Справа № 569/9738/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

31 травня 2023 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Кучина Н.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненської обласної військово-цивільної адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, -

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Рівненської обласної військово-цивільної адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, в якому просить визнати правочин - акт про примусове відчуження або вилучення майна від18.04.2022 року, складеного військовою частиною НОМЕР_1 за погодженням начальника Рівненської обласної військової адміністрації - Коваля Віталія недійсним. ???Застосувати наслідки недійсності правочину та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення Військовою частиною НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_1 ) законному власнику ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , Паспорт Серії НОМЕР_4 виданий Рівненським МВ УВМС України в Рівненській області від 31.08.1999 року) примусово відчуженого транспортного засобу - JEEP COMPASS, 2016 року випуску, № шасі НОМЕР_5 , державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_7 , та ключів запалювання на вказаний автомобіль.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад та предмет спору, а також характер (суть) спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з пунктом 2 частини 1статті 4 КАС України публічно-правовий спір -це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно дост. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відтак, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Позивач у цій справі оскаржує рішення посадових осіб суб`єкта владних повноважень, вчинені при реалізації ними своїх владних управлінських функцій -вимоги позивача стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушення з боку органів державної влади.

Військова частина НОМЕР_1 , що прийняла оспорюваний акт про примусове відчуження або вилучення майна від 18.04.2022 року, а також Рівненська обласна військова адміністрація, яка погодила цей акт, в цій справі виступають не розпорядниками майна у цивільних правовідносинах з іншими суб`єктами речових прав, а саме як суб`єкти владних повноважень, що здійснили примусове відчуження майна для потреб Збройних сил України у період воєнного стану.

Правочин дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин, зокрема договір, є однією з найпоширеніших підстав виникнення, зміни та припинення цивільних правовідносин у системі юридичних фактів.

Правочин вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Своєю правомірністю правочини відрізняються від правопорушень (деліктів) вольових дій, що суперечать вимогам закону та тягнуть за собою правові наслідки, які сторони не бажали отримати. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Примусове відчуження майна не є правочином, як стверджує позивач, оскільки базується на відносинах субординації (підпорядкування) одних суб`єктів іншим, яке застосовуються у разі виникнення суспільної необхідності (оборони країни) та не передбачає волевиявлення (погодження) двох сторін.

Обрані позивачем способи захисту права шляхом визнання правочину - акту недійсним, витребування (повернення) майна також не свідчать про цивільно-правовий характер цього спору.

Адже за змістом ч. 1 ст. 2 КАС України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин, що є завданням адміністративного судочинства, завжди здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб`єктів владних повноважень.

Також згідно з ч. 1 ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

За змістом ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, оскільки позовна вимога про витребування (повернення) майна, вилученого на підставі рішення суб`єктів владних повноважень, пред`явлена позивачем в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень (розпорядження та акта про примусове відчуження або вилучення майна), відповідно до положень КАС України вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та предметно підсудний окружному адміністративному суду.

Враховуючи суб`єктний склад сторін, предмет позову та характер правовідносин, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підсудний окружному адміністративному суду.

Цей спір не є спором про цивільне право, а є публічно-правовим спором щодо управлінських дій суб`єктів владних повноважень, які були спрямовані на припинення права позивача, відтак у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України слід роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції Рівненського окружного адміністративного суду.

На підставі наведеного та керуючисьст19, 186, 261, 353, 354 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної військово-цивільної адміністрації, військової частини НОМЕР_1 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення.

Роз`яснити позивачу право на звернення за вирішенням спору до Рівненського окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.Г. Кучина