ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/435/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №690/484/21 Категорія: 308030000 Здоровило В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНерушак Л.В., Сіренко Ю.В.
секретар Новицька Н.О.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи Ватутінське виробниче управління житлово-комунального господарства Ватутінської міської ради, Орган опіки та піклування Ватутінської міської ради

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 19.01.2023 (повний текст складено 24.01.2023, суддя в суді першої інстанції Здоровило В.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору Ватутінське виробниче управління житлово-комунального господарства Ватутінської міської ради, Орган опіки та піклування Ватутінської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору Ватутінське виробниче управління житлово-комунального господарства Ватутінської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, яким просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що він згідно договору від 25.02.2008 проживає у зазначеній квартирі, яка належить Ватутінському ВУЖКГ, безстроково. У квартирі також зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_2 , їх спільний син ОСОБА_3 та син його колишньої дружини ОСОБА_4 , які з 2002 року у квартирі не проживають, особистих їх речей у квартирі немає, в ремонті та обслуговуванні житлового приміщення участі не приймають, добровільно з реєстраційного обліку у житловому приміщенні не знімаються. Відповідач після розірвання шлюбу проживала з іншим чоловіком, від якого має сина, а тому добровільно виселилася з квартири з дітьми і з того часу він утримував квартиру сам. Реєстрація відповідачів у квартирі створює перешкоди в оформленні субсидії, саме тому він і змушений звернутись до суду із вказаним позовом.

У грудні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою, якою просили суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 видавалася ОСОБА_1 та членам його сім`ї, а саме ОСОБА_2 та їх сину ОСОБА_3 , оскільки на момент отримання квартири вони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 19.01.2023 у задоволенні усіх позовних вимог у справі відмовлено в повному обсязі з посиланням на те, що в ході судового розгляду жодною із сторін не надано суду належних та допустимих доказів, які б давали суду підстави визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Крім того судом першої інстанції зазначено, що якщо взяти до уваги момент укладання типового договору, то право звернення до суду ОСОБА_1 мав з 25.08.2008, однак до вересня 2021 року позовні вимоги заявлено не було, що свідчить про пропуск строків позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції позивач за первісним позовом подав 23.02.2023 апеляційну скаргу, в якій, вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить його скасувати в частині відмови у первісному позові та ухвалити у цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в решті рішення - залишити без змін. Вказує, що ним не створювались перешкоди в проживанні у спірній квартирі для відповідача. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано ще 28.07.2000, що спростовує твердження про надання квартири на всіх членів сім`ї, так як на час отримання кімнати у гуртожитку вони були розлучені. Свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджує факт створення колишньою дружиною позивача нової сім`ї та проживання з іншим чоловіком. Згідно відповіді на запит адвоката старости Вільховецького старостинського округу в 2011 році ОСОБА_2 купила житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 без оформлення договору купівлі-продажу. З 2011 року по 2019 рік вона проживала в даному будинку без реєстрації разом з малолітнім сином ОСОБА_7 та цивільним чоловіком ОСОБА_8 ОСОБА_3 періодично приїжджав до ОСОБА_2 .

Висновки суду щодо застосування строку позовної давності вважає неправомірними, оскільки до позовів про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, позовна давність не застосовується (постанова ВС КЦС у справі №686/16196/15-ц від 08.07.2020).

У відзиві на вказану апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обгрутованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже предметом апеляційного перегляду у даній праві, враховуючи межі оскарження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , є висновки суду першої інстанції щодо вирішення первісних позовних вимог. В іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.02.2008 ОСОБА_1 уклав з Ватутінським ВУЖКГ типовий договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

28.07.2000 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвали шлюбу, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Згідно довідки Ватутінського ВУЖКГ у квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , його колишня дружина ОСОБА_2 , їх спільний син ОСОБА_3 та син його колишньої дружини ОСОБА_4 (а.с. 4).

Відповідно до Акту депутата Ватутінської міської ради Ульянова І.О. від 06.09.2021 встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 2013 року народження, ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але там не проживають з 2002 року (а.с. 5).

Згідно з Актом депутата Ватутінської міської ради Ульянова І.О. від 20.12.2021 за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не проживає (а.с. 32).

Згідно з Актом депутата Ватутінської міської ради Бебік Т.І. від 24.01.2022 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , 2013 року народження, ОСОБА_3 зареєстровані, але не проживають з 2002 року за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 60).

Відповідно до Довідки ВК Ватутінської міської ради Черкаської області №92/21-05 від 27.01.2022, ОСОБА_1 тимчасово проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку з сімейними обставинами: догляд за матір`ю, без офіційного оформлення (а.с. 57).

У матеріалах справи також містяться квитанції про сплату ОСОБА_1 послуг з утримання будинку (а.с. 43).

Згідно з довідкою Ватутінського виробничого управління житлово-комунального господарства, станом на 01.01.2022 у ОСОБА_1 боргу по квартплаті немає (а.с. 58).

Згідно відповіді на запит адвоката Полежаки В.Ф. від 14.10.2022 №70/01-3-15, староста Вільховецького старостинського округу повідомив про те, що у 2011 році ОСОБА_2 купила житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 без оформлення договору купівлі-продажу. З 2011 року по 2019 рік проживала в даному будинку без реєстрації разом з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та цивільним чоловіком ОСОБА_8 ОСОБА_3 періодично приїжджав до ОСОБА_2 . Згідно по господарських книг будинок належав ОСОБА_9 (а.с. 124).

Вважаючи, що відповідачі за первісним позовом є такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому проживає ОСОБА_1 , з підстав того, що вони без поважних причин відсутні у житлі понад шість місяців, а також добровільно виїхали на нове місце проживання, він звернувся з позовними вимогами в даній справі.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно зі ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки, в такому разі йдеться про «триваюче правопорушення». Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав.

Негаторний позов - позов власника до третіх осіб про усунення перешкод, пов`язаних із здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном. Обов`язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред`явлення такого позову.

Оскільки, на думку позивача, відповідачі порушують його права, як власника квартири, поданий позов є негаторним, а тому позовна давність до нього не застосовується.

Так згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.03.2018 у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог у цій справі у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц.

Отже суд першої інстанції помилково, вирішуючи позовні вимоги скаржника, вказав на необхідність відмови в їх задоволенні як з підстав пропуску строків позовної давності, так і в зв`язку з недоведеністю вимог. Більш того, відмовляючи в задоволенні як основного, так і зустрічного позовів, суд спору між сторонами у даній справі фактично не вирішив.

Надаючи оцінку заявленим у справі вимогам, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК УРСР).

Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Слід враховувати, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Матеріалами справи підтверджено, що колишня дружина позивача за первісним позовом ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 виїхали на нове постійне місце проживання та не проживали у спірному житлі з 2002 року, що сторонами справи визнається та під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.

При цьому ОСОБА_2 проживала з іншим чоловіком від якого і має сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відтак згідно положень ст. 107 ЖК України є такою, що виїхала на постійне проживання до іншого житлового приміщення та з цих підстав втратила право користування житловим приміщенням свого колишнього чоловіка, у якому до цього часу була зареєстрована.

При цьому з батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач за первісним позовом проживала без реєстрації шлюбу у період з 2011 по 2019 рік за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про обрання ОСОБА_2 іншого постійного місця проживання з новою сім`єю.

Доводи відповідачки за первісним позовом про її виселення позивачем із спірного житла та про створення ним перешкод по вселенню не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами у справі, більш того, до суду з відповідними позовами про захист порушених прав ОСОБА_2 не зверталася.

Відтак саме із вказаних підстав первісні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги та первісних позовних вимог, адже не всі доводи позивача знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи.

В частині вирішення позовних вимог за зустрічним позовом рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалося, відповідно, його перегляд не здійснювався.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем за первісним позовом не надано доказів сплати судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, судовий збір у сумі 2270 * 0,4 = 908 грн. має бути стягнуто на користь державного бюджету з відповідачів. Тобто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути по 454 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

У той же час, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1610, 40 грн., таким чином з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь слід стягнути по 805,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 19.01.2023 у даній цивільній справі скасувати в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності Ватутінському виробничому управлінню житлово-комунального господарства.

Стягнути на користь державного бюджету з ОСОБА_2 454,00 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Стягнути на користь державного бюджету з ОСОБА_3 454,00 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

У решті рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 19.01.2023 у даній цивільній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 805,20 грн. за апеляційний перегляд справи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 805, 20 грн. за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 03.05.2023.

Суддя-доповідач

Судді