Номер провадження: 22-ц/813/196/23
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Хухрова С.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Азаркіної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Сьома одеська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

02.12.2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською О.К. від 16.05.2014 року, який складений на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , а також грошових вкладів з належними відсотками, які зберігаються в банках м. Одеси.

Позивачка зазначила, що у встановлений законом строк вона звернулась до державного нотаріуса Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де їй було повідомлено про наявність заповіту, складеного її батьком на ім`я сторонньої особи ОСОБА_1 . Стверджує, що відповідачка своїми діями змусила батька скласти заповіт, оскільки він перебував у тяжкому та безпорадному стані і не розумів значення своїх дій. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Сьома одеська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним - відмовлено повністю (т.1, а.с.234-240).

Крім того, у рішенні зазначено, що у разі набрання рішенням законної сили, скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Київського районного судом м. Одеси від 19.12.2016 року.

Знято арешт з 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та яка належала померлому ОСОБА_3 .

Знято заборону нотаріусам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України здійснювати будь-які нотаріальні та реєстраційні дії щодо 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала померлому ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року, та постановлення нового рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі,посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.243-249, т.2, а.с.1-7).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході судового засідання, яке відбулось 27 грудня 2017 року, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставити наступні питання:

в якому психічному стані знаходився ОСОБА_3 під час складання та підписання заповіту на ім`я ОСОБА_1 , який посвідчено 16.05.2014 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, реєстровий № 1-444?

Чи міг ОСОБА_3 розуміти власні дії та керувати ними?

В якому стані фізичного здоров`я знаходився ОСОБА_3 під час складання та підписання заповіту на ім`я ОСОБА_1 ?

Чи міг ОСОБА_3 прочитати цей заповіт, або прослухати його та розуміти його зміст, чи підписати заповіт?

Чи здатний був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку, керувати ними та прогнозувати наслідки власних дій під час складання та підписання 16.05.2014 року заповіту?

Який загальний стан психіки був у померлого ОСОБА_3 в період з 2012 року по листопад 2014 року?

Проведення експертизи просив доручити експертам Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні №1 (Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я), що знаходиться за адресою: 65006, м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.12.2017 року клопотання представника позивача було задоволено, у справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, для проведення якої провадження у справі було зупинено (т.1, а.с.194-195).

24 квітня 2018 року до канцелярії суду надійшло клопотання, в якому комісія лікарів судово-психіатричних експертів, ознайомившись з матеріалами справи і представленою медичною документацією, вважала необхідним запросити додаткові матеріали. При цьому, керуючись п.2 ч.6 ст.72 ЦПК України комісія клопотала перед судом про надання необхідних матеріалів, а саме: медичних відомостей від психіатра і нарколога, а при наявності оригінали медичних карт амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_5 з КУ «ООМЦПЗ»; медичних відомостей від психіатра, а при наявності - оригіналу медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_5 з КУ «ГПД», розташованого за адресою 1-й Разумовський провулок, 4; об`єктивних характеризуючих відомостей за місцем проживання; роздруківку технічної фіксації судових засідань з показаннями свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 02.10.17 р. (а.с.178-179); ОСОБА_8 від 11.12.2017г. (а.с. 87-188); ОСОБА_9 від 27.12.2017 р. ( а.с.192-193), а також показання свідків на розсуд суду і сторін процесу (якими можуть бути показання лікаря, дільничного терапевта) про особливості поведінки, висловлюваннях, психосоматичного стану ОСОБА_10 на період (момент) досліджуваної судом у справі ситуації. Показання свідків, які містять біографічні дані, відомості про спосіб життя, сімейних відносинах, психічних і особистісних якостях підекспертного (з роздруківкою технічної фіксації судових засідань) (т.1, а.с.198, 199-200).

У зв`язку з цим матеріали справи були повернуті до суду та ухвалою суду від 24 квітня 2018 року провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання на 30.05.2018 року, на 10.30 год. (т.1, а.с.201-202).

В ході судового засідання, яке відбулось 24 липня 2017 року, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 наполягав на призначенні по справі посмертної судово-психіатричної експертизи за питаннями, поставленими в ухвалі суду від 27 грудня 2017 року. З будь-якими клопотаннями, в тому числі про забезпечення та витребування доказів, до суду не звертався, просив клопотання експерта від 24.04.2018 року не розглядати, оскільки вважав його недоцільним, стверджував про можливість проведення експертизи за наявними в матеріалах справи доказами та наполягав на її проведенні по матеріалам справи.

У зв`язку з цим, хвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2018 року у справі знову була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, на час виконання якої провадження у справі знову було зупинено (т.1, а.с.217-218).

Проте, 13 листопада 2018 року до канцелярії суду надійшло клопотання експерта про неможливість виконання експертизи, у зв`язку з чим матеріали справи знову були повернуті до суду (т.1, а.с.220, 221).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2018 року провадження у справі було поновлено та призначено судове засідання на 11 грудня 2018 року, на 14.00 год., про що учасники справи були сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України (т.1, а.с.222-223),

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 разом з тим підтвердив, що будь-які дані щодо перебування померлого ОСОБА_3 на обліку в КУ «ООМЦПЗ», КУ «ГПД» чи взагалі його звернення до психіатра відсутні, жодної медичної документації, окрім наявної у справі, померлий не мав.

Не дивлячись на те, що з будь-якими клопотаннями щодо витребування чи забезпечення доказів представник позивача до суду не звертався, він все ж наполягав на направленні справи до експертної установи для проведення експертного дослідження за наявними у справі документами.

В свою чергу, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 посилались на їх безпідставність, проти направлення справи втретє до експертної установи заперечували, вказуючи на затягування позивачем судового розгляду.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що з будь-якими клопотаннями щодо витребування доказів представник позивача до суду не звертався, жодних доказів перебування померлого ОСОБА_3 на лікуванні в КУ "Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я" чи КУ "Міський психіатричний диспансер" суду не надав, доказів наявності у нього будь-якого тяжкого захворювання, яке могло б вплинути на здатність розуміти свої дії, також не надав.

Суд зазначив, що спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за життя належала кв. АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ще за життя, а саме 16 травня 2014 року, ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого не складалось, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який було посвідчено державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською О.К., зареєстрований в реєстрі за № 1-144 (т.1, а.с.14).

Із копії спадкової справи № 1137/2014 вбачається, що у встановлений законом строк з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись співмешканка ОСОБА_1 та донька померлого - ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом на підставі ст.225 ЦК України, позивач просила визнати заповіт недійсним, оскільки вважала, що під час його складання її батько ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вирішуючи даний спір, суд зазначив, що відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, в якому фізична особа з повною цивільною дієздатністю має право на особисте розпорядження своїм майном на випадок своєї смерті

У відповідності до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Разом з тим, за правилом ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Крім того, за змістом п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін (на даний час - ст.105 ЦПК України). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Як було вказано вище, за клопотаннями представника позивача суд двічі призначав по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, однак зазначена експертиза жодного разу не була проведена через відсутність достатніх матеріалів для її проведення, про що експертом було зазначено в клопотанні про надання додаткових матеріалів до справи.

Проте, таких матеріалів заявником клопотання не було надано, у зв`язку з чим посмертна судово-психіатрична експертиза по даній справі так і не була проведена.

Тобто, як при поданні позовної заяви, так і протягом розгляду даної цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування, а саме: не надано доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними на час складання заповіту.

Виходячи з викладеного, а також з медичної документації, наявної в матеріалах справи, які відображають стан здоров`я померлого протягом майже всього його життя, вбачається, що ОСОБА_3 мав задовільний стан здоров`я, від психіатричних захворювань не лікувався, будь-яких тяжких захворювань, які могли б вплинути на його здатність розуміти значення своїх дій, не мав.

Разом з тим, зі змісту заповіту від 16 травня 2014 року вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 власноручно написав: «цей заповіт мною прочитаний вголос і підписано особисто», під чим і поставив свій підпис (т.1, а.с.14). Тобто, на підставі ст. 1234 ЦК України спадкодавець ОСОБА_3 використав своє право на заповіт і згідно ст. 1235 ЦК України призначив спадкоємцем свого майна - відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із належних та допустимих доказів, які є в матеріалах справи, у тому числі показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 . При цьому суд обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_2 грунтуються лише на її власній думці та на незгоді з волевиявленням свого батька, яка в останнє бачила батька ще у грудні 2013 року, тобто майже за півроку до часу складання заповіту, з померлим батьком за його життя тривалий час не спілкувалась, фактично, про його життя останнім часом не знала.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що у суду не було правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 через відсутність належних і допустимих доказів, на які ОСОБА_2 та її представник посилались на їх підтвердження.

Разом з тим, вирішуючи питання про обгрунтованість чи необгрунтованість апеляційної скарги, колегія суддів у відповідності до вимог, передбачених 76, 84, 116 ЦУПК України своєю ухвалою від 05.08.2020 року витребувала:

з Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради (адреса: 65009, Одеська область, м. Одеса, Суворовський район, вул. Академіка Воробйова, буд. 9) - медичні відомості від психіатра і нарколога, а при наявності - оригінали медичних карт амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого в квартирі АДРЕСА_1 , та який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

з Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради (адреса: 65091, м. Одеса, 1-й Розумовський провулок, 4) - медичні відомості від психіатра, а при наявності - оригінал медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого в квартирі АДРЕСА_1 , та який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Для отримання вказаних документів у справі було оголошено перерву до 11.11.2020 року, до 15.00 год. (т.2, а.с.104-106).

04 вересня 2020 року від директора Комунального некомерційного підприємства «Міський психіатричний диспансер» ОМР надійшло повідомлення про те, що громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , до КНП «МПД» ОМР ніколи за обстеженням чи лікуванням не звертався, тому будь-яка медична документація в КНП «МПД» ОМР відсутня (т.2, а.с.112-113).

Крім того, 24.09.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду із Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» надійшло повідомлення № 3866 від 14.09.2020 року про те, що дані стосовно ОСОБА_3 в архіві і картотеці вказаної Комунальної установи не значаться (т.2, а.с.114).

Разом з тим, оскільки у відповідності до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи для з`ясування психічного стану особи за клопотанням хоча б однієї із сторін, є обов`язковим, а також враховуючи те, що вся медична документація стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , мається в матеріалах справи (т.2, а.с.82-84), колегія судів своєю ухвалою від 22.02.2021 року призначила у справі посмертну судово-психіатричну експертизу на предмет з`ясування психічного стану ОСОБА_3 на момент складення ним заповіту від 16.05.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською О.К., на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За клопотанням ОСОБА_2 проведення експертизи було доручено експертам Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні №1 (Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я), що знаходиться за адресою: 65006, м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9. Врозпорядження судових експертів надані матеріали даної цивільної справи в об`ємі двох томів, в яких мається 3 медичних документації, а також 1 том виділених матеріалів. Експертів було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Обов`язок по оплаті за проведення судової експертизи покладено на заявника апеляційної скарги і клопотання ОСОБА_2 . Провадження у справі було зупинено на час проведення судової експертизи (т.2, а.с.144-148, 153-157).

Проте, фактично через два роки, а саме 17.01.2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла копія Наказу № 64-А від 31.10.2020 року про припинення роботи Кабінету амбулаторних судово-психіатричних експертиз,у зв`язку з ліквідацією Кабінету амбулаторних судово-психіатричних експертиз з 31.12.2022 року (т.2, а.с.164).

Крім того, 26.01.2023 року за вих. № 291 до суду апеляційної інстанції надійшла відповідь Генерального директора КНП «ООМЦЖП» ООР» про те, що Наказом МЮУ № 53/5 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, строк проведення експертизи встановлюється залежно від складності дослідження з урахуванням експертного навантаження фахівців експертної установи, тому строки проведення даної судової експертизи були порушені (т.2, а.с.173).

Таким чином, призначена за клопотанням заявника апеляційної скарги ОСОБА_2 посмертна судово-психіатрична експертиза так і не була проведена, у зв`язку з чим ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2023 року провадження у справі було поновлено і справа призначена до розгляду на 26.04.2023 року, на 12год. 00 хв., про що учасники справи були належним чином повідомлені, у тому числі заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 - через свого представника ОСОБА_4 (т.2, а.с.165, 167-169, 177-179).

Разом з тим, у зв`язку зі змінами в організації роботи основних складів постійно-діючих колегій суддів судової палати з розгляду цивільних справ, зумовлених відставкою суддів, судове засідання, призначене на 26 квітня 2023 року, на 12.00 год, ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.04.2023 року було призначено до розгляду на 26 квітня 2023 року, на 15.00 год., в приміщенні Одеського апеляційного суду, про учасники справи також були належним чином повідомленими (т.2, а.с.176, 177-179).

У зв`язку з цим, апеляційний суд зазначає, що виходячи з практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Справа «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).

Проте, незважаючи на вищевикладене, ні заявник апеляційної скарги ОСОБА_2 , ні її представник ОСОБА_4 , в зазначений день та час до суду апеляційної інстанції не з`явились і не заявили жодного клопотання про призначення у справі судової експертизи, доручення її проведення іншій діючій експертній установі, що за змістом п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України позбавляє суд апеляційної інстанції призначити проведення судової експертизи іншій експертній установі, без відповідного клопотання.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_13 з`явились до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час і дали суду свої пояснення.

Більше того, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Азаркіна В.В. 20.04.2023 року, тобто за 6 днів до судового засідання, особисто знайомилась з матеріалами даної цивільної справи (т.2, а.с. 181,182).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти ухваленого судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів заявник апеляційної скарги не надала суду жодних доказів своїх доводів щодо незаконності заповіту, складеного 16 травня 2014 року ОСОБА_3 на ім`я своєї співмешканки ОСОБА_1 , з якою він прожив фактично однією сім`єю останні роки свого життя.

Про зазначені обставини, суд першої інстанції детально вказав в оскаржуваному судовому рішенні, з яким повністю погоджується колегія суддів.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення суду ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Через відпустку судді Громіка Р.Д., повне судове рішення складено 15.05.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький