У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/10415/19

Номер провадження 6/495/53/2023

03 травня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Красовській А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката Каланжова Владислава Івановича в інтересах ОСОБА_1

про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню

по цивільній справі № 495/10415/19

за позовною заявою ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Каланжов Владислав Іванович в інтересах ОСОБА_1 (далі по тексту заявник) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, яку обґрунтовує наступним.

В провадженні Білгород-Дністровського відділу ДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області перебуває виконавче провадження № 61676663, відкритого на підставі виконавчого листа за рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі № 495/10415/19.

Рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року позовну заяву Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 27.11.2019 року до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Таким чином, на підставі вказаного вище рішення суду з боржника ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі частки від його доходів.

Заявник зазначає, що між вказаними сторонами (позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 ), вже ухвалювалось судове рішення, а саме 27 березня 2017 року Білгород-Дністровьски міськрайонним судом О деської області було ухвалено судове рішення яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 700 гривен щомісячно до досяжності дитиною повноліття.

Тобто, за твердженням заявника, відповідачкою ОСОБА_2 (стягувачем) було отримано два виконавчих листа, по одному з яких 17.01.2019 року виконавче провадження було закрито та виконавчий лист повернуто стягувачу.

01.04.2020 року Білгород-Дністровським відділом ДВС Білгород-Дністровському районі Одеської області було відкрито виконавче провадження № 61676663 за заявою ОСОБА_2 , на підставі виконавчо листа, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської бласті. Підставою відкриття провадження було судове рішення, яким з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від доходів ОСОБА_5 .

За твердженням адвоката Каланжова В.І. в інтересах ОСОБА_1 (боржника), обидва судових рішення стосуються одного й того самого предмету позову, а саме стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто на думку заявника через недобросовісну поведінку ОСОБА_2 судом було двічі розглянуто один й той самий спір, за наслідком якого було винесено два різних за змістом рішення суду, а саме резолютивної частини (стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та стягнення аліментів у вигляді частки від доходів).

Цивільним процесуальним законодавством забороняється звертатися до суду двічі з одним й тим самим предметом позову до того ж самого відповідача, у звязку з чим адвокат Каланжов В.І. в інтересах боржника ОСОБА_1 просить суд визнати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі № 495/10415/19 таким, що не підлягає виконанню.

Представник боржника (відповідача) ОСОБА_1 адвокат Каланжов В.І., у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Стягувач (позивач ОСОБА_2 ), у судове засідання також не з`явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Старший державний виконавець Білгород-Дністровського ВДВС у Білгород-Дністровському районі Одеської області ПМУЮ (м.Одеса) Лебеденко І.В., подала до суду заяву, згідно із якою просила суд розглядати дану заяву без її участі та вирішення даного питання залишила на розсуд суду. Зазначила, що подана заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є необґрунтованою відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача та боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, вивчивши доводи та підстави поданої заяви, дослідивши матеріали справи, оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебувала цивільна справа № 495/10415/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 у справі №495/10415/19 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 27.11.2019 року до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

За вказаним рішенням 17.03.2020 року було видано виконавчий лист, відповідно до якого відкрито виконавче провадження № 61676663 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 27.11.2019 року до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За твердження заявника, стягувачем було отримано два виконавчі листи на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2017 року та на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року.

Між тим, відповідно до наявної в матеріалах справи постанови про повернення виконавчого документу стягувачу (ВП № 54349024), виконавчий лист на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2017 року повернуто стягувачу 17.01.2019 року на підставі її заяви, тобто дане виконавче провадження закрито, що підтверджує і сам заявник у своїй заяві.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

У Постанові від 20 лютого 2019 року справа № 2-4671/11 провадження № 61- 45337св18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду досліджував питання визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Верховний Суд поділив підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Зокрема, Верховний Суд до матеріально-правових підстав відносить: добровільне виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду" .

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями цивільного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа, виданим на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року по справі № 495/10415/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх доньки таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 432 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви адвоката Каланжова Владислава Івановича в інтересах ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа, виданим на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.02.2020 року по цивільній справі № 49510415/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.03.2023 року.

Суддя В.В. Мишко