П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/4654/22

Провадження № 22-ц/4815/825/23

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Гнатущенко Ю.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 21 травня 2023 року

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось)

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ; про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року в суд звернувся ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ; про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Мотивуючи свої вимоги, посилався на те, що продовжує навчання в Чернівецькому національному університеті імені Юрія Федьковича (далі Університет або ВНЗ), у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги від свого батька ОСОБА_1 . Стверджувалось про те, що позивач навчається на денній формі навчання, не отримує стипендію і не має змоги влаштуватися на роботу. Відповідач належним чином батьківського обов`язку з утримання дитини не виконував як до досягнення нею 18-річного віку, так і після повноліття. Також вказував про те, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність з ремонту автомобілів, однак приховує свій фактичний дохід.

З наведених мотивів просив стягнути на свою користь з відповідача аліменти в розмірі частки від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_2 23-річного віку залежно від того, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2023 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі від всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 06 грудня 2022 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 двадцяти трьох років, у залежності з тим, яка з цих подій настане першою.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось, що позов недоведений жодними належними, допустимими та достатніми доказами. Так, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про те, що відповідач є підприємцем і тому мав та має додаткові доходи, з яких можуть утримуватися аліменти. Хоча така обставина, як можливість батька надавати відповідну матеріальну допомогу, є істотною і підлягає обов`язковому встановленню при вирішенні спірних правовідносин. Разом з тим викладені запереченні щодо позову суд взагалі не оцінив.

З викладених спонукань просив рішення суду першої інстанції скасувати.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Матеріалами справи з`ясовано, і це сторонами визнається і не заперечується, що позивач є сином відповідача та третьої особи.

Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича (виконавець) та ОСОБА_3 (замовник) для ОСОБА_2 уклали договір №10-465а від 17.09.2022 р. про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою.

Згідно з п.п.1, 9 договору виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме: бакалавр, денної форми навчання, назва спеціальності "фінанси, банківська справа та страхування", економічний факультет, ЧНУ 4 роки. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 128 000 грн. Розмір плати за один рік становить 32 000 грн.

Відповідно до заяви позивач просив ректора Університету дозволити йому здійснювати оплату за навчання І семестрі 2022-2023 навчальні роки частинами у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

ОСОБА_3 20 вересня 2022 року було здійснено оплату грошових коштів за навчання 20 вересня 2022 року в розмірі 4000 грн., 08 листопада 2022 року 2 000 грн., 16 листопада 2022 року - 2000 грн., 05 грудня 2022 року 4 000 грн., 22 грудня 2022 року 4000 грн.,18 січня 2023 року 16 000 грн.

Відповідно до довідки №280 від 29.09.2022 р., виданої ректором призовникові ОСОБА_2 , він у 2022 році вступив до ВНЗ і зараз навчається на 1 курсі денного відділення. Строк закінчення навчання у закладі вищої освіти 30 червня 2026 року.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 СК України, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст.200 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача аліменти в частині від заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Враховано, що присуджений судом розмір аліментів відповідає матеріалам справи і визначено його всупереч доводам апеляційної скарги з урахуванням принципів змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності.

Одержувач аліментів навчається на денній формі навчання у ВНЗ, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а, отже, потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Очевидним є й те, що державою задля посилення захисту права дитини на належне утримання перенесено тягар доказування на платника аліментів.

Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою.

На переконання колегії суддів, в існуючих правовідносинах позивач повинен підтвердити для суду те, що особа, на утримання якої стягуватимуться аліменти, має вік, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовжує навчання, та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги.

При цьому саме платник аліментів повинен спростувати встановлений сімейним законодавством батьківський обов`язок з утримання повнолітньої дитини, тобто довести суду, що він не може надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною третьою ст. 12, частинами першою, п`ятою, шостою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела відповідача, що утворюють його дохід.

Задля оцінки фінансового становища особи повинна встановлюватись наявність у такої особи реального доходу, рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу своєму сину у визначеному судом розмірі матеріали справи не містять.

Доводи про перебування на утриманні платника аліментів його матері, яка має захворювання, відхиляються апеляційним судом, адже відповідна обставина підтверджується шляхом звернення до органів та організацій за отриманням довідки про підтвердження факту перебування особи на утриманні або встановленням в окремому провадженні порядку факту, що має юридичне значення.

Також особи вважаються такими, що є на утриманні, якщо вони на повному утриманні або одержували від певної особи допомогу, яка є для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Поготів, матеріальне забезпечення матері відповідача покривається державою.

Народження дітей від іншого шлюбу не презюмує відсутність змоги в платника надавати допомогу повнолітній дитині від іншого шлюбу.

Утворюючи іншу сім`ю відповідач повинен був усвідомлювати, що на нього покладається обов`язок дбати про таку сім`ю, матеріально її забезпечувати, а також виконувати відповідні обов`язки в помірному розмірі щодо дитини від попереднього шлюбу.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Проте будь-яких доказів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання сімейно-правового спору, відповідач не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Тому доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, оскільки фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, уникнення від виконання батьківських обов`язків, а не спростування висновку суду першої інстанції.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", пункт 32). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків