РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2023 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Губської Я.В.
при секретарі Мордухович К.Г.,
В обгрунтування позовних вимог вказала, що 28.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинено виконавчий напис №838 ,яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно нежитловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 , з метою задоволення вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо погашення заборгованості на загальну суму 42 727,79 дол. США та витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису. 10.07.2020 року старшим державним виконавцем Київського ВДВС у м.Харкові СМУ Міністерства юстиції (м.Харків) Ляховою Т.Б. відкрито ВП №62529205 з примусового виконання спірного виконавчого напису та відповідною постановою звернуто стягнення на її майно. Вказала, що зі змісту виконавчог онапису вбачається, що строк, за який провадиться стягнення становить 37 місяців 5 днів, а саме з 17.06.2005 року по 22.01.2019 року, а тому відповідачем був порушений 3 річний термін позовної давності. Більш того, відповідач не скористався правом дострооквої вимоги, яке в нього виникло ще в 2011 році, внаслідок чого графік періодичних платежів втрачає будь-яке своє значення. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Кредитні кошти надані на строк до 16 червня 2025 року включно. Вказала, що пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Відповідач використав право достроково вимагати повернення заборгованості надіславши 01.04.2011 року лист-вимогу боржнику, таким чином перебіг позовної давності почався з наступного дня після направлення такої вимоги. Крім того, посилалась на те, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, порушує її права, а саме заборгованість за кредитним договором не є безспірною, в матеріалах провадження відсутній кредитний договір, який був би нотаріально засвідченим, тоді як виконавчі написи можуть вчинятись лише на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно.
02.12.2020 року від позивача надійшла відповідь на додаткові пояснення АТ КБ «Приватбанк». Позивач вказала, що жодним чином в позові не стверджує про строк дії договору та його закінчення. Вказала, що відповідач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором надіславши 01.04.2011 року лист-вимогу . Виконавчий напис було вчинено нотаріусом 28.03.2019 року, тобто через 8 років після реалізації відповідачем права дострокового витребування кредиту. Щодо твердження відповідача про те, що лист вимога від 30.03.2021 року є неналежним доказом, то заперечуючи цей факт відповідач не надає доказів протилежного твердження позивача.
Також, 25.04.2023 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та письмовому виступі від 08.03.2023.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 16.09.2020 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 16.09.2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 20.11.2020 року залишено без задоволення заяву позивача про забезпечення позову.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Божко В.В. від 09.02.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
21.09.2021 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав звільнення судді ОСОБА_4 у відставку, цивільна справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.12.2021 року закрито підготовче судове засідання.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити на підставі наявних у справі документів, а справу розглядати за її відсутності.
Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками, причини неявки суду не повідомив, у поданих поясненнях просив суд розглянути справу за їх відсутності.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином судовими повістками, причини неявки суду не повідомили. Від ОСОБА_5 в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки. Згідно з договором позивач передав в іпотеку нерухоме майно недобудований житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2
10.07.2020 року старшим державним виконавцем Київського ВДВС у м.Харкові СМУ Міністерства юстиції (м.Харків) Ляховою Т.Б. відкрито ВП №62529205 з примусового виконання спірного виконавчого напису №838 від 28.03.2019 року.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13.12.2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року залишено без змін.
З вищевикладеного вбачається, та не спростовано відповідачем, що звернувшись в 2014 році з позовом до суду про стягнення з позивача 19 638,14 доларів США, банк реалізував право вимагати дострокового повернення залишку всієї суми позики.
Постановою Верховного суду від 04.06.2020 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13.12.2017 року залишено без змін.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19).
Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.
Відповідно до пункту 1 згаданого Переліку за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку) подаються:
а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів);
б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 09.02.2021 приватним нотаріусом Дніпровського МНО Бондар І.М. було надано: копію виконавчого напису №838 від 28.03.2019, копію листа (заяви) АТ КБ «Приватбанк» від 14.03.2019, адресовану ПН ДМНО Бондар І.М. про вчинення виконавчого напису, копію довіреності представника АТ КБ «Приватбанк» Ситник К.В. від 28.12.2017, копію інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №142733864 від 28.03.2019, копію інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів №142733959 від 28.03.2019, копію письмової вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 від 23.01.2019, копію поштового відправлення, , копію опису вкладеного у цінний лист про вимоги ОСОБА_2 , копію договору іпотеки від 17.06.2005, копію кредитного договору № HAG4GK01270007 від 17.06.2005, копію додатку №1 (графік погашення кредиту) до кредитного договору № HAG4GK01270007 від 17.06.2005, копію виписки з рахунку ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 в своєму позові стверджує, що про існування виконавчого напису дізналась випадково, оспорюваний виконавчий напис вчинений на договорі, що виникає з кредитних правовідносин, тоді як виконавчі написи можуть вчинятись лише на нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно, також заборгованість по договору не є безспірною, а відповідач належними та допустимими доказами не спростовує того, що на виконання вимог законодавства перед зверненням з заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису направляв вимогу про погашення заборгованості, та є документальне підтвердження отримання позивачем вказаної вимоги, також відповідачем не надано підтверджень надання оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору для вчинення виконавчого напису.
Окрім того, наданий розрахунок заборгованості за договором кредиту № HAG4GK01270007 від 17.06.2005, графік погашення кредиту та виписка про рух коштів по рахунку ОСОБА_2 за не містять відомостей щодо суми заборгованості, не містять строків її погашення, повного розрахунку з вказівкою платежів, за який період та на яку суму було нараховано проценти за кредитним договором, доказів зворотного відповідачем не подано.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У даному разі, відповідачем не надано доказів на підтвердження, коли та яким чином була сформована заборгованість за сумою кредиту, за який період та на яку суму було нараховано проценти за кредитним договором. Натомість, відповідачем було надано нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису документ з назвою «Виписка з рахунку Боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості…», яка за своїм змістом не є первинним бухгалтерським документом та не відповідає вимогам до банківської виписки, а фактично є лише довідкою (розрахунком).
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Вказана позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року по справі № 6-887цс17.
Згідно пп.3.5 п.3 Глави 16 Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Нормою ст.49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.
За змістом норм ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.34, 50 Закону України «Про нотаріат» кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Нотаріальна дія, різновидом якої є вчинення виконавчого напису, або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
18 146,33 доларів США заборгованість за кредитом;
1 001, 68 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом;
341,28 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;
148,85 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Спірний виконавчий напис вчинено 28.03.2019, а тому суд погоджується з думкою сторони позивача, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису 28.03.2019 мав місце судовий спір щодо заборгованості та її розміру. За таких обставин, заборгованість позивача не може вважатись безспірною.
Крім того, суд погоджується з позивачем, що звернувшись в 2014 році з позовом до суду про стягнення з позивача 19 638,14 доларів США, банк реалізував право вимагати дострокового повернення залишку всієї суми позики.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено для погашення наступної заборгованості:18 146,33 доларів США заборгованість за кредитом;8 469,74 доларів США заборгованість за відсотками;3 176,28 доларів США комісія; 12 935,44 пеня.
Суд погоджується з доводами позивача, що у рішенні суду було встановлено, що звернувшись у 2014 році з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання на 2014 рік, пред`явивши свої вимоги достроково.
Крім того, для стягнення пені п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено скорочений строк позовної давності в один рік. Натомість, як було зазначено вище, згідно наданого відповідачем нотаріусу розрахунку пеня була нарахована за період з 2005 по 2019 роки, що свідчить про те, що нотаріусом було запропоновано стягнути пеню, більша частина якої знаходиться поза межами строку позовної давності.
Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості.
Крім того, як вбачається з наданих приватним нотаріусом Бондар І.М. копій документів, на підставі яких нею було вчинено виконавчий напис, серед них відсутні первинні документи на підтвердження розміру заборгованості позивача.
Нормативно визначені відмінні строки для фізичних осіб-кредиторів і юридичних осіб-кредиторів щодо звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є відмінністю у поводженні з цими кредиторами в аналогічних ситуаціях. Така відмінність у світлі умов сьогодення без об`єктивного та розумного обґрунтування створює для юридичних осіб-кредиторів нерівні у порівнянні з фізичними особами-кредиторами умови у правовідносинах з юридичними особами-боржниками щодо реалізації права на мирне володіння майном. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для юридичної особи-кредитора у порівнянні з фізичною особою-кредитором меншого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є дискримінацією юридичної особи-кредитора за ознакою її статусу.
Крім того, в обґрунтування вчинення виконавчого напису, приватний нотаріус Бондар І.М.. посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року(далі - Постанова).
Однак, вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені постановою Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".
Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання не чинною постанови Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів"в частині, з моменту її прийняття.
З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п.2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".
Оскільки кредитний договір № HAG4GK01270007 від 17.06.2005 р.нотаріально не посвідчувався, нотаріус станом на 28.03.2019 не мав правових підстав та повноважень вчиняти виконавчий напис №838 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.
Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів того, що дійсно позивачу направлялась претензія з вимогою про погашення заборгованості за вказаним договором та вказана вимога отримана позивачем.
Щодо доводів позивача про порушення строків позовної давності суд зазначає наступне.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 28.03.2019 року, зареєстрований у реєстрі за № 838 оспорюється позивачем, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).
Відповідно до матеріалів справи вбачається, що 17.06.2005 між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № HAG4GK01270007 про надання кредиту у розмірі 42 275,81 доларів США на термін до 16.06.2025 р.
Відповідно до п.п. а) п. 2.3.2. Кредитного договору - банк на власний розсуд має право змінити умови договору витребувати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, надіславши 01 квітня 2011 року Лист (вимогу) № 30.1.0.0/2-428 від 30.03.2011 р. боржнику про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором в повному обсязі. В цій вимозі відповідач зазначив, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання, відповідач має намір звернути стягнення на предмет іпотеки.
Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Пред`явивши вказану вимогу, відповідач реалізував своє право на повне дострокове погашення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі, і шляхом звернення за вчиненням виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, відповідач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за ним почався з наступного дня після направлення такої вимоги, а саме з 1 квітня 2011 р.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в своїй Постанові від 09 листопада 2016 року по справі № 6-2251цс16.
Вказана правова позиція кореспондується також і з висновками Верховного суду України, викладеними в Постанові від 02.11.2016 р. по справі № 6-1174цс16.
Отже, право щодо дострокового стягнення з позивача суми кредиту та відсотків в цілому або звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у відповідача з 01.04.2011 року.
Виконавчий напис було вчинено нотаріусом 28.03.2019 року. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що строк, за який провадиться стягнення, - тринадцять років сім місяців п`ять днів, а саме з 17.06.2005 року по 22.01.2019 року.
Таким чином, виконавчий напис нотаріуса було вчинено за межами строку позовної давності, оскільки позовна давність за вимогами відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки відрахована від 01.04.2011 року спливла.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті.
Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки.
Таким чином, виконавчий напис нотаріуса було вчинено за межами строку позовної давності, оскільки позовна давність за вимогами відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки відрахована від 01.04.2011 року спливла.
Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року(далі -ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою.
Згідно із частиною першою статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Частина друга статті 318 ЦК України визначає, що всі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 14 Конвенції визначає, що користування правами і свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, зокрема і за ознакою статусу особи.
Нормативно визначені відмінні строки для фізичних осіб-кредиторів і юридичних осіб-кредиторів щодо звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників є відмінністю у поводженні з цими кредиторами в аналогічних ситуаціях. Така відмінність у світлі умов сьогодення без об`єктивного та розумного обґрунтування створює для юридичних осіб-кредиторів нерівні у порівнянні з фізичними особами-кредиторами умови у правовідносинах з юридичними особами-боржниками щодо реалізації права на мирне володіння майном. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що встановлення для юридичної особи-кредитора у порівнянні з фізичною особою-кредитором меншого строку для звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису стосовно майна юридичних осіб-боржників єдискримінацією юридичної особи-кредитора за ознакою її статусу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 № 916/3006/17 відступає від попереднього висновку Верховного Суду, оскільки вважає, що строк давності не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін.
Таким чином, Велика Палата Верховного суду у постанові від 02.07.2019 № 916/3006/17 дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Враховуючи викладене, твердження позивача щодо пропуску представником АТ КБ «Приватбанк» строку для звернення до нотаріуса є вірним, адже до моменту звернення АТ КБ «Приватбанк» до нотаріуса для вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років. Дані висновки суду не спростовані відповідними доказами відповідачем.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що безспірність заборгованості боржника перед кредитором не знайшла свого підтвердження, а також те, що оскаржуваний виконавчий напис від 28.03.2019 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за №838 з порушенням приписів діючого законодавства, та порушенням строків позовної давності, суд дійшов висновку про порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача та обґрунтованість позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1261,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,141,223,247, 263-265,268 ЦПК України,суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 838 від 28 березня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно недобудований житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , з метою задоволення вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" щодо погашення заборгованості за кредитом 18 146,33 доларів США, заборгованості за відсотками 8 469,74 доларів США, комісії 3 176,28 доларів США, пені 12 935,44 доларів США, що всього становить 42 727 доларів США 79 центів та витрат пов`язаних з вчиненням виконавчого напису 3 500,00 грн.
Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 копійок.
На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Суддя: Я. В. Губська