печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі: головуючого - суддісуддіОстапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання -Ковалівській В.В.

за участю

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 травня 2017 року ОСОБА_1 (далі Позивач або Позикодавець) передавав в позику ОСОБА_3 (далі Відповідач або Позичальник) грошову суму в розмірі 350 000 доларів США. 23.05.2017 року підтвердження отриманої позики Відповідач власноруч склав та підписав розписку, якою підтвердив, що він отримав грошові кошти в позику. Згідно з домовленістю Позивача та Відповідача отримані грошові кошти Відповідач зобов`язався повернути до 01.07.2017 року. Позивач свої зобов`язання щодо гадання грошових коштів в позику виконав повністю, що підтверджується розпискою Відповідача. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення позики не виконав та позику в встановлений термін не повернув. Позивач неодноразово усно звертався до відповідача з вимогою повернути позику, проте всі вимоги залишилися без задоволення. Відповідач грогові кошти на момент подання позову не повернув. Тому позивач просить стягнути з відповідача суму позики 350 000 доларів США та 3% річних в сумі 36 047,17 доларів США. В судовому засіданні позивач та представник позивача - ОСОБА_2 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням письмових пояснень та вказували,що не пропустив строки позовної давності, щодо подання позовної заяви до суду, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами та доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неоднаразово продовжено. Відповідач - ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вказав, що кошти не отримував. Представник відповідача - ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження у порядку позовного загального провадження. Ухвалою суду від 15.07.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки відповідача ОСОБА_3 . З дослідженої розписки від 23.05.2017 року, суд встановив, що ОСОБА_3 (паспортні дані НОМЕР_1 , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві, 23.05.2017 року одержав в борг від ОСОБА_1 , а саме грошові кошти в сумі 350 000,00 доларів США на термін до 01.07.2017 року. За домовленістю сторін ОСОБА_3 зобов`язується повернути гроші в повному обсязі до 07 липня 2017 року. Вище зазначена розписка складена від 23.05.2017 року повністю підтверджує як факт отримання ОСОБА_3 коштів за договором позики, так і її зобов`язання повернути ці кошти до 01 липня 2017 року. Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав суду оригінал розписки відповідача від 23.05.2017 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 23.05.2017 року. Посилання відповідача на договір про співпрацю від 11.11.2021 року, не може бути взятий до уваги, оскільки не містить посилання на розписку від 20.05.2017 року. А тому у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики та повернув повністю або частково кошти саме за цим договором позики. Щодо твердження представника відповідача, про застосування строків позовної давності, щодо подання позовної заяви та стягнення 3% річних, необхідно зазначити, наступне відповідно до ст. 257, 266 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, однак представником позивача були зазначені, обставинами,що оскільки на території України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненою корона вірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами та доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неоднаразово продовжено, тому твердження представника відповідача щодо пропуску подання позовної заяви та стягнення 3% річних, спростовується у звязку з вищевикладеними обставинами. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконав зобов`язання за даним договором, а тому зобов`язаний повернути позивачу борг в сумі 350 000,00 доларів США. Щодо нарахування 3 % річних необхідно зазначити наступне. Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Отже, стягнення із відповідача суми боргу у іноземній валюті відповідає як вимогам цивільного законодавства, так і узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року N 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Суму 3% річних за період з 02.07.2017 року по 06.12.2020 року, в сумі 36 047,17 доларів США., тобто до моменту подачі позову до суду, однак суд враховує 3% річних з моменту, коли відповідач повинен був повернути кошти до 01.07.2020 року, тобто за три роки. У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму основного боргу за розпискою в сумі 350 000 доларів США та 3 % річних передбачених ст.625 ЦК України., в сумі 34546,22 доларів США, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволеню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10 510 грн., сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви. Керуючись ст.ст. 2, 11-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 350 000 дол. США, 3% річних в розмірі 31546,22 дол.США , судові витрати в сумі 10 510 грн. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 відповідач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_2

Дата складання повного тексту рішення 28.04.2023 р Суддя Т.В.Остапчук