Справа № 352/44/23
Провадження № 2/352/205/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

Короткий виклад позовних вимог та заперечень відповідача.

13 січня 2023 року до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області звернулась із позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В позовній заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_5 , яка фактично проживала без реєстрації в АДРЕСА_1 . Зазначає, що в будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 на час смерті мами, був зареєстрований брат - ОСОБА_2 , але фактично не проживав там. Після смерті мами відкрилась спадщина на все належне їй майно в тому числі на будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Вказує, що вона є спадкоємцем за законом першої черги. Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є її брат ОСОБА_2 , який разом з мамою не проживав на час відкриття спадщини, але може претендувати на спадкове майно. На час смерті матері ОСОБА_4 з нею не проживала, але несла усі витрати пов`язані із її похороном. У зв`язку з тим, що фактично з 2019 року вона проживає у Республіці Польща, а також введеними карантинними обмеження щодо коронавірусу COVID-19, вона не могла у встановлений законом строк подати заяву про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .Окрім того в неї не було правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також зазначила, що є юридично необізнаною особою і їй не було відомо про необхідність звернення до нотаріальної контори у певний строк. При зверненні до державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , нею було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. Вважає поважними причини пропуску строків, встановлених для прийняття спадщини, тому просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини на три місяці, після набрання рішенням суду законної сили.

17 лютого 2023 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позову заяву ОСОБА_4 , в якому він вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що ОСОБА_4 стверджує неправдиву інформацію стосовно того, що він не проживав з матір`ю ОСОБА_5 на час її смерті. Окрім того, власником спадкового нерухомого майна був ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і спадщину після нього прийняв саме він ОСОБА_2 , оскільки був зареєстрований з батьком за однією адресою (а.с 53-56).

Процесуальні рішення у справі.

Ухвалою від 11 січня 2023 року суддя Олійник Ю.М. відкрив провадження і признавав підготовче судове засідання по справі за позовом ОСОБА_2 до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 18 січня 2023 року суддею Хоминець М.М. було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 21 лютого 2023 року, суддя Хоминець М.М. передала цивільну справу за позовом ОСОБА_4 судді Олійнику М.Ю., для вирішення питання щодо об`єднання вказаної справи зі справою за позовом ОСОБА_2 .

Ухвалою від 06 березня 2023 року суд залучив до участі у справі за позовом ОСОБА_2 в якості співвідповідача ОСОБА_4 , об`єднав в одне провадження дану справу зі справою за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також витребував копію спадкової справи. Підготовче судове засідання було відкладне на 03 квітня 2023 року.

03 квітня 2023 року ухвалою суд закрив підготовче провадження, призначив справу до судового розгляду по суті і задовольнив клопотання позивача ОСОБА_2 про виклик свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Ухвалою від 01 травня 2023 року суд залишив без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

01 травня 2023 року суд залишив без розгляду клопотання позивачки ОСОБА_4 про допит свідків.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 , оскільки строк для подання заяви про прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову, через його необґрунтованість, вважають, що наведені в позові причини для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є неповажними і не були доведені належними доказами.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до таких висновків.

Встановлені судом обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 8; 35).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (а.с. 9; 36).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим (повторно) 13 грудня 2022 року Тисменицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_10 ( а.с. 7).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 14 грудня 2022 року, підтверджено, що ОСОБА_6 і ОСОБА_11 уклали шлюб 24 лютого 1987 року, прізвище дружини після шлюбу - ОСОБА_12 (а.с. 42).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого (повторно) 14 грудня 2022 року Виконавчим комітетом Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ( а.с. 37).

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 , виконавчим комітетом Липівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області 27 травня 2004 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис № 5. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_4 (а.с.38).

Згідно будівельного паспорту ОСОБА_6 був власником домоволодіння, яке складається з житлового будинку та будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-14).

Відповідно до довідки №370 від 15 грудня 2022 року виданої Липівським старостинським округом №3 Тисменицької міської ради, згідно із записом в погосподарській книзі № 5 за 2011-2015 роки особовий номер НОМЕР_6 , за померлим ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 значиться будинковолодіння, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, які розташовані в АДРЕСА_1 на земельній ділянці Липівського старостинського округу Тисменицької міської ради. На час смерті разом із ним проживали: ОСОБА_5 дружина, без реєстрації (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ); ОСОБА_2 - син (а.с.16).

Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб №42-АП-01-2023 від 03 січня 2023 року, виданою Тисменицькою міською радою, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

В акті обстеження матеріально-побутових умов № 4 від 09 лютого 2023 року вказано, що ОСОБА_2 дісно станом на 09 лютого 2023 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60).

Відповідно до довідки № 30 від 08 лютого 2023 року, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на день смерті проживала без реєстрації за адресою6 АДРЕСА_1 . Разом з нею проживав і був зареєстрований син ОСОБА_2 (а.с. 61).

23 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері - ОСОБА_5 (а.с. 77).

Постановою державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. від 23 грудня 2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини (а.с. 15).

20 грудня 2022 року ОСОБА_4 звернулася до Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері - ОСОБА_5 (а.с. 87).

Згідно з постановою державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Колтун С.В. від 30 грудня 2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини (а.с. 44).

Релевантні норми права.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 26 червня 2019 року № 61-38298св18, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Висновки суду:

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, ОСОБА_4 зазначила, що вона не мала об`єктивної можливості звернутись до нотаріуса чи нотаріальної контори з метою вирішення питання про прийняття спадщини, оскільки з 2019 року проживає та працює в Польщі, а з 12 березня 2020 року на усій території України був запроваджений карантин і були обмежені регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів. Окрім того, вона не мала правовстановлюючих документів і будучи юридично не обізнаною особою не знала про необхідність подання відповідної заяви до нотаріальної контори.

Стосовно, проживання ОСОБА_4 в Польщі, суд відмічає таке:

Так, порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку).

Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Крім того, у законодавстві України існує механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України» ( далі - Положення).

Пунктом 3.11.3 Положення передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Отже, позивач ОСОБА_4 не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до консула консульської установи України в Польщі або направити нотаріусу заяву про прийняття спадщини поштою, а тому перебування позивача за межами України не може вважатись поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Щодо введення на території України карантинних обмежень, суд звертає увагу на таке:

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Але, це не стосується вчинення нотаріальних дій, в тому числі, і тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків (наприклад, оформлення спадщини).

Згідно з інформації, оприлюдненої Нотаріальною палатою України, нотаріуси України працювали та продовжують працювати у період карантину.

Вчинення нотаріальних дій відбувається з дотриманням профілактичних заходів для запобігання поширенню коронавірусу.

Пом`якшення карантину, запроваджені Урядом із 11 травня 2020 року (постанова від 04 травня 2020 №343 про внесення змін до постанови від 11 березня 2020 № 211), не стосуються органів нотаріату, адже жодних заборон для роботи нотаріусів раніше не встановлювалося.

Нотаріуси виконують виключно делеговані державою функції, не є суб`єктами господарювання, а тому на нотаріат не поширювалася постанова №211 щодо заборони роботи бізнесу.

Надіслання заяви про прийняття спадщини поштою передбачено пунктом 3.5глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012року №296/5,в якій зазначено, що якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.

Під час карантину особа мала право засвідчити свою заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса за своїм місцем проживання та вже посвідчену заяву надіслати поштою.

Згідно Листа Міністерства юстиції України від 17.03.2020 №1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» та відповідних роз`яснень на офіційному сайті Міністерства юстиції України https://minjust.gov.ua/ на період дії карантину в усіх державних нотаріальних конторах рекомендовано обмежити прийом громадян, здійснювати прийом громадян виключно для вчинення невідкладних нотаріальних дій, пов`язаних з можливим пропуском передбачених законодавством строків, а також порушенням прав громадян, за попереднім записом в телефонному режимі.

Приватним нотаріусам рекомендовано також обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Також передбачено надання консультацій та роз`яснень з питань вчинення нотаріальних дій дистанційно засобами телефонного зв`язку, або шляхом електронного листування.

Законодавець встановлює кілька шляхів прийняття спадщини, як це можна зробити в умовах карантину. Зокрема, це можливість направлення заяви поштою. Нотаріус зобов`язаний прийняти цю заяву та завести спадкову справу, щоб особа не пропустила строк для прийняття спадщини.

Таким чином, посилання ОСОБА_4 на ці обставини, не можна приймати до уваги як поважні причини, які виключали можливість спадкоємцю своєчасно подати заяву про прийняття спадщини будь-якими засобами зв`язку, у тому числі і поштового зв`язку, електронного зв`язку, телеграмою, факсом тощо.

Посилання ОСОБА_4 на ті обставини, що рух міського транспорту був повністю зупинений не заслуговують на увагу, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 із змінами на час строку подання заяви про прийняття спадщини передбачалася заборона з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р.: перевезення понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху; перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі, з 06.04.2020 року змінами заборонено регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, зокрема пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, крім перевезення:легковими автомобілями;службовими та/або орендованими автомобільними транспортними засобами працівників підприємств, закладів та установ незалежно від форми власності, які забезпечують охорону здоров`я, продовольче забезпечення, урядування та надання найважливіших державних послуг, енергозабезпечення, водозабезпечення, зв`язок та комунікації, фінансові та банківські послуги, функціонування інфраструктури транспортного забезпечення, сфери оборони, правопорядку та цивільного захисту, об`єктів критичної інфраструктури, які мають безперервний промисловий цикл, за умови забезпечення водіїв та пасажирів під час таких перевезень засобами індивідуального захисту в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб і виключно за маршрутами руху, погодженими з органами Національної поліції, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів. Вищенаведені положення нормативних актів не свідчать про повне зупинення руху міського транспорту, а лише запроваджує обмеження.

Отже, зазначені ОСОБА_4 обставини не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Стосовно необізнаності позивача, суд відмічає таке:

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 11.11.2020 року у справі №750/262/20 зазначив, що правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року N 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18).

Таким чином, юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, а також саме по собі перебування за межами України свідчать про відсутність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення необхідних дій для прийняття спадщини.

Відповідно позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно вимог ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд повинен врахувати, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу, що представником позивача ОСОБА_3 подані такі докази: договір про надання правничої правової допомоги від 25 квітня 2023 року, відповідно до п.4.1 якого, сума гонорару складає 10000 грн. (а.с. 120), ордер (а.с. 112), акт виконаних робіт (а.с. 134), квитанцію до прибуткового касового ордеру №02/23 від 25 квітня 2023 року на 10000 грн. (а.с. 133).

Так, відповідно акту виконаних робіт та згідно з матеріалами справи, адвокат Новосільська О.Б. надала консультацію ОСОБА_2 , ознайомилася з матеріалами справи, підготувала правову позицію і склала заяву про залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, приймала участь в двох судових засіданнях 01 травня 2023 року і 10 травня 2023 року.

Представник позивача заперечував проти стягнення судових витрат на правову допомогу через їх необґрунтованість.

За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів суд встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.

Відповідно, відшкодування заявлених відповідачем витрат у розмірі обумовленого сторонами угоди гонорару в сумі 10 000 грн з посиланням на включення у такий всіх видів правової допомоги і надання їх у вигляді консультації та участі в судових засіданнях, без урахування складності справи, інших істотних обставин, витраченого адвокатом часу, суперечить принципу розподілу судових витрат. Розмір таких витрат є надто завищеним та необґрунтованим.

Доводи представник позивача щодо неспівмірності судових витрат із складністю цієї справи, обсягом послуг адвоката, часом, витраченим на надання таких послуг, є частково обґрунтованими.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на подані представником відповідача процесуальні документи, доказове наповнення матеріалів справи та їх об`єм, враховуючи складність справи та виконані роботи, тривалість судових засідань, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Тисменицька міська рада Івано-Франківської області, , місцезнаходження: вул. Галицька, 17, м. Тисмениця, Івано-Франківської області.

Дата складення повного рішення суду - 15 травня 2023 року.

Суддя Максим ОЛІЙНИК