Справа № 740/84/23
Провадження № 2/740/305/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.

за участю секретаря судового засідання Зінич А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

установив:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 . За життя остання заповіт не залишила. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. До складу спадкового майна входить, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 . За заявою позивача нотаріусом заведено спадкову справу щодо майна померлої.

Державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори, виконуючим обов`язки державного нотаріуса Ніжинської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Але крім земельних ділянок до складу спадщини входить і зазначене будинковолодіння, яке відноситься до суспільної групи господарств робітничий двір. У зв`язку з тим, що первинна реєстрація права власності на житловий будинок за вказаною адресою не була проведена, правовстановлюючі документи відсутні, позивач не має іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на вказане нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 січня 2023 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10-00 год. 15 лютого 2023 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 15 лютого 2023 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду по суті на 30 березня 2023 року 09-00 год.

30 березня 2023 року судове засідання відкладено на 25 квітня 2023 року 09-00 год.

У справі міститься заява представника позивача адвоката Луєнка Ю. В., в якій просив справу розглянути за їхньої з позивачем відсутності, позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача сільський голова Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Лозян Ф. подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з довідкою Комунального підприємства «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради № 518 від 19.12.2022, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано, що підтверджується також відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а. с. 14, 15).

Згідно з довідкою Кукшинського старостинського округу Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 321/11-19 від 26.12.2022 станом на 14 квітня 1991 року за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 голова будинковолодіння, ОСОБА_2 дружина. Господарський двір відноситься до типу робочого (а. с. 16).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18 травня 1971 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_2 , про що свідчить копія спадкової справи № 125/2012, заведеної Ніжинською районною державною нотаріальною конторою.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері, на підставі якої 03.06.2019 заведено спадкову справу № 207/2019.

Згідно з копією спадкової справи № 207/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , наданою Другою чернігівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Кукшинської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, площею 2,4776 га, 2,3553 га, 2,3493 га, 1,7398 га.

За твердженням позивача, що підтверджується матеріалами справи, до складу спадщини після смерті матері входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який його мати за свого життя не оформила у встановленому законом порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, відповідно до законодавства, чинного до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Згідно зі ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року (зі змінами) на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5, а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26, та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69, які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженою наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48.

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону.

Відтак, слід керуватися вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР 1969 року, за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалося подружжя.

Так, згідно із ч. 1 ст. 22 цього Кодексу майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у рівних частках по 1/2 частині кожному.

Відповідно до ст. 1216 1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Оскільки спадкодавець мати позивача за свого життя не оформила у встановленому законом порядку право власності на спірне будинковолодіння, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на це майно після смерті матері, при цьому отримав відповідні свідоцтва щодо іншого майна земельних ділянок, то його права підлягають захисту в обраний ним спосіб.

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначене будинковолодіння порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 04.05.2023.

Суддя І. М. Шевченко