Дата документу 19.04.2023
Справа № 334/5533/22
Провадження № 2/334/458/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

за участю: позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Огійченко Є.В.,

встановив:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідачки на її користь вартість повернутого продавцю товару в сумі 18 040 гривень та неустойку в розмірі одного відсотка вартості продукції, який складає 180,40 гривень за кожний день затримки повернення грошей, починаючи з 05.10.2022 до моменту фактичного виконання судового рішення.

В обґрунтування позову зазначила, що 06.09.2022 зробила замовлення статуетки зі стразами Сваровські «Золотий лицар з щитом» від Anframa вартістю 18 040 гривень, яка була відправлена накладним платежем транспортною компанією «Нова Пошта». 08.09.2022 посилка нею оглянута, перевірено наявність всіх камінів Сваровські і отримана на «Нова Пошта», вартість статуетки в сумі 18 040 гривень сплачена. Вдома було виявлено недоліки на голові коня чорна пляма, тулуб лицаря хитається, спис з нерівностями, коробка брудна. 10.09.2022 через соціальну мережу Вайбер написала та скинула фото та відео наслідків. Попросила обміняти статуетку. Того ж дня, на пропозицію Інтернет-магазину подарунків FAMA повернути її погодилася. Посилка отримана відповідачем 12.09.2022. Позивачка просила інтернет-магазин повернути їй статуетку, тому як вона їй вже не потрібна, на що отримала відмову. Магазин запропонував замінити пошкоджений товар, але вона відмовилася та просила повернути кошти. 16.09.2022 позивачка через соціальну мережу Telegram інтернет-магазину та рекомендованим листом на адресу магазину позивачка надіслала заяву, в якій просила усунути за рахунок продавця недоліки або замінити на статуетку належної якості, за можливості повернути кошти. 17.09.2022 продавець магазину заперечив механічні зміни в статуетці. 19.09.2022 позивачка знову попросила повернути їй кошти, на що отримала лист відмову. 23.09.2022 без узгодження та без попередження про відправку позивачку повідомлено про знаходження статуетки у відділенні «Нова Пошта». Після повернення відправлення до м. Києва, продавець повторно направив на адресу позивачки статуетку. 04.10.2022 позивачка подала заяву на повернення коштів, на що знову отримала відмову.

Представник відповідачки адвокат Васильняк В.І. подав відзив на позов, в якому виклав наступні заперечення. Позивачка зробила замовлення товару через сайт Компанії. Під час замовлення товару через сайт позивачкою погоджено Договір-оферту на купівлю товару через Інтернет-магазин. У випадку виявлення недоліків/пошкоджень, нестачі зафіксувати фото або відео зйомкою, а також в акті. Позивачкою було придбано товар та отримано через перевізника «Нова Пошта» 08.09.2022. Незважаючи на прийняття товару, позивачка звернулася з проханням замінити його на інший, на що компанія погодилася. Однак, позивачка неодноразово відмовилася отримувати направлений товар. Товар був застрахований на «Новій Пошті» та в разі пошкодження перевізником підлягав відшкодуванню за рахунок « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Однак, через фактичне отримання позивачем товару таке відшкодування стає неможливим. Вимога позивачки була направлена через 1 місяць та 9 днів після фактичного отримання товару позивачем і ґрунтується не через істотний недолік товару, а начебто через наявність інших причин. Магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » погодився направити позивачці будь-який інший товар за ціною статуетки на власний вибір, незважаючи на порушення позивачем порядку повернення товару. Вимогу позивача про заміну товару було задоволено.

Позивачкою подано відповідь на відзив відповідачки, в якому зазначено, що на сайті відсутнє застереження про неможливість здійснення покупки без ознайомлення з умовами Договору оферти. З наданого відповідачкою тексту Договору неможливо встановити час його розміщення на сайті, зміни його умов, ким складено та на підставі чого. Будь-які умови договору, що обмежують права покупця фізичної особи з правами, встановленими зокрема Законом України «Про захист прав споживачів» є нікчемними, що стосується також обмеження права споживання на розірвання укладеного на відстані договору шляхом повідомлення продавця про це протягом 14 днів з моменту отримання товару. Між продавцем та позивачкою було погоджено заміну пошкодженого товару на інший. Однак, позивачка не обирала та не погоджувалась на отримання іншого товару. В межах 14 днів вона направила продавцю прохання повернути кошти за придбаний товар.

Представник відповідачки надав заперечення на позов, в якому вказав, що позивачка замовила товар на сайті інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». На сайті інтернет-магазину реалізується сувенірна продукція різних продавців та виробників. Замовити товар не можливо без попереднього ознайомлення та погодження умов Договору оферти, який є загальним для всіх видів продукції. Без такого погодження замовити товар неможливо. Вважає, що оскільки позивачка виявила пошкоджений товар 10.09.2022, а отримала 08.09.2022, вона самостійно пошкодила товар та після прийняття унеможливила страхове відшкодування товару. Позивачка звернулася з проханням замінити товар на обраний інший та в подальшому відмовилася, що вказує на недобросовісне поводження та постійну зміну своїх вимог до магазину. Також, позивачкою не надано доказів того, що відповідачка отримала сплачені нею грошові кошти.

Ухвалою від 28.11.2022 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 22.02.2023 замінено первісного відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 належним відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Огійченко Є.В. в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримали.

Відповідачка ФОП ОСОБА_2 та її представник адвокат Васильняк Р.І. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідачки подав заяву про розгляд справи без їх участі. Позов не визнав.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши заяви по суті спору, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, що передбачено статтею 655 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 704 ЦК України, якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Стаття 3 Закону України в ід 03.09.2015 № 675-VIII «Про електрону комерцію»(далі Закон № 675-VIII) встановлює, що електронна комерція це відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру.

Згідно зі статтею 8 Закону № 675-VIII права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII договір, укладений на відстані, - це договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Суд встановив, що 08.09.2022 між споживачем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу статуетки зі стразами Сваровські «Золотий лицар з щитом» від Anframa (далі статуетка). На виконання умов договору відповідачка передала позивачці статуетку, шляхом направлення поштою, а позивачка прийняла товар та сплатила за нього 18 040 гривень, сплативши вказані грошові кошти грошовим переказом під час отримання товару. Вказані обставини підтверджуються товарним чеком № 16713 від 06.09.2022, експрес-накладною № 4089 та фіскальним чеком від 08.09.2022.

Вказаний договір є укладеним на відстані за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

10.09.2022 в месенджері «Viber» позивачка ОСОБА_1 повідомила інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що товар отримала 08.09.2022. Однак, детально було оглянуто товар вже 10.09.2022 та виявлено брудні коробку та тканину, тулуб лицаря, який хитається, на голові коня чорна пляма. Просила замінити товар на інший. Вказані обставини підтверджуються протоколом огляду переписки у Вайбері та витягами вказаної переписки.

11.09.2022 ОСОБА_4 на адресу ОСОБА_5 , яка була зазначена в повідомленні в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », здійснено відправлення статуетки з оголошеною вартістю 18 000 гривень, що підтверджується експрес-накладною № 2512, протоколом огляду переписки в Telegram-каналі, витягами переписки.

12.09.2022 позивачка направила повідомлення в Telegram-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в якому просила продавця повернути їй кошти за товар, проте, отримала відмову, що підтверджується протоколом огляду переписки в Telegram-каналі та витягами переписки.

16.09.2022 позивачка ОСОБА_1 звернулася до керівника Інтернет-магазину подарунків FAMA із заявою, в якій просила за рахунок продавця усунути наявні недоліки товару або замінити товар на товар належної якості протягом 14 днів, а у разі неможливості повернути їй кошти, що підтверджується витягами переписки в Telegram-каналі, описом вкладення рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та накладною № 776.

Інтернет-магазин подарунків « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у відповідь на вказану заяву позивачки надала лист, яким повідомив, що право на заміну товару або розірвання договору купівлі-продажу товару виникає у споживача за умови виявлення саме істотного недоліку протягом гарантійного строку, який виник з вини виробника товару. Компанія готова безоплатно усунути недоліки товару або здійснити заміну товару на інший за ціновою категорією.

Позивачці двічі було надіслано товар, отримувати який вона відмовилася, що підтверджується витягами з інформацією про посилку, деталі її маршруту за номером накладної 9300.

17.10.2022 позивачка звернулася до керівника Інтернет-магазину подарунків «FAMA» із заявою, в якій просила повернути кошти за повернутий нею товар в розмірі 18 040 гривень, що підтверджується протоколом огляду переписки в Telegram-каналі, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та накладною № 588.

Згідно з листом директора Інтернет-магазину подарунків «FAMA», позивачці відмовлено у поверненні коштів за товар.

Відповідно до витягів з сайту Інтернет-магазину подарунків «FAMA» наявна інформація про договір оферти на купівлю товару через Інтернет-магазин та його текст.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1023-XII продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до статті 7 Закону № 1023-XII виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк на комплектуючі вироби повинен бути не менший, ніж гарантійний строк на основний виріб, якщо інше не передбачено нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції.

Відповідно до статті 8 Закону № 1023-XII у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: (1) пропорційного зменшення ціни; (2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; (3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: (1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; (2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача. Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті. При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частішою першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін. У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред`явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII визначено, що істотним недоліком є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Системний аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що для встановлення істотності недоліку товару необхідно наявність таких ознак: неможливість чи недопустимість використання товару за призначенням; виникнення недоліку з вини виробника (продавця, виконавця); повторний прояв недоліку з незалежних від споживача причин після його усунення, а також наявність хоча б однієї з таких ознак: він взагалі не може бути усунений; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Підставами позову є, у тому числі, повернення грошової суми, сплаченої позивачкою відповідачу за товар з істотним недоліками.

Проте, суду не надано доказів того, що статуетка містить істотні недоліки, які роблять неможливим чи недопустимим її використання відповідно до її цільового призначення. З клопотанням про призначення експертизи позивачка та її представник не звертались. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити обставину того, що статуетка містить істотні недоліки.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1023-XII споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням.

Згідно з частиною другою цієї статті, якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 1023-XII при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Права споживача в разі укладення договору на відстані регулюються статтею 13 Закону України «Про захист прав споживачів», яка є спеціальною для такого виду договорів.

За змістом частин четвертої, сьомої статті 13 Закону № 1023-XII споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. До договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону № 1023-XII у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена. У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.

Згідно з приписами частини дев`ятої статті 12 Закону № 1023-XII, якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Суд встановив, що позивачка скористалась своїм правом на розірвання укладеного на відстані договору купівлі-продажу статуетки, звернувшись 12.09.2022 до відповідачкою з заявою про розірвання договору, шляхом надіслання повідомлення в Telegram-каналі «ФАМА». Вказана заява подана нею у строк, встановлений частиною четвертою статті 13 Закону № 1023-XII. При цьому, статуетка була направлена позивачкою відповідачці засобами пошти та в теперішній час перебуває у неї. Таким чином, суд встановив, що договір між сторонами є розірваним.

Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Статтею 906 ЦК України визначено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі.

Таким чином, позов в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки вартості товару в сумі 18 040 гривень підлягає задоволенню.

Суд відхиляє аргумент представника відповідача про те, що позивачкою не доведено, що відповідачка отримала грошові кошти за проданий товар, оскільки він спростовується товарним чеком № 16713 від 06.09.2022, експрес-накладною № 4089 та фіскальним чеком від 08.09.2022, відповідно до яких позивачка сплатила вартість товару грошовим переказом продавцю товару, що не потребує подальшого доказування отримання грошових коштів відповідачкою.

Також, відхиляється його аргумент про пошкодження товару позивачкою, оскільки докази цієї обставини представником відповідачки не надані.

Крім цього, суд відхиляє аргумент представника відповідачки про неналежну поведінку позивачки, яка полягали у зміні вимог до відповідачки про усунення недоліків товару, заміну товару на товар належної якості та повернення грошових коштів, оскільки Закон № 1023-XII не містить заборон щодо одночасного пред`явлення вимог про усунення недоліків товару та розірвання договору, укладеного на відстані за ініціативою споживача.

Однак, вимога про стягнення з відповідачки на користь позивачки неустойки, передбаченої частиною дев`ятою статті 12 Закону № 1023-XII, задоволенню не підлягає, оскільки позивачка не надала відповідного розрахунку, який мав бути перевірений судом, через що суд позбавлений можливості його перевірити та прийняти відповідне рішення.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Представник відповідачки не погодився з розміром судових витрат на правову допомогу позивачки, оскільки їх розмір має завищений характер.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі N 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 01.11.2022 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Огійченко Євгенією Валеріївною укладений Договір про надання юридичної допомоги № 01/11-2022 (далі - Договір). Професійна правнича допомога, обумовлена Договором, надавалась адвокатом на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 30.12.2022. Відповідно до попереднього розрахунку понесених судових витрат від 22.11.2022, рахунків на оплату за договором про надання юридичної допомоги від 22.11.2022 та від 30.12.2022, актів приймання-передачі виконаної роботи від 22.11.2022 та від 30.12.2022, квитанцій № 5 від 22.11.2022 та № 6 від 30.12.2022, позивачкою сплачено представнику 14 900 гривень за надання професійної правничої допомоги.

Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані представником позивачки докази на підтвердження понесених позивачкою витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи те, що справа визнана судом малозначною та розглянута у спрощеному позовному провадженні, суд дійшов висновку про відмову позивачці у відшкодуванні понесених нею витрат на професійну правничу допомогу частково в сумі 8 900 гривень та відповідно не покладання таких витрат у відповідній частині на відповідачку з покладанням на останню обов`язку по відшкодуванню 6 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову та звільнення позивачки від сплати судового збору, суд вирішує питання про стягнення з відповідачки в дохід держави судового збору в сумі 992,40 гривні.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість повернутого продавцю товару в сумі 18 040 (вісімнадцять тисяч сорок) гривень.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складене 24 квітня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: