ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/389/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УніверсалБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2022 року, у справі № 6318822/13 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 47Ф-СК-400 ДІУ/z1 від 11.03.2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 , а саме 3-кімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 16.11.1995 року № Н5-502, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виданого Харківською товарною біржею від 16.11.1995 року за № Н5-502 та зареєстрованого в комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23 листопада 1995 року за № 56285, а на теперішній час належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 12.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А., реєстровий № 1366, шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що визначена за згодою сторін в п.1.3 Іпотечного договору № 47Ф-СК-400 ДІУ/z1 від 11.03.2008 року, у розмірі 605 300 грн., за кредитним договором № 47Ф-СК-400 ДІУ від 11.03.2008 року в розмірі заборгованості станом на 22.10.2013 року в сумі 619 579,31 грн.; вжити заходів збереження предмету іпотеки на період до його реалізації шляхом встановлення ОСОБА_2 заборони вчиняти будь які дії, спрямовані на передачу в користування, відчуження на користь третіх осіб, 3 кімнатної квартири загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивовано тим, що 11 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 557 000 грн. на строк до 11 вересня 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит 11 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, згідно з яким передав в іпотеку банку належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за договором про іпотечний кредит станом на 22 жовтня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 619 579,31 грн, у рахунок погашення якої банк просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кравцов С.О. проти задоволення позову заперечував, оскільки 15.06.2012 року ОСОБА_1 є добросовісним набувачем іпотечного майна на підставі договору купівлі-продажу в результаті проведення прилюдних торгів, та - з урахуванням відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження нерухомого майна іпотекою або заставою.

На обґрунтування заперечень постався на те, що на день ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.05.2012 року задоволено клопотання ліквідатора про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також виключено відомості про обтяження іпотекою вказаного майна.

Крім того, вказує, що банком не оспорюється факт добросовісності ОСОБА_1 як набувача, не оспорюються дії нотаріуса та ліквідатора, а також сама процедура проведення прилюдних торгів. Враховуючи викладене, вважає, що спірна квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та не може бути витребувана, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору залишено за позивачем.

В апеляційній скарзі АТ «УніверсалБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, та задовольнити позов у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що дійсно мало місце продаж предмету іпотеки в процедурі банкрутства ОСОБА_2 , але в ході розгляду скарги арбітражного керуючого продаж квартири визнано недійсним, що підтверджується ухвалою господарського суду Харківської області від 5 березня 2019 року у справі №5023/10616/11.Вказує, що встановлені обставини підтверджують незаконність переходу права власності до ОСОБА_1 , АТ «УніверсалБанк» має законні підстави на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зазначає, що при розгляді даної справи необхідно врахувати правові висновки, викладені у справі №11-404апп18 у тотожних правовідносинах у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року щодо суб`єктного складу, де вказано, що належним відповідачем у такі справі, є особа, право на майно якої оспорюється, та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Вказує, що допущене позичальником порушення умов кредитного договору в даному випадку є істотним та таким, що змінює обсяг прав банку та позбавляє банк того, на що він розраховував при укладенні кредитного договору. Позбавлення іпотекодержателя права на звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, яка в установленому порядку доведена, призводить до порушення співвідношення майнових прав сторін, що не узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства, що закріплені в пп.5 та 6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що спірне іпотечне майно було відчужене в процесі ліквідаційної процедури боржника, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності обтяженим іпотекою не було, а тому відповідач ОСОБА_1 , як власник квартири, не набув статусу іпотекодавця. Позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції,

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі документів встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № 47Ф-СК-400 ДІУ, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 557 000, 00 грн, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом у строк та на умовах, визначених договором, а саме до 11 вересня 2038 року. (т.1 а.с.7)

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, того самого дня між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №47Ф-СК-400 ДІУ/z.1, за умовами якого останній передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належала йому на праві приватної власності. (т.1 а.с.12)

Постановою Господарського суду Харківської області від 6 березня 2012 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено арбітражного керуючого та скасовано арешти, накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном боржника. (т.2 а.с. 131-137)

За змістом цієї постанови спірне нерухоме майно перебувало в іпотеці згідно із зазначеним вище іпотечним договором від 11 березня 2008 року.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №37642706 від 18.05.2015 року, судом встановлено, та не заперечувалось сторонами по справі, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була реалізована у ході проведення ліквідаційної процедури майна банкрута - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу Р.№1366 від 12 червня 2012 року і новим власником квартири став ОСОБА_1 (т.1 а.с.103).

З наведених обставин суд першої інстанції вважав встановленим, що спірне майно було відчужене в процесі ліквідаційної процедури фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України обґрунтовано застосував у даній справі правові висновки, які були висловлені Верховним Судом України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2684цс15, від яких Верховний Суд наразі ще не відступив.

За змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У даній справі, спірне майно, що було предметом іпотеки за договором іпотеки, відчужене в процесі ліквідаційної процедури боржника.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб`єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачають.

За таких обставин особа, до якої перейшло право власності на майно, що було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження, не набуває статусу іпотекодавця і на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону України «Про іпотеку».

Колегія суддів відхиляє посилання у доводах скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 5 березня 2019 року у справі № 5023/10616/11, яка насправді не підтверджує незаконність переходу права власності до ОСОБА_1 на предмет іпотеки, оскільки визначальним для визнання права іпотекодержателя за встановлених у даній справі обставин є той факт, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем і ця обставина позивачем належними і допустимими доказами не спростована.

У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження.

Саме до таких висновків дійшла ВП ВС у п.п. 9.9, 9.10 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), https://reestr.court.gov.ua/Review/98146719.

У даній справі судом було правильно встановлено, що визнання Постановою Господарського суду Харківської області від 6 березня 2012 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури відповідно до чинної на той день норми п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арешт, накладений на іпотечне майно банкрута, був скасований. При цьому не була необхідна згода іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положення згаданого Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - не передбачають.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 березня 2019 року у справі № 5023/10616/11 дійсно було визнано недійсним аукціон з продажу майна банкрута - ФОП ОСОБА_2 , оформлений Протоколом №1 проведення аукціону від 30.03.2012 р., а саме: вищевказаної трикімнатної квартири загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу р. № 363 від 14.05.2012 р. (посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гуревічовим О.М.) трикімнатної квартири загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного на підставі Протоколу №1 проведення аукціону від 30.03.2012 р. (https://reestr.court.gov.ua/Review/80335423).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак, відповідач ОСОБА_1 не був учасником вказаної справи справі № 5023/10616/11, яку розглядав господарський суд, а тому відповідно до вказаної норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України позивач має процесуальний обов`язок доказування у цивільній справі, яка наразі переглядається судом апеляційної інстанції, обставин, які б спростували добросовісність покупця іпотечного майна - згаданої трикімнатної квартири, що було придбано на аукціоні в межах ліквідаційної процедури банкрутства ФОП ОСОБА_2 , яка наразі триває, що у свою чергу не позбавляє позивача долучитися до неї у якості кредитора, а тому доводи скарги про відсутність іншої правової можливості захистити права іпотекодержателя - є безпідставними.

Щодо належного способу захисту прав іпотекодержателя.

Згідно п. 4.3 іпотечного договору від 11 березня 2008 року № 47Ф-СК-400 ДІУ/z1, укладеного між ВАТ ВТБ «Банк» та ОСОБА_2 сторони передбачили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, яким згідно цього договору є вищевказана квартира загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 49,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - продаж від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 15 т.1)

Велика Палата Верховного Суду у пункті 61 постанови від 29 травня 2019 року у справі 310/11024/15-ц дійшла висновків, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону № 898-IV, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 цього Закону, є неналежним способом захисту, https://reestr.court.gov.ua/Review/82703516.

У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя (п. 9.8 постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), https://reestr.court.gov.ua/Review/98146719.

З наведених мотивів колегія суддів відхиляє вищевказані доводи скарги, за їх безпідставністю.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга відповідно до ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УніверсалБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 08 травня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований