ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2041/22Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/654/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 606/2041/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року (ухвалене суддею Малярчуком В.В., дату складання повного тексту не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликалася на те, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04.03.2019 року. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка хворіє та їй встановлено діагноз: «перинатальне ураження ЦНС змішаного ґенезу». Після дворічного віку спостерігався регрес навиків, медичний діагноз: «РАС» (розлади аутистичного спектру). На підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2018 року у справі №606/2300/18 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 09.10.2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків та не утримує дитини фінансово у достатній мірі, аліменти не покривають усіх витрат на дитину, а у додаткових витратах батько не бере участі та їх не визнає. Усі витрати на дитину несе позивачка та її теперішній чоловік. Вважає, що коштів є недостатньо для забезпечення нормального життя та розвитку доньки, адже вона знаходиться вдома та доглядає за дітьми, так як у другому шлюбі у неї народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та працевлаштуватися немає змоги, через що звертається до суду із даною заявою.

У зв`язку з наведеним просить суд стягнти з відповідача додаткові витрати, понесені на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 18855.50 грн.

Заочним рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 18855.50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати, понесені позивачем, пов`язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 992.40 грн.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 20 квітня 2023 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Теребовлянського районного суду від 27 лютого 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що подані позивачем докази не є фінансовими документами, які підтверджують факт оплати грошових коштів, а тому відсутні правові підстави для задоволення даного позову. Крім того, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 видано довідку від 01 вересня 2022 року про те що ОСОБА_6 з 10 грудня 2021 року на постійній основі 4 рази на тиждень відвідує заняття з розвитку мовлення, однак не долучено дипломів спеціаліста та інших документів, які підтверджують спеціальності психолога чи логопеда.

У зв`язку з наведеним просить заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , який зареєстрований виконавчим комітетом Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області 20 лютого 2015 року, актовий запис № 6, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 11 квітня 2018 року.

У даному шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 11 квітня 2018 року.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2018 року у справі №606/2300/18 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2019 року у справі №606/2777/18 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 розірвано.

Згідно свідоцтва про шлюб від 07 серпня 2020 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

У вказаному шлюбі народився син ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_13 із донькою ОСОБА_6 , сином ОСОБА_7 та чоловіком ОСОБА_10 проживає по місцю реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою вих.№75 від 23 травня 2022 року, виданою виконкомом Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

З позовної заяви вбачається, що позивачка затрачає значні кошти на лікування доньки, а саме на розвиток мовлення дитини. Після розірвання шлюбу відповідач жодним чином не був зацікавлений у тому, щоб побачити доньку. Не цікавився її розвитком та здоров`ям, жодного разу не відвідував у дитячому садочку та не спілкувався із вихователями про її розвиток. Участь у вихованні та додаткових витратах, після народження доньки, ніколи не брав. Після розлучення відповідач не те, що відмовився добровільно приймати участь у забезпеченні фінансування та утриманні дитини, він рекомендував їй будь-які фінансові питання щодо дитини вирішувати через суд, що і змусило позивачку знову звертатися із позовом до суду.

13 квітня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_14 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

У справі № 606/719/18 ухвалою Теребовлянського районного суду від 16 квітня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про виключення відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно висновку генотипоскопічного дослідження від 03 серпня 2018 року № 18460 слідує, що біологічне батьківство учасника « ОСОБА_15 », ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно учасника « ОСОБА_6 », ІНФОРМАЦІЯ_1 в рамках проведеного дослідження, не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,999997%. У вказаному висновку помилково вказано ім`я ОСОБА_5 - « ОСОБА_15 » замість « ОСОБА_5 ».

Ухвалою Теребовлянського районного суду від 04 жовтня 2018 року у справі №606/719/18 позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про виключення відомостей з актового запису про народження дитини - залишено без розгляду, на підставі заяви позивача про залишення позову без розгляду.

Як вбачається із медичної карти амбулаторного хворого від 28 листопада 2017 року, виданої Тернопільською обласною дитячою клінічною лікарнею, Рачинській Миланії встановлено діагноз: «типова затримка стато-кінетичного розвитку». Вказаний діагноз також підтверджується консультативним висновком спеціаліста від 01 лютого 2019 року.

01 липня 2021 року неврологом в ТОВ «Медичний центр фізичної терапії та медицини болю «Інново» видано консультативний висновок щодо ОСОБА_16 та встановлено розлади аутистичного спектру. Консультація дитячого невролога становила 600 грн. За рекомендацією лікаря невролога ОСОБА_6 пройшла МРТ головного мозку у «Центрі медичних інновацій».

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №5071 від 21 липня 2021 року, яку видано «Центром медичних інновацій», позивачкою ОСОБА_4 оплачено послугу МРТ головного мозку на суму 3511 гривень.

04 жовтня 2021 року дитина проходила огляд в «Інклюзивно ресурсному центрі» Великоберезовицької селищної ради Тернопільської області та надано висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 04 жовтня 2021 року №67 (ІРЦ-85304/2021/284500), рекомендовано проводити заняття з практичним психологом 2 рази на тиждень, з вчителем логопедом 2 рази на тиждень та додаткові заняття 1 раз на тиждень.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 видано довідку від 01 вересня 2022 року про те, що ОСОБА_6 з 10 грудня 2021 року на постійній основі 4 рази на тиждень відвідує заняття з розвитку мовлення. Станом на 01 вересня 2022 року ОСОБА_6 відвідала 112 занять. Вартість одного заняття 300 гривень. Заняття оплачувала мама дитини ОСОБА_4 . Станом на час надання довідки оплачено занять на загальну суму 33600 гривень. Заняття проводяться по сьогодні та будуть проводитися й надалі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 320/383/19.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 29 квітня 2022 року в справі № 761/27222/20.

З матеріалів справи вбачається, що додаткові витрати, які здійснюються позивачкою на малолітню доньку ОСОБА_17 , зумовлені хворобою дитини, необхідністю здійснення діагностики стану здоров`я та лікування.

Вказані витрати документально підтверджені та здійснені позивачкою з метою діагностики стану здоров`я дитини доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якої лікарськими установами встановлено діагноз: «типова затримка стато-кінетичного розвитку» та потребує проходження періодичного медичного спостереження, лікування та реабілітації.

Апеляційний суд зазначає, що у зв`язку із вищевказаним позивачкою, з якою проживає дитина, понесено додаткові витрати на лікування, загальна вартість яких, крім придбання ліків, складає 37711 грн, що підтверджується належними та достатніми доказами.

Враховуючи наведене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що із відповідача підлягають стягненню половину суми вказаних додаткових витрат у розмірі 18855.50 грн.

Доводи апелянта про те, що відсутні докази для підтвердження обставин щодо необхідності проведення малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обстежень та інших заходів, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки дитина страждає на тяжку хвороби та відповідно потребує спеціальний медичний догляд, лікування, оздоровлення, тощо.

Апеляційний суд наголошує на тому, що загальновідомим є той факт, що обстеження та лікування хворої дитини добре впливає на організм, сприяє його зміцненню, збільшенню опірності організму до хвороб, тощо, що в подальшому не може не впливати на загальний стан здоров`я дитини.

Таким чином, колегія суддів критично оцінює твердження апелянта щодо недоцільності обстежень хворої дитини, які на його думку не потрібні. При цьому, відповідач, як батько дитини, не позбавлений права також займатися лікуванням малолітньої доньки у спеціалістів, яких вважає за необхідне.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутні дипломи спеціаліста та інших документів про фізичну особу-підприємця ОСОБА_8 , які підтверджують її спеціальності психолога чи логопеда, оскільки вказане спростовується довідкою від 01 вересня 2022 року. При цьому, відповідач, як батько дитини, не позбавлений права самостійно відвідати та перевірити надання послуг малолітній доньці та занять з розвитку мовлення.

Інші доводи апелянта фактично зводяться до трактувань про доцільність чи недоцільність лікарських обстежень, лікування, оздоровлення малолітньої доньки, однак ОСОБА_5 не зазначив та судом не встановлено, що додаткові витрати на дитину виходять за межі його здібностей і фінансових можливостей, тобто матеріальне становище батька не дозволяє забезпечити повну оплату таких витрат, а тому в даній справі відсутні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що присуджений розмір додаткових витрат на дитину не є незмінним, адже відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини), які стали підставою для задоволення позову.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 29 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді