Справа № 2-1520/10/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2023 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судового засідання- Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду м.Харкова скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність та рішення державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пересічанської Яни Володимирівни, про закриття виконавчого провадження та скасування арешту майна -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова, в порядку статті 447 ЦПК України, надійшла скарга ОСОБА_1 в якій боржниця просить суд: закрити виконавче провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2; скасувати постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріної В.Р. №67315593 від 02.11.2021 про стягнення виконавчого збору; скасувати арешт з майна та рахунків (банківських карток) боржниці ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги боржниця посилається на те, що в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 від 06.09.2010 про стягнення з неї суми боргу згідно виконавчого листа №2-1520/10/17 від 20.08.2010 в сумі 952 263,58 грн., виданого Київським районним судом м.Харкова, стягувач ВАТ «ВТБ Банк» та виконавче провадження НОМЕР_2 від 02.04.2010, виконавчий лист №2-3187/09/11 від 18.03.2010 про стягнення коштів в сумі 1730,00 грн., стягувач ВАТ «ВТБ Банк», де вона визнана боржником. Вказала, що в межах цих виконавчих дій було накладено арешт на її банківські рахунки та майно. Відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна №89-02/073/і від 15.02.2022, стягувач задовольнив свої вимоги за кредитним договором, на підставі якого виник борг у сумі 950 284,70 грн., предмет іпотеки-земельна ділянка площею 0,134 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Про даний факт свідчить повідомлення про реалізацію майна на прилюдних торгах ХФПП «СП Юстиція» від ВПВР УДВС ГУЮ в Харківській області від державного виконавця Пікули В.Ю., постанова ст. державного виконавця Хаблова В.М, від 21.06.2022 та витяг з ДРРП, що майно було реалізовано та не перебуває в іпотеці і маж іншого власника. Вказала, що виконавче провадження по виконавчому листу не передбачає сплати штрафів, або різниці коштів з продажу окремо без рішення суду. Вимог від ВАТ «ВТБ Банк» та правонаступників до цього часу не надходило. Також вказала, що приводом для закриття виконавчого провадження є пункт 4 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку- боржника.

Боржниця та державний виконавець у судове засідання повторно не з`явилися, про час, день та місце розгляд скарги повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до частини 2 статті 450 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляну скаргу у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали скарги, приходить до наступного.

В межах розгляду даної скарги судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 23.06.2010 у справі № 2-1520/10/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ ВТБ БАНК заборгованість за кредитним договором в розмірі 950 263,58 грн. та судові витрати у розмірі 1730,00 грн.

На виконання вказаного рішення суду 20.08.2010 Київським районним судом м.Харкова видано виконавчий лист

Згідно інформації від 11.01.2023 про виконавче провадження НОМЕР_1 від 06.09.2010 по примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Київським районним судом м.Харкова від 23.06.2010 у справі №2-1520/17, в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_7 , яке ведене державний виконавець : Пересічанська Я.В.

Відомості про проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 06.09.2010:

- 06.09.2010 старшим державним виконавцем Конюховою В.А. відкрито виконавче провадження з накладенням арешту на майно;

-13.09.210 старшим державним виконавцем Конюховою В.А. стягнуто виконавчий збір у розмірі 95026,36;

-06.04.2011 старшим державним виконавцем Конюховою В.А. передано матеріали виконавчого провадження;

-12.04.2011 державним виконавцем Пікула В.Ю. прийняття до виконання виконавче провадження;

-14.02.2012 державним виконавцем Конюховою А.А. виведено виконавче провадження із зведеного;

-18.06.2012 державним виконавцем Пікулою В.Ю. стягнуто з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 21.12 грн.;

-13.01.2020 державним виконавцем Щедріною В.Р. прийнято до виконання виконавчого провадження (виконавчого документу);

-29.09.2021 державним виконавцем Щедріна В.Р. приєднано виконавчі провадження НОМЕР_3,НОМЕР_4,НОМЕР_5,НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_6 до зведеного виконавчого провадження НОМЕР_7.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91) ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. … Отже, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У статті 1 Закону України « Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції ( частина 1 статті 448 ЦПК України).

Тобто зазначеними нормами ЦПК України передбачено можливість оскарження дій, рішень та бездіяльність державного виконавця до того суду, який видав виконавчий документ на виконання свого рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у цивільній справі.

Разом з цим, відповідно до частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , як боржниця у виконавчому провадженні, звернулася до суду із зданою скаргою, у якій, зокрема, прохає суд скасувати постанову державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Щедріної В.Р. про стягнення з неї витрат на проведення виконавчих дій.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вказана вимога боржниці підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження по скарзі в цій частині.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.06.2018 у справі №127/9870/16-ц.

При цьому суд зазначає, що постановою державного виконавця Пікулою В.Ю. при примусовому виконанні виконавчого документу, виданого Київським районним судом м.Харкова від 23.06.2010 по справі №2-1520/10/17, винесено постанову від 18.06.2012 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 21,12 грн., а також постановою старшого державного виконавця Конюховою В.А. від 13.09.2010 стягнуто виконавчий збір у розмірі 95026,36 грн.

Доказів винесення державним виконавцем Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Щедріної В.Р. про стягнення з боржниці витрат на проведення виконавчих дій при примусовому виконанні виконавчого документу, виданого Київським районним судом м.Харкова від 23.06.2010 по справі №2-1520/10/17, суду не надано.

Що стосується вимог скарги про закриття виконавчого провадження НОМЕР_1 та НОМЕР_2, та скасування арешту на належне їй майно, накладеного в межах виконавчого провадження НОМЕР_7, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту скарги, боржниця прохає суд закрити виконавче провадження№21185537 та НОМЕР_2 та скасувати арешт належного їй майна, накладений державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження, з огляду на протиправність спірної постанови про стягнення виконавчого збору та наявність підстав для закриття виконавчого провадження, а саме задоволення вимог стягувача за рахунок реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів та прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження. Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

В межах розгляду даної скарги встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_7, в тому числі виконавче провадження НОМЕР_1 від 06.09.2010 по примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Київським районним судом м.Харкова від 23.06.2010 у справі №2-1520/117. Боржник : ОСОБА_1 , стягувач: ВАТ ВТБ БАНК.

Даних щодо стягувача по виконавчим провадженням НОМЕР_4,НОМЕР_4,НОМЕР_5,НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_6, у суду не має.

Крім того, матеріали скарги не містять даних стосовно перебування в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчого провадження НОМЕР_2, яке боржниця прохає закрити.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження залежить від факту прийняття Національним банком України постанови про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, а не з часу внесення відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про ліквідацію банку, як передчасно зазначено судами.

Зазначене узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка викладена у постанові від 25.05.2016 у справі № 204/3715/15ц.

Згідно до пункту 16 розділу ІІІ Інструкції «З організації примусового виконання рішень» за наявності підстав для закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа виконавчий документ виводиться із зведеного виконавчого провадження за постановою виконавця про виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Зазначені положення Закону, в часті скасування вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення, узгоджуються з положеннями частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника необхідної для задоволення стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Проаналізувавши вказані норми, можна зробити висновок, що при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикції, у яких вказані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Також існує лише одна підстава для виведення виконавчого документа зі зведеного виконавчого провадження - це наявність підстав для завершення виконавчого провадження. При цьому таким правом наділений лише виконавець, який ухвалює відповідну постанову, що є його дискреційним повноваженням.

Підставою для скасування державним виконавцем арешту майна боржника при закінченні виконавчого провадження- стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, стягнення основної винагороди приватним виконавцем.

Суд такими повноваженнями не наділений.

Зазначене узгоджується з позиціє Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.03.2018 у справі №660/612/16-ц.

Як вбачається з відповіді Національного банку України на запит ОСОБА_2 , 18.12.2018 Правління Національного банку України прийнято рішення № 849-рш « Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію « Акціонерного товариства « ВТБ БАНК». Станом на 28.12.2022 у державному реєстрі банків міститься відомості про те, що АТ « ВТБ БАНК» знаходиться у стадії ліквідації.

А отже, прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника є підставою для закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Київським районним судом м.Харкова 23.06.2010 по справі №2-15/20/10/17 про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ВАТ « ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 950263,58 грн.

В межах розгляду даної скарги судом встановлено, що постановою державного виконавця Пікулою В.Ю. при примусовому виконанні виконавчого документу, виданого Київським районним судом м.Харкова від 23.06.2010 по справі №2-1520/10/17, винесено постанову від 18.06.2012 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 21,12 грн., а також постановою старшого державного виконавця Конюховою В.А. від 13.09.2010 стягнуто виконавчий збір у розмірі 95026,36 грн.

Доказів скасування вказаних постанов державного виконавця чи сплати боржницею витрат на проведення виконавчих дій, суду не надано.

Положення статті 13 ЦПК України закріплює принцип диспозитивної, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу:

- про визнання оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності неправомірними і зобов`язання державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зазначені положення ЦПК узгоджуються з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких вчинення певних дій, зокрема, щодо скасування арешту на майно, яке належить боржнику, закриття виконавчого провадження та виведення виконавчого документу із виконавчого провадження, наділений лише державний виконавець;

- про відмову у задоволені скарги.

Разом з цим, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із даною скаргою, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, який передбачений розділом VІІ Цивільного процесуального кодексу, прохає суд прийняти рішення про закриття виконавчого провадження та скасувати арешт на належне їй майно, накладений державним виконавцем під час виконання рішення суду, що відносить до повноважень державного виконавця, а не суду.

З огляду на зазначене, те, що боржниця вибрала не належний спосіб захисту її порушеного права при проведенні виконавчих дій, а також те, що боржницею не надано доказів перебування в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчого провадження НОМЕР_2, суд вважає за необхідним відмовити у задоволені скарги в цій частині.

На підставі викладено, керуючись статтями 255, 258-261, 447-451 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Щедріної В.Р. про стягнення виконавчого збору.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про закриття виконавчого провадження НОМЕР_1, НОМЕР_2, яке перебуває в провадженні державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пересічанської Я.В. та скасуванню арешту.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Суддя - С.М. Лисиченко