Справа № 212/1512/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Зіміна М.В., з участю секретаря судового засідання Курдупової А.В.,

за участі: представника позивача адвоката Толстих О.Ю.,

представника відповідача Штефан Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком, середнього заробітку за час затримки одноразової виплати, моральної шкоди, спричиненої неотриманням одноразової виплати, -

встановив:

03 березня 2023 року адвокат Толстих О.Ю. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат», у якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 28660,53 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, в рахунок невиплаченої одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком; середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 67980,96 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору; грошові кошти в сумі 14330,26 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої неотриманням одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, безперервно, понад 36 років. 03.06.2022 її було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні ОСОБА_1 не було виплачену одноразову виплату в розмірі тримісячної середньої зарплати, що передбачено Колективним договором АТ «Кривбасзалізрудком» (далі Колективний договір) та Галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 (далі Галузева угода). У зв`язку з не проведенням повного розрахунку при звільненні вважає, що відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, а також моральну шкоду.

Ухвалою суду від 07 березня 2023 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою судді від 07 березня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

31 березня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не визнав позовні вимоги, зазначив, що Колективним договором були передбачені одноразові виплати при виході на пенсію за віком, про що було відомо позивачці, що спростовує її доводи про те, що вона дізналася про можливість таких виплат лише у лютому 2023 року. 21.04.2022 наказом роботодавця на період дії воєнного стану було зупинено дію деяких пунктів Колективного договору у тому числі п.п. 25.13, 25.16, що регламентують одноразові виплати при виході на пенсію за віком. Позивач була звільнена 03.06.2023, в день звільнення отримала табуляграму з інформацією про нараховані суми при звільненні, таким чином вона пропустила тримісячний трок позовної давності, звернувшись до суду 03.03.2023 і про поновлення строків не заявляла. У зв`язку з відсутністю підстав для виплати позивачу при звільненні одноразової виплати, на переконання відповідача, вимоги про сплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, які є похідними, також не мають жодних підстав. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку обмежується терміном не більше ніж 6 місяців, тоді як позивачем наведений розрахунок більше 6 місяців. Посилання в позовній заяві на моральні страждання позивача є необґрунтованими. Просить суд застосувати строки позовної давності визначені ст. 233 КЗпП України, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

12 квітня 2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява, у якій позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 31577,83 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, в рахунок невиплаченої одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком; середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 70025,04 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору; грошові кошти в сумі 15788,91 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої неотриманням одноразової виплати працівнику при виході на пенсію за віком, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Толстих О.Ю. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та заначив, що строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, визначенні ст. 233 КЗпП України, продовжуються на строк дії карантину.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 не визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав викладених у письмовому відзиві. Зазначила, що роботодавцем не нараховувалась ОСОБА_1 одноразова допомога при виході на пенсію за віком в розмірі тримісячної середньої зарплати у зв`язку із призупиненням відповідного пункту Колективного договору на час дії воєнного стану.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, що спір виник у зв`язку із невиплатою одноразової виплати при виході на пенсію, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення трудового законодавства.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Кривбасзалізрудком», працюючи машиністом підіймальної машини шахти «Родіна» з 03.02.1986 по 03.06.2022. (а.с. 8-10)

03 червня 2022 року ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком згідно зі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 42-43)

Колективним договором ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на 2020-2022 року встановлено, що працівнику при виході на пенсію за віком виплачувати одноразову виплату у розмірі, що залежить від стажу роботи у комбінаті, а саме, зокрема тримісячної середньої зарплати при стажі від 20 і більше років (пункт 25.13 Договору). (а.с.54-56)

Згідно з Наказом АТ «Криворізький залізорудний комбінат» № 1497 від 21.04.2022 зупинено на період воєнного стану дію пунктів 25.13, 25.16 Колективного договору ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на 2020-2022 роки, а також припинено здійснювати виплати, передбачені вказаними пунктами Колективного договору. (а.с. 57)

Як вбачається з табуляграми нарахування ОСОБА_1 заробітної плати за червень 2022 року, останній роботодавцем не нараховувалась одноразова виплата при виході на пенсію за віком в розмірі тримісячної середньої зарплати. (а.с. 13)

Відповідно до ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами..

Положеннями ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами.

Статтею 9 цього ж Закону передбачено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Галузева угода гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки діє безпосередньо і поширюється на всіх працівників, які уклали договори про трудові відносини з підприємствами гірничо-металургійного комплексу України, незалежно від форм власності, а також у частині, обумовленій окремими пунктами, - на осіб, що потребують особливої соціальної підтримки згідно з п.6.13 (п.1.4).

АТ «Криворізький залізорудний комбінат» відноситься до підприємств металургійної і гірничодобувної промисловості України, тому її умови розповсюджуються на АТ «Кривбасзалізрудком» і застосовуються до врегулювання даних спірних правовідносин між сторонами у справі.

Пунктом 6.1 розділу VI «Соціальний захист та задоволення духовних потреб» зазначеної Угоди передбачено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на підприємстві, а саме в розмірі середньомісячної заробітної плати при стажі роботи від 7,5 до 15 років; від 15 до 20 років двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років тримісячної середньої заробітної плати.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Зупинивши дію положень Колективного договору в частині виплати одноразової допомоги при виході на пенсію, роботодавець тим самим погіршив становище працівників підприємства у порівнянні з умовами Галузевої угоди.

Таким чином, оскільки позивач на момент виходу на пенсію мала стаж роботи на підприємстві відповідача понад 20 років, на неї розповсюджується дія пункту 6.1. Галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки, згідно з яким при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена їй вихідна допомога в розмірі тримісячної середньої заробітної плати. Оскільки така умова не була дотримана роботодавцем, суд вважає, що позивач правомірно звернувся до відповідача з такою вимогою.

Згідно з довідкою від 29.03.2023 заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці перед звільненням (квітень-травень 2022 року) склала 10525,94 грн. (21051,89 грн. / 2 міс.). (а.с. 50)

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню одноразова виплата при виході на пенсію у розмірі 31577,83 грн. (10525,94 грн. / х 3).

Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до п. 5 розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати» основою для визначення загальної суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно із п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Пунктом 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, передбачено нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з довідкою АТ «Кривбасзалізрудком» від 29.03.2023 середньогодинна заробітна плата позивача становить 57,21 грн., середньоденна заробітна плата 457,68 грн. (а.с. 50)

Заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 70025,04 грн. (153 робочих дні х 457,68 грн.) більш ніж у два рази перевищує розмір заборгованості із невиплаченої позивачу при звільненні одноразової допомоги при виході на пенсію.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості з виплати працівнику одноразової допомоги при виході на пенсію, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 56294,64 грн. (123 робочих дні х 457,68 грн.)

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, визначених ст. 233 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Водночас, згідно із Законом України від 30.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП доповнено главою XIX, згідно якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач звернулася до суду 03.03.2023 під час дії карантину, то позивачем тримісячний строк не пропущений, оскільки вказаний строк продовжується на строк дії карантину.

Суд також зазначає, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так й механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, невиплати коштів при звільненні, що призвели до моральних страждань працівника та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, то обов`язок по відшкодуванню моральної покладається на власника або уповноважений ним орган.

При цьому за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, з якою погодився і Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 296/10853/16-ц (провадження № 61-28488св18).

ОСОБА_1 сумлінно працювала на підприємстві відповідача понад 36 років, нагороджена медаллю почесного ветерану праці АТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 13), не допускала порушень дисципліни, суворо дотримувалась трудового законодавства, і відповідачем не спростовані ці факти. Відповідачем, в свою чергу, було допущено порушення законодавства про оплату праці та обов`язків, встановлених «Колективним договором», що безумовно негативно вилинуло на моральний стан позивача.

Оскільки судом було встановлено факт завдання позивачеві моральної шкоди внаслідок невиплати одноразової вихідної допомоги при звільненні в сумі 3-х розмірів середнього заробітку позивача, то суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди позивачу порушенням його трудових прав суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір відшкодування ОСОБА_1 немайнової шкоди відповідачем по даній справі слід визначити в розмірі 7 000 грн., зважаючи при цьому на те, що дієвим механізмом компенсації порушення трудових прав позивача в частині невиплати одноразової грошової допомоги є механізм, визначений ст. 117 КЗпП України, тобто стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що виконуючи судове рішення про стягнення на користь працівника вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, завданої порушенням трудових прав, роботодавець як податковий агент утримує із присуджених сум відповідні податки і збори, оскільки суд, задовольняючи позовні вимоги працівника, визначає суму без утримання податків й інших обов`язкових платежів, так як справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого на підставі закону виступає роботодавець, тому суд, задовольняючи вимоги про стягнення зазначених сум на корись ОСОБА_1 , визначає такі суми без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 07 березня 2023 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави підлягає стягненню судовій збір за позовні вимоги майнового характеру в розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 274, 279, ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення одноразової виплати, що нараховується при виході на пенсію за віком, середнього заробітку за час затримки одноразової виплати, моральної шкоди, спричиненої неотриманням одноразової виплати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу при виході на пенсію у розмірі тримісячної середньої заробітної плати в сумі 31 577 (тридцять одну тисячу п`ятсот сімдесят сім) гривень 83 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 56 294 (п`ятдесят шість тисяч двісті дев`яносто чотири) гривні 64 копійки без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, моральну шкоду в сумі 7 000 (сім тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його підписання безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , місце реєстрації: 50029, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, вул. Симбірцева, буд. 1а.

Повний текст рішення складено та підписано 05 травня 2023 року.

Суддя: М. В. Зімін