ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 травня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/695/23

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/699/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Патук А.А.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство економіки України, Приватне акціонерне товариство «Експортно-кредитне агентство»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економіки України, Приватного акціонерного товариства «Експортно-кредитне агентство» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, визнання недійсними записів у трудовій книжці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

У С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Міністерства економіки України (далі Мінекономіки), ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» (далі ПрАТ «ЕКА»), в якому просила: визнати незаконним та скасувати наказ Мінекономіки з особового складу від 22 грудня 2022 року № 139-П «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «ЕКА» від 02 січня 2023 року № 1/К «Про розрахунок ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням»; визнати недійсними записи № 50 та № 51 від 02 січня 2023 року у трудовій книжці; поновити її на посаді тимчасово виконуючої обов`язки члена правління ПрАТ «ЕКА»; стягнути з ПрАТ «ЕКА» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та 100 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначала, що 13 квітня 2021 року на позачерговому засіданні Наглядової ради ПрАТ «ЕКА» її обрано на посаду тимчасово виконуючої обов`язки члена Правління ПрАТ «ЕКА» з 15 квітня 2021 року. 15 квітня між ПрАТ «ЕКА» та позивачкою укладено контракт терміном до 14 квітня 2024 року з можливістю припинення його дії раніше відповідно до п. 5.4 контракту. Наказом Мінекономіки від 22 грудня 2022 року її звільнено із займаної посади та припинено дію контракту. Вважала звільнення незаконним через те, що згідно з п. 112 Статуту ПрАТ «ЕКА» повноваження голови та членів правління припиняються рішенням наглядової ради, а відповідно до п. 92 Статуту питання, які належать до компетенції наглядової ради, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім загальних зборів акціонерів. У оспорюваному наказі від 22 грудня 2022 року зазначено, що ОСОБА_1 звільнено на підставі п.п. 5.4.3.1 п. 5.4 контракту, тобто за рішенням загальних зборів товариства, проте загальними зборами ПрАТ «ЕКА» рішення про припинення її повноважень не приймалося. Наказ про звільнення позивачки підписаний Міністром економіки України, до повноважень якого не належить прийняття рішення про звільнення членів правління ПрАТ «ЕКА». Зазначала, що оскільки її роботодавцем є ПрАТ «ЕКА», правом на звільнення наділене лише товариство в особі уповноважених органів чи осіб.

Указувала, що відповідачами було порушено її гарантії, передбачені ч. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки звільнення відбулося під час її тимчасової непрацездатності з 22 по 30 грудня 2022 року. Крім того наказ від 02 січня 2023 року про розрахунок у зв`язку зі звільненням видано ПрАТ «ЕКА» без належного розпорядчого документу уповноваженого органу управління товариства, оскільки дата звільнення згідно з наказом Мінекономіки від 22 грудня 2022 року та дата фактичного припинення трудових відносин, повного розрахунку та видачі трудової книжки не співпадають, чим не дотримано ч. 1 ст. 47 та ст. 116 КЗпП України.

Посилалась на те, що робота у ПрАТ «ЕКА» була єдиним джерелом доходу її родини, на її утриманні перебувають мати, яка є особою з інвалідністю 2 групи, та батько, який є пенсіонером за віком. Зважаючи на складну економічну ситуацію, рівень безробіття, які склалися у країні через воєнну агресію Російської Федерації, незаконне звільнення та втрата єдиного джерела доходу спричинили їй сильні душевні хвилювання та стрес. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у 100 000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2023 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Мінекономіки, ПрАТ «Експортно-кредитне агентство» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, визнання недійсними записи у трудовій книжці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Роз`яснено позивачці, що розгляд такої справи віднесено до компетенції господарського суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення необґрунтованим та таким, що винесено з порушенням норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не з`ясував природу правовідносин між сторонами і дійшов помилкового висновку щодо визначення юрисдикції даного спору. Позивачка зазначає, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Наголошує на тому, що у порядку господарського судочинства розглядаються трудові спори щодо керівника юридичної особи (її виконавчого органу) лише у разі, якщо такий спір стосується його звільнення на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. В інших випадках трудові спори, у тому числі спори, що виникають з трудових правовідносин, а також позови, спрямовані на захист порушених трудових прав і законних інтересів, повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 757/20430/21-ц.

Указує, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Зазначає, що розірвання трудового договору з членами колегіального виконавчого органу господарського товариства можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Отже умовою для звільнення посадової особи є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття «припинення повноважень» не є тотожним поняттю «звільнення». У зв`язку з наведеним суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що прийняття Мінекономіки наказу про звільнення позивачки від 22 грудня 2022 року є припиненням повноважень члена виконавчого органу ПрАТ «ЕКА».

Посилається на те, що, відкриваючи провадження у справі, районний суд не мав сумніву щодо вирішення справи за правилами цивільного судочинства, що свідчить про упередженість суду під час прийняття рішення про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У наданому відзиві представник відповідача ПрАТ «ЕКА», вважаючи оскаржувану ухвалу суду законною, а вимоги та аргументи апеляційної скарги необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Доводи відзиву зводяться до того, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які їх регулюють, указавши про віднесення даної справи до предметної юрисдикції господарських спорів.

Представник зазначає, що, оспорюючи наказ Мінекономіки від 22 грудня 2022 року про звільнення, ОСОБА_1 посилається про відсутність у Міністра економіки повноважень на його підписання та наголошує на тому, що оспорюваний наказ не є протоколом загальних зборів ПрАТ «ЕКА». Разом з тим, відповідно до Статуту товариства засновником та акціонером товариства є держава в особі КМУ, який здійснює функції з управління корпоративними правами держави через уповноважений ним орган Мінекономіки.

Указує, що на підставі рішення наглядової ради товариства між ПрАТ «ЕКА» та ОСОБА_1 виникли корпоративні правовідносини, оскільки останню обрано на посаду т.в.о. члена правління, що є постійно діючим колегіальним виконавчим органом товариства. Укладення контракту з позивачкою є похідним від рішення уповноваженого органу (Мінекономіки) по обранню її на посаду т.в.о. члена правління, а отже і виникнення трудових правовідносин є похідним від господарських (корпоративних) правовідносин.

Посилається на те, що оскільки держава являється єдиним акціонером ПрАТ «ЕКА», то функції з управління корпоративними правами держави виконуються безпосередньо, без скликання загальних зборів акціонерів товариства, а рішення суб`єкту управління, тобто Мінекономіки, з питань, що належать до компетенції загальних зборів, видаються ним у формі наказу, що підписується Міністром економіки.

Відповідач зазначає, що, наголошуючи на упередженості районного суду щодо закриття провадження у справі, позивачка не наводить жодних обґрунтованих мотивів. У ході розгляду клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі, як такої, що не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позивачкою відвід судді у судовому засіданні не заявлявся.

Мінекономіки відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивачки та представників ПрАТ «ЕКА», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, враховуюче наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дійшовши висновку про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Мінекономіки, ПрАТ «ЕКА» про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, визнання недійсними записи у трудовій книжці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди районний суд виходив з того, що між сторонами виникли корпоративні правовідносини, у зв`язку з чим справа має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 13 квітня 2021 року на позачерговому засіданні Наглядової ради ПрАТ «ЕКА» ОСОБА_1 обрано на посаду тимчасово виконуючої обов`язки Члена Правління товариства з 15 квітня 2021 року, з можливістю припинення її обов`язків за рішенням Наглядової ради без визначення причин (т. 1 а.с. 17-18).

15 квітня 2021 року ПрАТ «ЕКА» уклало з позивачкою контракт, відповідно до п. 1.2 якого остання зобов`язувалася безпосередньо та через Правління товариства здійснювати управління поточною діяльністю товариства у межах компетенції Правління товариства, забезпечувати ефективне використання і збереження закріпленого за ним державного майна, а товариство зобов`язувалося створювати належні умови для матеріального забезпечення та організації праці т.в.о. члена правління (т. 1 а.с. 19-21).

13 грудня 2022 року ПрАТ «ЕКА» звернулось з листом до Мінекономіки, в якому просило припинити повноваження т.в.о. члена правління ОСОБА_1 з метою забезпечення належного функціонування правління товариства та виконання вимог Постанови НБУ № 153 від 24 грудня 2021 року «Про затвердження Положення про ліцензування та реєстрацію надавачів фінансових послуг та умови провадження ними діяльності з наданням фінансових послуг», недотримання яких унеможливить отримання ліцензії на провадження діяльності товариства (т. 1 а.с. 28-29).

Наказом Міністра економіки з особового складу від 22 грудня 2022 року № 139-П ОСОБА_1 , тимчасово виконуючу обов`язки члена правління ПрАТ «ЕКА», звільнено з 22 грудня 2022 року та припинено з 22 грудня 2022 року дію контракту № 15/04/21 від 15 квітня 2021 року із тимчасово виконуючою обов`язки члена правління ПрАТ «ЕКА» ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 24).

02 січня 2023 року ПрАТ «ЕКА» видано наказ № 1/К «Про розрахунок ОСОБА_2 у зв`язку зі звільненням» (т. 1 а.с. 25).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги щодо незаконності наказу про звільнення, позивачка посилалася на відсутність повноважень у Міністра економіки на звільнення членів виконавчого органу ПрАТ «ЕКА» та наголошувала, що повноваження голови та членів правління припиняються рішенням наглядової ради, і питання, які належать до компетенції наглядової ради, не можуть вирішуватися іншими органами товариства, крім загальних зборів акціонерів.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже суди загальної юрисдикції розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Стаття 20 ГК України визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів. Господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (ч.ч. 1, 3 ст. 167 ГК України).

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17 дійшов висновку, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 Верховний Суд наголосив, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у ст. 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень. Отже, зміст положень ч. 3 ст. 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час з будь-яких підстав. Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

У даній справі ОСОБА_1 оскаржує правомірність та законність наказу від 22 грудня 2022 року про звільнення, як рішення суб`єкту уповноваженого органу, стверджуючи, що Мінекономіки не мало повноважень на її звільнення, а підписант наказу не мав повноважень підписувати його.

Зважаючи на наведене в сукупності та беручи до уваги суб`єктний склад спору та заявлених вимог, суть права (інтересу), за захистом якого звернулася позивачка, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі, суд першої інстанції правильно визначив предметну юрисдикцію спору, указавши про необхідність розгляду даної справи в порядку господарського судочинства.

Однією з підстав незаконності звільнення ОСОБА_1 зазначає те, що оскільки її обрано т.в.о. члена правління ПрАТ «ЕКА», тобто є його посадовою особою (ст. 2 ЗУ «Про акціонерні товариства»), під час звільнення за одноосібним рішенням загальних зборів належить керуватися саме п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а не п. 8 ст. 36 КЗпП України, як зазначено в наказі Мінекономіки від 22 грудня 2022 року.

Відповідно до правової позиції, наведеної Верховним Судом у постанові від 02 листопада 2022 року у справі № 757/20430/21-ц, до юрисдикції господарського суду належать спори, в яких повноваження позивача, як керівника юридичної особи (її виконавчого органу), припинені на підставі ч. 3 ст. 99 ЦК України, п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, і він оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). Водночас за правилами цивільного судочинства розглядаються спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених положеннями КЗпП України, крім розірвання трудового договору на підставі ч. 3 ст. 99 ЦК України, п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб.

Отже, наголошуючи на тому, що її звільнення мало б відбуватися на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а не п. 8 ст. 36 цього Кодексу, позивачка не усвідомлено відносить свій спір до юрисдикції господарського суду.

Апеляційний суд погоджується з позицією відповідачів, за якою визначальним при вирішенні цього спору є надання правової оцінки наказу Мінекономіки з особового складу від 22 грудня 2022 року № 139-П «Про звільнення ОСОБА_1 ». Інші заявлені позивачкою вимоги є похідними від вимоги про визнання наказу від 22 грудня 2022 року № 139-П незаконним. Обґрунтовуючи доводи позову в цій частині, позивачка указує на відсутність у Мінекономіки повноважень на її звільнення з огляду на те, що наказ не є протоколом загальних зборів ПрАТ «ЕКА», а Міністр економіки не уповноважений його підписувати, тобто не оспорюються підстави, викладені у рішенні уповноваженого органу та/або порядок припинення її повноважень як такий. За змістом заявлених вимог позивачка вважає, що наказом від 22 грудня 2022 року № 139-П «Про звільнення ОСОБА_1 » її повноваження члена виконавчого органу відповідача у належний спосіб не припинено, отже суть спору безпосередньо стосується реалізації учасником товариства корпоративних прав, що полягають у позбавленні його повноважень на управління товариством.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що дана справа повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржницею вимог процесуального закону. За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при вирішення питання про предметну юрисдикцію даної справи вірно застосовані норми чинного цивільного процесуального права, а тому оспорювана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова