Провадження № 2/161/1622/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2023 Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

за участі: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Собковського С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Луцькводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення,

В С Т А Н О В И В:

04.11.2021 року позивач КП «Луцькводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення (цивільна справа № 161/19890/21).

16.03.2023 року предстаником позивача було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої остання просила стягнути спірну заборгованість лише з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки відповідач ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , в яку надавалися послуги КП «Луцькводоканал», не проживала.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив закрити провадження у справі щодо його довірительки.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.11.1994 року відповідач ОСОБА_3 у зв`язку із одруженням змінила свою прізвище на « ОСОБА_5 ».

Крім того, ОСОБА_2 на момент звернення КП «Луцькводоканал» до суду з позовом про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення не була споживачем вказаних послуг, а тому між останніми станом на 04.11.2021 року спору з даного приводу не було.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20.09.2021 року в справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

За наведених обставин, суд вважає за необхідне провадження у справі за позовною заявою КП «Луцькводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Разом з тим, у зв`язку з необгрунтованим залученням до участі при вирішенні спору, представник відповідача ОСОБА_2 ставить питання про компенсацію за рахунок позивача судових витрат, які були понесені її довірителькою у зв`язку з розглядом даної справи.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_6 та адвокатом Собковським С.С. 30.01.2023 року було укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № б/н, за умовами якого виконавець взяв на себе зобов`язання у юридичному супроводі клієнта в межах цивільної справи № 161/19890/21.

Як вбачається із розрахунку до вищевказаного договору, загальна вартість правничої допомоги наданої адвокатом Собковським С.С. склала 10000 грн.

Факт сплати ОСОБА_6 на користь адвоката Собковського С.С. 10000 грн. на виконання Договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 30.01.2023 року підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордера № 7 від 14.02.2023 року.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На переконання суду розумний та обгрунтований розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню із ДП «Луцькводоканал» на користь ОСОБА_6 за наслідками розгляду даного спору, складає 2000 грн.

Також судом встановлено, що при зверненні ОСОБА_6 до суду із заявою про перегляд заочного рішення, постановленого 18.01.2022 року в цивільній справі № 161/19890/21, останньою було сплачено 536,80 грн.

Із наведеного слідує, що понесені позивачкою та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення в розмірі 536,80 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн. підлягають стягненню із позивача на її користь.

Керуючись ст. ст. 142, 255, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Луцькводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрити.

Стягнути з Комунального підприємства «Луцькводоканал» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи в сумі 2000 (дві тисячі) грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складення ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України з дня складення ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складений 03 травня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук