Справа № 675/1942/22 Провадження № 2/358/400/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника відповідача Ткача Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних із проходженням інтернатури,-

В С Т А Н О В И В:

02 грудня 2022 року Комунальне некомерційне підприємство «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради звернулося до Ізяславського районного суду Хмельницької області з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача кошти в сумі 209546 гривень 23 копійки в рахунок понесених витрат, пов`язаних з проходженням інтернатури, а також просить стягнути з відповідачки судові витрати.

Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області Столковського В.І. від 29 грудня 2022 року позовну заяву Комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 27 січня 2023 року.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 27 січня 2023 року, матеріали справи за позовом Комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних із проходженням інтернатури, передано на розгляд до Богуславського районного суду Київської області за підсудністю.

10 березня 2023 року вказана справа надійшла до Богуславського районного суду Київської області, та цього ж дня автоматизованою системою документообігу суду згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана справа розподілена для розгляду судді Тітову М.Б.

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 15 березня 2023 року цивільну справу за позовною заявою Комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних із проходженням інтернатури, прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що ОСОБА_2 у 2019 році закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова МОЗ України та відповідно до направлення № 153 була направлена для проходження інтернатури по спеціальності «Акушерство та гінекологія» до КНП «Первомайська ЦРЛ».

31 липня 2019 року між комунальним некомерційним підприємством «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської районної ради Миколаївської області, правонаступником якої є «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради (Наказ від 05.03.2021 року № 79-л) та ОСОБА_2 був укладений Договір про працевлаштування випускників вищих медичних навчальних закладів, які навчалися за державним замовленням № 48 (надалі-Договір).

Наказом головного лікаря КНП «Первомайська ЦРЛ» від 01.08.2019 року № 291-к/тр ОСОБА_2 була зарахована на посаду лікаря-інтерна акушера гінеколога зі спеціальності «Акушерство та гінекологія» до КНП «Первомайська ЦРЛ» з 01 серпня 2019 року до 31 липня 2022 року та відряджена для проходження в очно-заочній частині інтернатури за цим фахом на базу - м. Миколаїв, КНП «Пологовий будинок №1».

Згідно пункту 1.2.1. Договору випускник зобов`язаний прибути до замовника у термін до 01 серпня 2022 року.

Відповідно до пункту 1.3.5. Договору випускних зобов`язаний після проходження інтернатури обов`язково відпрацювати у медичному закладі за місцем державного направлення або за гарантійним листом закладу охорони здоров`я протягом п`яти років.

З 01 серпня 2022 року ОСОБА_2 не приступила до виконання посадових обов`язків на посаді лікаря-акушера-гінеколога в КНП «Первомайська ЦРЛ».

Позивачем було отримано заяву від відповідачки, в якій вона просила звільнити її з посади лікаря-інтерна акушера-гінеколога консультативної поліклініки за власним бажанням.

Наказом головного лікарня КНП «Первомайська ЦРЛ» № 443-к/тр від 04.08.2022 року звільнено ОСОБА_1 , лікаря-інтерна акушер-гінеколога Консультативної поліклініки 04 серпня 2022 року за власним бажанням.

З 01.08.2019 року по 04.08.2022 року комунальним некомерційним підприємством «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради було витрачено із державного (місцевого бюджету) 209 546 грн. 23 коп. у вигляді заробітної плати на проходження інтернатури відповідачкою, що підтверджується довідкою комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради.

Обгрунтовуючи свої вимоги позич зазначає, що відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту», у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, чинною на момент виникнення спірних правовідносин, було затверджено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 3 якого передбачено, що цей Порядок поширюється на осіб, які навчаються за спеціальністю медичного профілю.

Згідно з пунктом 4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1.

Відповідно до пункту 6 Порядку, згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою. Випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням.

У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати ( п. 21 Порядку).

Згідно з Указом Президента України № 342/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 16.05.1996 року, установлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367 затверджено Порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, пунктом 6 якого передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки.

Згідно положень ч. 1 ст. 197 КЗпП України, молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.1 та п. 2.1 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III - IV рівня акредитації, медичних факультетів університетів, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року № 291, спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III - IV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) - спеціаліста певного фаху. В інтернатуру зараховуються випускники медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти III - IV рівнів акредитації, медичних факультетів університетів після складання державних іспитів та присвоєння кваліфікації лікаря (провізора) і отримання диплому з певної лікарської (провізорської) спеціальності.

Основним завданням інтернатури є підвищення рівня практичної підготовки випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, їх професійної готовності до самостійної лікарської (провізорської) діяльності.

Відповідно до п. 3 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, випускник державного вищого медичного (фармацевтичного) закладу освіти III - IV рівнів акредитації, якому після навчання в інтернатурі присвоєно кваліфікацію лікаря (провізора) - спеціаліста і який працевлаштований на підставі направлення на роботу, вважається молодим спеціалістом протягом трьох років з моменту укладення ним трудового договору із замовником. Період навчання в інтернатурі до цього терміну не входить.

Таким чином, закінчивши проходження очно-заочного циклу інтернатури із спеціальності «Акушерство та гінекологія» відповідачка, як випускниця Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на бюджетній основі, зобов`язанна була з`явитися на роботу до КНП «Первомайська ЦРЛ» для подальшого відпрацювання відповідно до умов підписаної нею угоди.

Сторона позивача посилається також на правові висновки Верховного Суду щодо обов`язковості договору, які викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18), у якій міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.

Також відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17, якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.

Таким чином, розумним і справедливим є відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання п`яти років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця. Покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (п`яти років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасник умовах економічного розвитку країни, відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах.

Представником відповідачки - ОСОБА_3 подано відзив на позов, в якому зазначено, що позов з необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач посилається на декілька нормативних актів, які містять положення щодо обов`язку відпрацювання відповідачки та відповідальності у разі невиконання такого обов`язку, що на думку сторони відповідача є неправильним.

Щодо договору про працевлаштування випускників вищих медичних навчальних закладів, які навчалися за державним замовленням № 48 від 31 липня 2019 року, то відповідно до п. 1.3.5 Договору випускник зобов`язаний після проходження інтернатури обов`язково відпрацювати у медичному закладі за місцем державного направлення або за гарантійним листом закладу охорони здоров`я протягом п`яти років.

Відповідно до п. 3.1 Договору у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим Договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку закладу та посадових інструкцій Випускника сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього Договору.

Жодним іншим пунктом Договору не встановлено відповідальність за порушення умов Договору. Таким чином, сторонами Договору не було встановлено цивільно-правової відповідальності, тобто вони несуть відповідальність лише передбачену чинним законодавством.

Відповідач зверталась до позивача з листом від 29.06.2022 року, у якому зазначала, що не може приступити до роботи та просила розірвати Договір, оскільки на початку липня 2022 року у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації була вимушена переїхати до Київської області, м. Богуслав, що підтверджується довідкою від 25 липня 2022 року № 3224- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Також, відповідач вказувала на те, що 29.03.2022 року вона вийшла заміж за ОСОБА_4 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ). У свою чергу, відповідно до довідки № 348 від 17.04.2022 року він був мобілізований на військову службу з 14.04.2022 року і по теперішній час проходить військову службу, що також є причиною, чому відповідач не могла приступити до роботи.

Проте, позивач відмовив у розірванні Договору та запропонував написати заяву про звільнення за власним бажанням.

Щодо обов`язку відпрацювання та відповідальності передбачених Порядком працевлаштування випусників № 357, то при вступі до Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова, позивач підписала угоду про підготовку лікаря № 197 від 15 жовтня 2013 (Додаток 1 до пункту 5 Порядку працевлаштування випусників №357 з зазначеним Університетом). Відповідно до даної угоди відповідач зобов`язувалась прибути після закінчення навчального закладу освіти та інтернатури на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до абз. 1 п. 9 Порядку працевлаштування випусників № 357 (у редакції, чинній на момент підписання угоди №197), випускник має право розірвати угоду, передбачену п. 5 Порядку, з підстав передбачених у даному пункті. У свою чергу, абз. 7 п. 9 цього Порядку №357 передбачено, що у випадках розірвання угоди, за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування.

Відповідачу після закінчення навчання у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І. Пирогова була видана довідка про надання можливості самостійного працевлаштування №239 від 30 червня 2019 року, що є доказом розірвання угоди про підготовку лікаря № 197 від 15 жовтня 2013 року.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на п. 6 Порядку №357, відповідно до якого випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки та на п. 21 Порядку, яким передбачено, що у разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Проте, з огляду на вищезазначене, посилання позивача на відповідний п. 6 та п. 21 Порядку, яким відповідальність передбачену є безпідставними, оскільки відповідна угода є розірваною.

Щодо обов`язку відпрацювання та відповідальності передбачених Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22.08.1996 № 992 (далі - Порядок 2), то у п. 4 Порядку №992 зазначено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1. Проте, зазначена угода відповідачем з Університетом не укладалась, оскільки угода підготовку лікаря №197 від 15 жовтня 2013 року є додатком №1 саме до Порядку влаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка, яких здійснювалась за державним замовленням.

Відповідно до п. 6 Порядку №992 згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний і забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою.

Таким чином, підставою виникнення обов`язку відпрацювання є саме угода, яка передбачена п. 4 Порядку №992, але оскільки така Відповідачем не підписувалась, то норми порядку №992 не можуть бути застосовані, як в частині відпрацювання не менше трьох років, так і в частині відшкодування до державного бюджету вартості навчання та компенсування замовникові всіх витрат.

Також, представник відповідачки звернув увагу суду на те, що постанова КМУ від 22 серпня 1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», втратила чинність 31 травня 2017 року на підставі Постанови КМУ №376, тобто до моменту виникнення спірних правовідносин, оскільки Договір був підписаний 31 липня 2019 року.

Щодо обов`язку відпрацювання та відповідальності передбачених ч. 2 статті 52 Закону України «Про освіту» у редакції чинній, на думку позивача, на момент виникнення спірних правовідносин, представник відповідачки вказує не те, що обов`язок випускника вищого навчального закладу, який здобув освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, або, у разі його відмови, відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, за умов, що були погоджені між сторонами в договорі про навчання в інтернатурі, було передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року та виключена на підставі Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-УІІ.

Але моментом виникнення спірних правовідносин, є саме момент укладення Договору, тобто 31 липня 2019 року.

Станом на дату укладення Договору чинними були та є положення ст. 64 Закону України «Про вищу освіту», якою визначено, що випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи, крім випадків, передбачених цим Законом. Вищі навчальні заклади не зобов`язані здійснювати працевлаштування випускників.

Щодо стягнення витрат пов`язаних з проходженням практики, а саме заробітної плати, то сторона відповідача зазначає, що згідно з положеннями ст. 94 КЗпП України заробітна плата є винагородою, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до Положення МОЗ України про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженої наказом МОЗ України №291 від 19.09.1996 року заробітна плата лікарям (провізорам)-інтернам протягом всього періоду навчання сплачується за рахунок закладів (установ), в які вони зараховані лікарями(провізорами)-інтернами, або закладом (установою), з яким укладено трудовий договір у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Законодавством передбачена можливість відшкодування витрат, понесених стороною угоди в зв`язку з безпосереднім навчанням спеціаліста, але до цих витрат не відноситься оплата праці самого спеціаліста, так як наряду з процесом навчання під час інтернатури інтерн виконує і обов`язки, покладені на нього трудовим договором, за що і отримує заробітну плату.

За час проходження інтернатури Позивач сплачував Відповідачу заробітну плату. Інших виплат Позивачем Відповідачу здійснено не було, зокрема відповідних доказів щодо їх нарахування Позивач не надав.

Посилання позивача на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №707/2173/19 є необгрунтованими, оскільки фактичні обставини справи №707/2173/19 та справи 675/1942/22 не є аналогічними, а тому не мають враховуватись при винесенні рішення.

В судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 не з`явився, але подав клопотання, в якому просить справу розглянути без його участі, а також зазначено, що позов підтримується у повному обсязі.

Представник відповідачки Ткач Д.В. в судовому засіданні позов не визнав та висловив заперечення, які аналогічні тим, що вказані у відзиві на позов.

Суд, заслухавши представника відповідачки та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов залишити без задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_2 у 2019 році закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова МОЗ України та відповідно до направлення № 153 була направлена для проходження інтернатури по спеціальності «Акушерство та гінекологія» до КНП «Первомайська ЦРЛ».

31 липня 2019 року між комунальним некомерційним підприємством «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської районної ради Миколаївської області, правонаступником якої є «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради (Наказ від 05.03.2021 року № 79-л) та ОСОБА_2 був укладений Договір про працевлаштування випускників вищих медичних навчальних закладів, які навчалися за державним замовленням № 48 (надалі-Договір).

Наказом головного лікаря КНП «Первомайська ЦРЛ» від 01.08.2019 року № 291-к/тр ОСОБА_2 була зарахована на посаду лікаря-інтерна акушера гінеколога зі спеціальності «Акушерство та гінекологія» до КНП «Первомайська ЦРЛ» з 01 серпня 2019 року до 31 липня 2022 року та відряджена для проходження в очно-заочній частині інтернатури за цим фахом на базу - м. Миколаїв, КНП «Пологовий будинок №1».

Згідно пункту 1.2.1. Договору від 31 липня 2019 року випускник зобов`язаний прибути до замовника у термін до 01 серпня 2022 року.

Відповідно до пункту 1.3.5. Договору від 31 липня 2019 року випускних зобов`язаний після проходження інтернатури обов`язково відпрацювати у медичному закладі за місцем державного направлення або за гарантійним листом закладу охорони здоров`я протягом п`яти років.

З 01 серпня 2022 року ОСОБА_2 не приступила до виконання посадових обов`язків на посаді лікаря-акушера-гінеколога в КНП «Первомайська ЦРЛ».

31 липня 2022 року ОСОБА_2 подала до КНП «Первомайська ЦРЛ» заяву, в якій просила звільнити її з посади лікаря-інтерна акушера-гінеколога консультативної поліклініки за власним бажанням.

Наказом головного лікарня КНП «Первомайська ЦРЛ» № 443-к/тр від 04.08.2022 року звільнено ОСОБА_1 , лікаря-інтерна акушер-гінеколог Консультативної поліклініки 04 серпня 2022 року за власним бажанням.

З 01.08.2019 року по 04.08.2022 року комунальним некомерційним підприємством «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради було витрачено із державного (місцевого бюджету) 209 546 грн. 23 коп. у вигляді заробітної плати на проходження інтернатури Відповідачкою, що підтверджується довідкою комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради.

Вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог на підставі досліджених та перевірених в судовому засіданні доказів, суд враховує наступне.

Так, відповідно до п. 1.3.5 Договору про працевлаштування випускників вищих медичних навчальних закладів, які навчалися за державним замовленням № 48 від 31 липня 2019 року, який укладено між сторонами, випускник зобов`язаний після проходження інтернатури обов`язково відпрацювати у медичному закладі за місцем державного направлення або за гарантійним листом закладу охорони здоров`я протягом п`яти років.

Відповідно до п. 3.1 вказаного Договору у випадку невиконання чи неналежного виконання обов`язків, передбачених цим Договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку закладу та посадових інструкцій Випускника сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та цього Договору.

Жодним іншим пунктом Договору не встановлено відповідальність за порушення умов Договору. Тобто сторонами Договору не було встановлено цивільно-правової відповідальності, а вони несуть відповідальність лише передбачену чинним законодавством.

Судом встановлено, що при вступі до Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова, позивач підписала угоду про підготовку лікаря № 197 від 15 жовтня 2013 (Додаток 1 до пункту 5 Порядку працевлаштування випусників №357) з зазначеним Університетом. Відповідно до даної угоди відповідач зобов`язувалась прибути після закінчення навчального закладу освіти та інтернатури на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років.

Відповідно до абз. 1 п. 9 Порядку працевлаштування випусників № 357 (у редакції, чинній на момент підписання угоди №197), випускник має право розірвати угоду, передбачену п. 5 Порядку, з підстав передбачених у даному пункті. У свою чергу, абз. 7 п. 9 цього Порядку №357 передбачено, що у випадках розірвання угоди, за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування.

Відповідачу після закінчення навчання у Вінницькому національному медичному університеті імені М.І. Пирогова була видана довідка про надання можливості самостійного працевлаштування №239 від 30 червня 2019 року, що є доказом розірвання угоди про підготовку лікаря № 197 від 15 жовтня 2013 року.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на п. 6 Порядку №357, відповідно до якого випускники, які уклали угоду з вищим закладом освіти після зарахування на навчання, а також ті, що почали навчання до 1996 року за державним замовленням без укладення угоди, зобов`язані відпрацювати за місцем призначення не менше ніж три роки та на п. 21 Порядку, яким передбачено, що у разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Однак посилання позивача на відповідний п. 6 та п. 21 Порядку, є безпідставними, оскільки відповідна угода є розірваною, так як відповідачка отримала довідку про надання можливості самостійного працевлаштування №239 від 30 червня 2019 року.

Щодо обов`язку відпрацювання та відповідальності передбачених Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22.08.1996 № 992 (далі - Порядок 2), то у п. 4 Порядку №992 зазначено, що керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком №1. Проте, зазначеної форми угода відповідачем з Університетом не укладалась, оскільки угода про підготовку лікаря №197 від 15 жовтня 2013 року є додатком №1 саме до Порядку влаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка, яких здійснювалась за державним замовленням №357.

Відповідно до п. 6 Порядку №992 згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний і забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою.

Таким чином, підставою виникнення обов`язку відпрацювання є саме угода, яка передбачена п. 4 Порядку №992, але оскільки така Відповідачем не підписувалась, то норми порядку №992 не можуть бути застосовані, як в частині відпрацювання не менше трьох років, так і в частині відшкодування до державного бюджету вартості навчання та компенсування замовникові всіх витрат.

Крім того, суд враховує, що постанова КМУ від 22 серпня 1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», втратила чинність 31 травня 2017 року на підставі Постанови КМУ №376, тобто до моменту виникнення спірних правовідносин, оскільки Договір був підписаний 31 липня 2019 року.

Обов`язок випускника вищого навчального закладу, який здобув освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, або, у разі його відмови, відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати, за умов, що були погоджені між сторонами в договорі про навчання в інтернатурі, було передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (яка була чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року та виключена на підставі Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року №1556-УП).

В даній справі моментом виникнення спірних правовідносин, є саме момент укладення Договору між сторонами, тобто 31 липня 2019 року.

Станом на дату укладення Договору чинними були положення ст. 64 Закону України «Про вищу освіту», якою визначено, що випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи, крім випадків, передбачених цим Законом. Вищі навчальні заклади не зобов`язані здійснювати працевлаштування випускників.

Згідно положень ст. 94 КЗпП України заробітна плата є винагородою, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до Положення МОЗ України про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-IV рівнів акредитації медичних факультетів університетів, затвердженої наказом МОЗ України №291 від 19.09.1996 року заробітна плата лікарям (провізорам)-інтернам протягом всього періоду навчання сплачується за рахунок закладів (установ), в які вони зараховані лікарями(провізорами)-інтернами, або закладом (установою), з яким укладено трудовий договір у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Законодавством передбачена можливість відшкодування витрат, понесених стороною угоди в зв`язку з безпосереднім навчанням спеціаліста, але до цих витрат не відноситься оплата праці самого спеціаліста, так як наряду з процесом навчання під час інтернатури інтерн виконує і обов`язки, покладені на нього трудовим договором, за що отримує заробітну плату.

За час проходження інтернатури Позивач сплачував Відповідачу заробітну плату. Інших виплат Позивачем Відповідачу здійснено не було, зокрема відповідних доказів щодо їх нарахування Позивач не надав.

Посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 26 січня 2021 року у справі №607/3693/17 є необгрунтованими, оскільки фактичні обставини справи №607/3693/17 та справи 675/1942/22 не є подібними, а тому не мають враховуватись при винесенні рішення.

Так, у фактичних обставинах справи №607/3693/17 зазначено, що якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.

У справі №607/3693/17 сторонами були навчальний заклад та особа, які уклали угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, а в даній справі угода була укладена між комунальним некомерційним підприємством «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської районної ради Миколаївської області та ОСОБА_2 , а саме Договір про працевлаштування випускників вищих медичних навчальних закладів, які навчалися за державним замовленням.

Також момент виникнення спірних правовідносин у зазначеній вище справі та у цій справі є різним, що зумовлює різність нормативного регулювання через втрату чинності Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. №992.

Враховуючи вищезазначене, посилання позивача на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 січня 2021 року у справі №607/3693/17 є необгрунтованими, оскільки фактичні обставини справи №607/3693/17 та справи 675/1942/22 не є подібними, а тому не повинні враховуватись при винесенні рішення у даній справі.

Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних з проходженням інтернатури є необгрунтованими та як наслідок не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76, 80, 81, 263-265, 273-279, 280, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 3, 42, 52 Закону України «Про освіту», ст.ст. 61, 64 Закону України «Про вищу освіту», ст.ст. 94, 127 КЗпП України, Порядком працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням затвердженого наказом МОЗ України від 25 грудня 1997 р. № 357, Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 р. № 992, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Комунального некомерційного підприємства «Первомайська центральна районна лікарня» Первомайської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних із проходженням інтернатури.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов