КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/9136/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6304/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Єросової І.Ю., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 32 302,49 грн. за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2011 року та судові витрати у розмірі 2 481,00 грн. (а.с. 1-4).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03 листопада 2011 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 27 000,00 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Звертав увагу на те, що відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінено найменування позивача з ПАТ КБ «ПриватБанк» на АТ КБ «ПриватБанк».

Вказував, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 12 липня 2022 року утворилася заборгованість, яку банк просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк», у розмірі - 32 302,49 грн., яка складається з наступного: 27 893,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, у т. ч. 27 893,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 409,18 грн. - заборгованість за простроченим відсотками (а.с. 1-4).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено (а.с. 105-107).

Не погодившись з рішенням районного суду, 07 лютого 2023 року представник АТ КБ «Приватбанк» - Бережна Н.М. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 111-115).

На обґрунтування скарги зазначала, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Вказувала, що не погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість за поточним тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту співвідносяться як загальне й окреме. Так, із виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав кредитну заборгованість, але погашення були здійснені несвоєчасно та у меншому розмірі, а тому заборгованість за тілом кредиту стала простроченою. Вказувала, що заборгованість за простроченим тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача.

Крім того, апелянт зазначала, що 03 листопада 2011 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В кінці довідки зазначено «з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Заперечень щодо підпису вказаної довідки відповідачем не надано. Тобто сторонами були досягнуті усі істотні умови договору. Посилалась на судову практику, зокрема, постанову Верховного Суду від 12 квітня 2022 року по справі № 628/3327/15, постанову від 02 листопада 2020 року по справі № 534/1072/18-ц, постанову від 26 жовтня 2022 року по справі № 334/2492/21.

Вважає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у задоволенні позову, адже відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування заборгованості по кредиту. При цьому, відповідач частково погашав заборгованість, тобто погоджувався із умовами договору та нарахованими відсотками (а.с. 111-115).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 12 січня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», а банк провів ідентифікацію клієнта та підписав анкету-заяву 03 листопада 2011 року (а.с. 50).

За змістом анкети-заяви відповідач погодився, що вищевказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг.

До позову банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк»(а.с. 57-80).

03 листопада 2011 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій зазначено: розмір процентної ставки за користування кредитом: базова процентна ставка - 2,5 % річних на місяць, порядок та строки сплати процентів за користування кредитом, розмір та порядок нарахування неустойки: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня1+ пеня2, де пеня1 = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня2 = 1 % від заборгованості, але не менше 30,00 грн. на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50,00 грн.; штраф при порушенні строків за будь-яким з платежів більш ніж на 30 днів - 500,00 грн. + 5 % суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с. 56).

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк»ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: 03.11.2011 - № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/15; 06.06.2012 - № НОМЕР_2 зі строком дії до 01/16; 26.11.2015 - № НОМЕР_3 зі строком дії до 11/19; 17.12.2019 - № НОМЕР_4 зі строком дії до 08/23; 28.02.2020 - № НОМЕР_5 зі строком дії до 11/23; 01.10.2021 - № НОМЕР_6 зі строком дії до 12/25 (а.с. 49).

Також позивач надав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 48).

До суду першої інстанції позивач долучив розрахунки заборгованості за договором № б/н від 03 листопада 2011 року, укладеного між Банком та клієнтом ОСОБА_1 , за якими станом на 12 липня 2022 року утворилася заборгованість у розмірі - 32 302, 49 грн., яка складається з наступного: 27 893,31 грн. - тіло кредиту, у т. ч. 27 893,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4 409,18 - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 9-23).

Крім того, позивач надав до суду банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача за період з 03 листопада 2011 року по 13 липня 2022 року (а.с. 24-47).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 03 листопада 2011 року, посилався витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» та довідку про умови кредитування від 03 листопада 2011 року, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03 листопада 2011 року шляхом підписання анкети-заяви.

При цьому, у матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписана відповідачем 03 листопада 2011 року, в якій сторонами погоджено та визначено порядок повернення кредиту, розмір та порядок нарахування відсотків (а.с. 56).

Тобто, відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами за базовою процентною ставкою - 2,5 % на місяць.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2011 року станом на 12 липня 2022 року у розмірі 32 302, 48 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 27 893,31 грн., у т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 27 893,31 та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 4 409,18 грн.

Разом з тим, згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 за умовами анкети-заяви 03 листопада 2011 року було видано кредитну картку № НОМЕР_7 з терміном дії до 01/15, тобто строк дії договору закінчився 31 січня 2015 року (а.с. 49).

Доказів пролонгації кредитного договору № б/н від 03 листопада 2011 року позивачем не надано та не доведено, що інші кредитні картки, зазначені у довідці АТ КБ «Приватбанк», були видані за умовами саме цього кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18).

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за процентами, які нараховані поза межами строку кредитування, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а строк дії договору закінчився 31 січня 2015 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 03 листопада 2011 року вбачається, що станом на 31 січня 2015 року заборгованість за тілом кредиту становила - 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн. (а.с. 13-14).

Крім того, як вбачається з наданої банком виписки про рух коштів за договором № б/н від 03 листопада 2011 року відповідач не користувався кредитною карткою № НОМЕР_7 , яка була йому видана 03 листопада 2011 року. Так, 03 листопада 2011 року по кредитній картці № НОМЕР_7 було встановлено кредитний ліміт 3 000,00 грн., яким відповідач не користувався і відповідно відсутня заборгованість за тілом кредиту по цій картці. Починаючи з 21 червня 2012 року відповідач почав користуватися кредитною карткою № НОМЕР_2 , яка згідно довідки видана банком 06 червня 2012 року, проте, доказів видачі цієї картки за умовами анкети-заяви від 03 листопада 2011 року матеріали справи не містять (а.с. 24-47).

Враховуючим вказане, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, у т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками відстуні, оскільки згідно з наданим розрахунком заборгованості за кредитним договором від 03 листопада 2011 року станом на день закінчення кредитного договору 31 січня 2015 року заборгованість у відповідача була відсутня.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та відсотками.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого у справі рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова