ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/2320/23
Номер провадження 22-ц/818/1291/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 травня 2023 року в складі судді Єфіменко Н.В. у справі № 953/2320/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг кредитування, у зв`язку з чим укладено договір № б/н від 22 вересня 2008 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms /pages/ 70, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору утворилась заборгованість за кредитом, яка станом на 10 березня 2023 року складає 31 094, 61 грн., з яких: 25 426, 56 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 668, 05 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 вересня 2008 року в розмірі 31 094, 61 грн станом на 10 березня 2023 року та судові витрати.

19 квітня 2023 року ОСОБА_2 подав письмові пояснення, в яких заперечував проти позову.

Пояснення мотивовані тим, що кредитні кошти ним було повернуто в повному обсязі. Крім того просив застосувати позовну давність.

Також посилався на правові висновки, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 травня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю позовних вимог. Надані банком Умови та Правила не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, а тому їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору та досягненням між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема наявності у позичальника зобов`язання сплачувати проценти за користування кредитом. Також, у відповідача відсутня заборгованість, оскільки сума коштів, що вносилась на погашення заборгованості, перевищує суму фактично отриманих кредитних коштів, що свідчить про безпідставність вимог банку. Оскільки позовні вимоги необґрунтовані, підстав для застосування позовної давності не вбачається.

05 червня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, погодився з пропозицією Банку та отримав кредитну картку, звертався за її перевипуском, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчиняв дії, спрямовані на виконання цього договору.

Сторонами було погоджено розмір базової процентної ставки за користування кредитом 36% річних на залишок заборгованості, про що зазначено в заяві від 22 вересня 2008 року, яка підписана Відповідачем, а тому висновки суду про відсутність підстав для нарахування та стягнення відсотків є необґрунтованими.

Кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач мав можливість використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами, а тому 25 426, 56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, що пред`явлена Банком до стягнення, є заборгованістю за фактично отриманими відповідачем коштами.

Суд першої інстанції безпідставно здійснив порівняння суми заявленої позивачем до стягнення з відповідача заборгованості з сумою коштів внесених відповідачем на рахунок за час користування ним, оскільки ці суми мають різні складові та порядок їх обчислення

Відповідач не оспорював в судовому порядку операції здійсненої по картки/рахунку, що свідчить про погодження ним умов кредитування та дій щодо списання відсотків.

28 червня 2023 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Кайдашовим В.С. подано відзив на апеляційну скаргу, в якій рішення суду просив залишити без змін.

Відзив матовано тим, що позивачем не надано доказів, які б свідчили, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Між сторонами не було укладено письмового договору, у т.ч. й договору банківського рахунку, що унеможливлює підтвердження наданих позивачем документів саме як первинних документів.

Також зазначав про здійснення переплати, що свідчить про відсутність боргових зобов`язань.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 травня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 22 вересня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 22 вересня 2008 року (а.с. 16).

У анкеті-заяві від 22 вересня 2008 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що він ознайомився та згоден з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами банку.

Також, відповідно до вказаної заяви визначено кредитний ліміт 1000 грн, банківська процента ставка за кредитом - 3% на місяць на залишок заборгованості

Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 1000,00 грн, який неодноразово змінювався, зокрема 22 листопада 2021 року він був збільшений до 25 000,00 грн, а в останнє - 26 грудня 2022 року ліміт зменшено до 0,00 гривень (а. с 14).

Згідно з довідкою ОСОБА_1 було видано шість кредитних карток, остання була пере випущена 22 листопада 2021 року строком дії до грудня 2025 року (а. с. 15).

За розрахунком Банку станом 10 березня 2023 року у відповідача наявна заборгованість, яка складає 31 094, 61 грн., з яких: 25 426, 56 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 668, 05 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 4 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною 3 статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22 вересня 2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , розмір відсоткової ставки, обумовлений сторонами зазначеним договором, не перевищував 3% річних до січня 2016 року (а.с. 3 - 13).

Станом на 24 січня 2016 року ОСОБА_1 мав від`ємний баланс на карті, а саме - 5996,73 грн. (а.с. 44). Тобто, на час збільшення розміру процентів за кредитом він вже мав заборгованість та її розмір вираховувався виходячи з відсоткової ставки, яка була обумовлена сторонами в анкеті заяві.

В подальшому до 22 листопада 2021 року, відповідно до виписки за договором № б/н за період з 22 вересня 2008 року по 16 березня 2023 року відповідач мав сталу заборгованість, яка коливалась на рівні 5000- 6000 грн на місяць, оскільки ним витрачались кошти з карткового рахунку шляхом зняття готівки та оплати товарів, та в подальшому вносились кошти на покриття цих витрат в недостатньому для повного погашення заборгованості обсязі.

22 листопада 2021 року баланс на картці ОСОБА_1 становив (-5162 грн) та його кредитний ліміт було збільшено до 25000 грн.

Як вбачається з виписку за договором, після збільшення кредитного ліміту відповідачем було фактично витрачено 24 823,85 грн, при цьому внесено на рахунок кошти для погашення заборгованості у розмірі 8019,77 грн. Тобто, збільшення заборгованості за кредитним договором обумовлена саме фактичним використанням кредитних коштів, а не внаслідок нарахування відсотків.

Зважаючи, що сторонами було обумовлено платність користування кредитними коштами, а відповідач фактично користувався кредитом, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позову без задоволення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що стягненню підлягають 16 804,08 грн (24823,85 - 8019,77), тобто сума коштів без урахування відсотків, яка була фактично отримана відповідачем при збільшенні кредитного ліміту та непогашена ним у повному обсязі.

Доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Установлено, що ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останнє зарахування коштів на рахунок 28 червня 2022 року зарахування коштів на рахунок у розмірі 3264,77 грн, остання операція- зняття готівки в банкоматі 29 червня 2022 року. (а. с. 5).

З указаним позовом банк звернувся в березні 2023 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом сплачено 2684 грн, за подання апеляційної скарги 4026 грн (а. с. 39, 96).

Оскільки позов задоволено частково (16 804,08 х 100/ 31094,61 =54,04%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3626,08 грн судового збору, виходячи з такого розрахунку 54,04% х ( 2684+4026).

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт з безконтактним електронним носієм НОМЕР_2 , виданий 11 червня 2018 року, орган, що видав 6313) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний номер юридичної особи 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 вересня 2008 року у розмірі 16 804,08 грн (шістнадцять тисяч вісімсот чотири) грн 08 коп. та 3626 (три тисячі шістсот двадцять шість) грн 08 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова