відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом з умовами, тарифами складає договір про надання банківських послуг. На підставі підписаного договору відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування. Позивач вказує, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом не виконав і станом на 14.02.2023 року загальна сума його боргу становить 94805,04 грн, що складається із заборгованості за кредитом 77553,58 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом 17251,46 грн.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 94805,04 грн та судові витрати.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.06.2008 року в розмірі 77553 грн 58 коп. та 2195 грн 60 коп. судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення в цій частині є незаконним та ухваленим із порушенням норм матеріального права. Вказує, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою складають кредитний договір. Зазначає, що приєднання до Умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, відповідач погодився на визначені банком умови кредитування, зокрема процентну ставку, яка застосовується у разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, зокрема і розмір процентної ставки. У заяві позичальника зазначено тип картки: «універсальна», валюта: гривня, початковий кредитний ліміт, базова відсоткова ставка. З урахуванням наявності в матеріалах справи анкети-заяви із зазначенням розміру відсотків, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 не можуть бути застосовані. Позивач просив рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши вимоги в повному обсязі, в іншій частині - рішення залишити без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині відмови в стягненні заборгованості за процентами, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу дотримання меж розгляду справи апеляційним судом, визначеного ч.1 ст.367 ЦПК України, не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2008 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.23).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с.29-38).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25.12.2022 року відповідачу нарахована заборгованість в розмірі 94805,04 грн, з яких: заборгованість за кредитом 77553,58 грн, за простроченими відсотками 17251,46 грн (а.с.4-20, 47-89).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Банком як доказ укладення договору з відповідачем суду надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, який не підписаний споживачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Заява-анкета не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, що підтверджується випискою по договору, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, це свідчить про порушення його прав у частині боргу за тілом кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо суми заборгованості, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, та саме у зазначених банком розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які знаходяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, згаданий Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 червня 2008 року шляхом підписання анкети-заяви.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом, оскільки базова відсоткова ставка була визначена на рівні 3% на місяць, про що зазначено в довідці про умови кредитування, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як видно з матеріалів справи, банком надано до справи довідку про умови кредитування, датовану 24.06.2008 р. з чиїмось підписом, однак прізвище споживача не зазначено, а тому суд не може вважати цей доказ належним для підтвердження умов укладеного договору саме з відповідачем ОСОБА_1 (а.с.24).

Надані позивачем на підтвердження заявлених вимог докази є суперечливими за своїм змістом, а наведені розрахунки не узгоджуються з інформацією, яка надавалась самим банком.

Визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі суперечить умовам кредитування, на які покликається позивач у своєму позові, як на обумовлені сторонами у письмовому вигляді, а саме що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом, становить 3 % на місяць. Проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у розмірі 36 % на рік, так і в інших розмірах, а саме: 30%, 34,80% та 43,2 % на рік. Отже, позивач не довів, що між ним та відповідачем був належним чином узгоджений розмір відсоткової ставки, на яку покликається у позові. Таким чином, вимога про стягнення заборгованості за процентами є необґрунтованою, недоведеною і не підлягає до задоволення.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами через недоведеність погодження сторонами умов договору кредитування відповідає діючому цивільному законодавству та матеріалам справи.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення в частині відмови у позові.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 01 травня 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді