Справа № 204/3602/23
Провадження № 2-ві/204/37/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді Некрасова О.О.

секретаря судового засідання: Хорхордіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді Дубіжанської Т.О. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа № 204/3602/23 провадження № 2/204/1675/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_5 про стягнення боргу.

В обґрунтування своєї заяви представник позивача ОСОБА_1 зазначив, що позовна заява ОСОБА_2 надійшла до суду 14 березня 2023 року та зареєстрована за номером 204/3602/23, провадження № 2/204/1675/23. До 11 серпня 2023 року представник позивача неодноразово звертався до судді з заявами про відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_2 та надання копії такої ухвали. В порушення вимог ст. ст. 43, 48, 58 ЦІК України рішення за такими зверненням позивача судом до теперішнього часу не прийнято, провадження за позовом не відкрито. Останній раз представник позивача звернувся до суду з вищенаведеного питання 31 травня 2023 року, додавши до своєї заяви підтвердження місця проживання відповідачів у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, що вказує на підсудність саме за Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська. В порушення вимог ст. ст. 43, 48, 58 ЦПК України рішення за таким зверненням позивача судом прийнято не було, відповіді на заяви, клопотання не надано. До теперішнього часу провадження за позовом ОСОБА_2 не відкрито, судовий розгляд справи не призначено. Таким чином, суд у порушення норм ст. ст. 2, 4-5, 10, 27, 121, 184, 187 ЦПК України, ст. ст. 8, 55, 64 Конституції України та ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини й основоположних свобод...», унеможливив до цього часу право позивача на звернення до суду, на здійснення правосуддя та на своєчасний розгляд справи. Викладені обставини викликають сумнів в неупередженості та об?єктивності суду. Крім того, зазначив, що до позовної заяви позивача від 14 березня 2023 року додавалася заява «Про забезпечення позову». 28 березня 2023 року представник позивача звернувся до суду з питання відсутності факту розгляду судом вказаної заяви у встановлені законом дводенний терміни. Судом представнику було надано відповідь про те, що заява «Про забезпечення позову» ще не зареєстрована з причин того, що її, начебто, не побачив помічник суду, а тому вона і не зареєстрована, і не розглянута. Таким чином, судом було порушено норми ст. 153 ЦПК України. 29 березня 2023 року заява «Про забезпечення позову» після звернення позивача все ж таки була зареєстрована за номером провадження 2-з/204/35/23 та в цей же день і розглянута. Тобто, якщо б позивач не звернувся з таким питанням, то заява «Про забезпечення позову», мабуть, і до тепер не була б зареєстрована та розглянута, бо її «не побачили». Крім того, винесена ухвала суду від 29 березня 2023 року «Про повернення заяви» є надуманою і не оскаржувалася позивачем лише з принципу «не втрачання часу» на апеляційне оскарження, забезпечення позову в найкоротші терміни. Мотив суду при поверненні заяви - в заяві не вказано зустрічне забезпечення. Тобто, людина, громадянин України, звертається до суду з позовом «Про стягнення боргу» та відповідною заявою «Про забезпечення позову», а суддя йому каже - потрібно вказати про зустрічне забезпечення. Якось не дуже зрозуміло, а яке зустрічне забезпечення у такій категорії позову може застосовуватися - людина просить суд повернути йому його гроші, а суд каже - вкажіть зустрічне забезпечення. Це надумане рішення суду та взагалі питання про зустрічне забезпечення можливо було б вирішити і в судовому засіданні з викликом заявника, не повертаючи заяву «Про забезпечення позову» позивачу, що загалом викликає сумнів в неупередженості та об?єктивності суду. 04 квітня 2023 року позивач в повторній заяві «Про забезпечення позову» виклав своє бачення з приводу зустрічного забезпечення. В заяві фактично більш нічого не змінював та не додавав. Повторна заява не містила ніяких фактично змін, окрім зустрічного забезпечення, але суд 07 квітня 2023 року прийняв інше рішення - вже про відмову в задоволенні заяви, так як суду не надано допустимих доказів. Такий мотив відмови (якщо вже притримуватися думки суду) існував безумовно ще на 29 березня 2023 року, на час винесення судом попередньої ухвали. Що заважало суду 29 березня 2023 року у своїй ухвалі, крім зустрічного забезпечення, зазначити ще і мотиви стосовно «доказів», не зрозуміло і такі дії суду повторно не надали можливості позивачу забезпечити позов, що і викликає сумнів в неупередженості та об?ективності суду. Крім того, зазначив, що ухвала суду не могла бути винесена 07 квітня 2023 року, бо її по зверненню 08 квітня 2023 року не було надано представнику позивача та ця ухвала внесена до ЄДРСР не 7, не 8, а лише 10 квітня 2023 року. Тобто, ухвала суду, начебто, від 07 квітня 2023 року, знову реально винесена судом в порушення ст. 153 ЦПК України. 17 квітня 2023 року позивач в третій раз звернувся до суду з заявою «Про забезпечення» позову». Судом, начебто, 24 квітня 2023 року, винесена ухвала про часткове задоволення заяви. Частковість задоволення заяви фактично не вмотивована. Зазначив, що ухвала суду не могла бути винесена 24 квітня 2023 року, бо її по зверненню 03 травня 2023 року не було надано представнику позивача та ця ухвала внесена в ЄДРСР лише 03 травня 2023 року. Тобто, ухвала суду, начебто, від 24 квітня 2023 року, знову реально винесена судом в порушення ст. 153 ЦІК України, що і викликає сумнів в неупередженості та об?єктивності суду. Вказані порушення закону, фактичне затягування судочинства, викликають сумнів в неупередженості та об?єктивності судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Дубіжанської Т.О., що і передбачає на підставі ст. 36 ч.1 п.5 ЦПК України право позивача на звернення у справі про відвід судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 серпня 2023 року заяву про відвід судді Дубіжанської Т.О. передано на розгляд судді Некрасову О.О.

Відповідно ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про відвід судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Дубіжанської Т.О. по цивільній справі № 204/3602/23 провадження № 2/204/1675/23 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_5 про стягнення боргу, суд вважає необхідним заяву про відвід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ч. 3 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ст. 36 ЦПК України суддя не може брати участі у розгляді цивільної справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, і яка є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В процесуальному судочинстві діє презумпція безсторонності суду, яка може бути спростована.

Право учасника справи на відвід судді є однією із гарантій права на справедливий суд.

Проте право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них.

Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Пунктами 3 та 5 частини 1 статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Заявником представником позивача ОСОБА_1 не доведена наявність обставин, які б викликали сумнів в неупередженості судді та унеможливлювали ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі, доводи викладені у заяві про відвід не містять доказів, що вказують на необ`єктивність чи упередженість судді, а зводяться до незгоди з її процесуальними рішеннями, а тому вони не можуть бути підставою для відводу судді у розумінні статті 36 ЦПК України.

Ознак будь-якої прямої чи побічної зацікавленості судді Дубіжанської Т.О., які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності, під час розгляду даної заяви не встановлено.

В свою чергу, суддя, який розглядає заяву про відвід, не в праві надавати правову оцінку процесуальним рішенням судді, який розглядає справу під час її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді Дубіжанської Т.О. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_5 про стягнення боргу, необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 36, 38-40, 258, 260, 261 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді Дубіжанської Т.О. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи ОСОБА_5 про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.О. Некрасов