Єдиний унікальний номер 722/1490/23
Номер провадження 2-о/722/95/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Суського О.І.

секретаря: Козак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокиряни в порядку окремого провадження цивільну справу за спільною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявники звернулись до суду з вище вказаною заявою в якій просили розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_2 його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги вказували, що 08.10.1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Михалківської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №14. Від спільного шлюбу у заявників народилась дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з лютого 2021 ОСОБА_1 виїхала за кордон на роботу, періодично повертаючись додому у відпустку. З того часу і по теперішній час вона не бере участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечує та фактично спільно з дитиною не проживає. Починаючи з лютого 2021 року дитина фактично проживає з батьком та знаходиться на його утриманні.

У березні 2023 року ОСОБА_1 повідомила заявнику ОСОБА_2 , що подальше її перебування з ним в зареєстрованому шлюбі суперечить її інтересам, оскільки зустріла іншого чоловіка, з яким хоче створити нову сім`ю, а тому хоче розірвати з ним шлюб. З метою добровільного вирішення питання щодо розірвання шлюбу, у червні 2023 року сторони досягли між собою згоди щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання їх спільного сина з батьком.

Враховуючи, що заявниця ОСОБА_1 самоусунулась від участі у вирішенні питань життя їх спільної дитини, весь тягар виховання, утримання та піклування про дитину покладено на заявника ОСОБА_2 .

Починаючи з лютого 2021 року ОСОБА_2 фактично самостійно займається вихованням та матеріальним утриманням сина - добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, створює для дитини необхідні умови для проживання та розвитку, забезпечує їх усім необхідним. Батько приділяє достатньо часу для розвитку дитини, сприяючи його інтелектуальному та духовному зростанню: слідкує за навчанням, допомагає та перевіряє домашнє завдання, додатково займається з сином, що безперечно сприяє покращенню його успішності в навчанні та подальшому розвитку.

Окрім цього, ОСОБА_2 як батько дитини, безпосередньо турбується про станом здоров`я дитини, забезпечує здорове харчування, використовуючи натуральні та корисні продукти, багато часу приділяє загартуванню сина, забезпечує своєчасне проходження дитиною профілактичних оглядів лікарями та за необхідності, під керівництвом та наглядом лікарів, займається лікуванням дітей.

При цьому, за умови позитивного ставлення ОСОБА_2 до дитини, ОСОБА_1 не заперечує проти встановлення факту самостійного виховання заявником ОСОБА_2 їх спільного сина, оскільки це відповідатиме інтересам дитини, з огляду на те, що вона не має фізичної можливості піклуватися про дитину.

Таким чином, враховуючи, що дитина заявника ОСОБА_2 знаходиться на його утриманні, він самостійно виховує дитину, забезпечує достатній рівень життя та розвитку, а ОСОБА_1 самоусунулась від виховання дитини, не цікавиться його життям та розвитком, а примусити її до цього останній не може, оскільки такий захист чинним законодавством не передбачений.

Окрім цього, факт самостійного виховання і утримання дитини ОСОБА_2 як батьку необхідне для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дасть йому підстави для отримання допомоги на утримання дитини в розмірі 150% від соціальної пільги, змінити місце проживання дитини та, мати можливість виїжджати разом з дитинною за кордон без документального оформлення згоди матері, ОСОБА_1 , мати право на додаткову відпустку.

В інший спосіб отримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах.

Враховуючи викладене заявники просили розірвати укладений між ними шлюб в порядку ст.109 СК України.

Просить встановити факт самостійного виховання та утримання заявником ОСОБА_2 неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засідання заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, подали до суду заяви про проведення судового засідання без їх присутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Свідок ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення, згідно яких зазначив, що він є батьком заявниці ОСОБА_1 . 08.10.1995 року його дочка ОСОБА_1 та заявник ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровали у виконавчому комітеті Михалківської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. За період спільного проживання у шлюбі у них народилась дитина, його онук, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки сімейне життя у них не заладилось, починаючи з лютого 2021 дочка виїхала за кордон на роботу, періодично повертаючись додому у відпустку. З того часу і по теперішній час його онук ОСОБА_5 проживає з своїм батьком, заявником ОСОБА_2 , з яким він підтримує хороші стосунки, часто буває у нього в гостях, інколи з своєю дружиною, ОСОБА_6 допомагаю йому по господарству. Також підтверджує, що як батько дитини, заявник ОСОБА_2 дуже гарно відноситься до свого сина, приділяє достатньо часу для його розвитку, слідкує за навчанням, допомагає та перевіряє домашнє завдання, додатково займається з сином, а також відвідує батьківські збори. Крім цього, як йому відомо зі слів доньки ОСОБА_1 , вона не заперечує щодо самостійного виховання та утримання заявником ОСОБА_2 їх спільного сина ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась подала до суду письмові пояснення, згідно яких зазначила, що вона є співмешканкою батька заявниці ОСОБА_1 - ОСОБА_4 з яким проживає, як чоловік та дружина більше 15 років. Їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу у них народилась дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також їй відомо, що починаючи десь з лютого 2021 дочка чоловіка, ОСОБА_1 припинила спільно проживати з ОСОБА_2 та виїхала за кордон на роботу, періодично повертаючись додому у відпустку. З того часу і по теперішній час ОСОБА_5 проживає з своїм батьком, ОСОБА_2 , з яким вона з чоловіком підтримуємо хороші стосунки, часто буваємо у нього в гостях, постійно допомагаємо йому по господарству. Також хочу підтвердити, що ОСОБА_7 з 2021 року самостійно виховує та утримує ОСОБА_5 , дуже гарно відноситься до свого сина, цікавиться його навчанням, відвідує школу, постійно відвідує батьківські збори, а також особливу увагу приділяє його вихованню, фізичному та духовному розвитку.

Врахувавши письмові пояснення свідків та думку заявників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 08.10.1995 року між заявником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований Михалківською сільською радою Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №14.

Під час шлюбу у заявників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що неповнолітня дитина з лютого 2021 року повністю перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_2 .

Вказані обставини підтверджуються довідкою характеристикою класного керівника Опорного закладу «Михалківський ліцей» Сокирянської міської ради Чернівецької області Ярової Н.І. від 01.08.2023 року за №143, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 24.08.2023 року та визнаються сторонами.

Враховуючи викладене, із врахуванням обґрунтування необхідності встановлення даного юридичного факту для заявника ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне задовольнити подану сторонами заяву в частині заявлених вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником ОСОБА_2 свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

Щодо заявлених вимог заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в порядку ст.109 СК України, суд дійшов наступного висновку

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 3 ст.293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

За таких обставин, оцінивши зібрані докази, судом встановлено, що подана спільна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частині заявлених вимог про розірвання шлюбу в порядку ст.109 СК України, не відповідає вимогам ст.109 СК України, а саме подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, однак заявниками даний письмовий договір не було подано до спільної заяви про розірвання шлюбу, внаслідок чого, після розірвання шлюбу будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхньої дитини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні в частині завлених вимог заявниками пророзірвання шлюбу в порядку ст.109 СК України

Керуючисьст.ст.24, 109 СК України ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273,315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У частині задоволення спільної заяви про розірвання шлюбу в порядку ст.109 СК України відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Сокирянський районний суд до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя: