Номер провадження: 22-ц/813/747/23
Справа № 2-5229/09
Головуючий у першій інстанції Демченко О.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

28.04.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог Кредитної спілки «Україна» про стягнення боргу за договором додаткового пайового внеску та визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 березня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2009 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням Малиновського районного суду від 12 червня 2009 року ОСОБА_1 07.07.2017 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року клопотання ОСОБА_1 задоволено. Поновлено строк на апеляційне оскарження заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2009 року. Відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року підготовку вказаної справи до апеляційного розгляду закінчено. Призначено розгляд справи.

Постановою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2009 року скасовано. Відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Кредитна спілка «Україна» про визнання права власності на майно.

Постановою Верховного суду від 02 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 липня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

В постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року зазначено, що під час нового розгляду апеляційний суд має повторно вирішити питання про відкриття апеляційного провадження з урахуванням принципу правової визначеності (res judicata) та наданням відповідної правової оцінки доводам клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, викладенням обґрунтованих мотивів або відмови у поновленні строків на апеляційне оскарження або поновлення строків на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси було залишено без руху у зв`язку із тим, що в апеляційній скарзі невірно зазначено оскаржуване рішення, а також не вказані поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Для усунення зазначених недоліків ОСОБА_1 був наданий десятиденний строк з дня отримання ухвали.

04 січня 2021 року копію ухвали Одеського апеляційного суду від 04 січня 2021 року було направлено на адресу апелянта, вказану останнім у апеляційній скарзі: АДРЕСА_3 .

З наявного у матеріалах справи рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали Одеського апеляційного суду від 04 січня 2021 року ОСОБА_1 не отримав, підстави не вручення: «за закінченням терміну зберігання».

31 травня 2021 року Одеським апеляційним судом повторно було направлено копію ухвали Одеського апеляційного суду від 04 січня 2021 року на адресу ОСОБА_1 , однак, поштове повідомлення повернуто не було, у зв`язку із чим апеляційним судом 29 червня 2021 року знов було направлено ухвалу без руху на адресу ОСОБА_1 , як вбачається із рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 її не отримав, підстави не вручення: «за закінченням терміну зберігання».

01 липня 2021 року апеляційний суд сповіщав ОСОБА_1 про залишення його апеляційної скарги без руху шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Одеського апеляційного суду.

Згідно довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 10.10.2014 року за адресою: АДРЕСА_3 .

25 квітня 2022 року Одеський апеляційний суд направляв копію ухвали від 04 січня 2021 року на адресу ОСОБА_1 , а також на адресу ОСОБА_3 , який представляв його інтереси згідно ордеру серії ОД №098830: АДРЕСА_4 .

З наявного у матеріалах справи рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали Одеського апеляційного суду від 04 січня 2021 року ОСОБА_1 не отримав, причини неотримання не зазначені, ОСОБА_3 , отримав 20.05.2022 року.

28 грудня 2022 року Одеський апеляційний суд знов направив на адресу ОСОБА_1 , та на адресу ОСОБА_3 , копію ухвали від 04 січня 2021 року.

З наявного у матеріалах справи рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали Одеського апеляційного суду від 04 січня 2021 року ОСОБА_1 не отримав, причини неотримання: «за закінченням терміну зберігання», ОСОБА_3 , отримав 23.01.2023 року.

Дані щодо іншого місцезнаходження апелянта ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Даних щодо іншого місцезнаходження апелянта ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Вказане свідчить про те, що протягом тривалого часу - з січня 2021 року, судом апеляційної інстанції вживались усі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 04 січня 2021 року.

Натомість, з боку апелянта ОСОБА_1 , протягом також тривалого часу, з січня 2021 року, і протягом перебування апеляційної скарги на розгляді Одеського апеляційного суду, не було виконано процесуальний обов`язок щодо отримання інформації про рух його апеляційної скарги для забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного розгляду цивільної справи.

Згідно ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою;

4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;

5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні;

6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;

7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції?(§§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08?листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України»).

У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка?закріплює один із основоположних принципів - неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Так, у ст.17 Конвенції № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Тобто, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, в тій чи іншій мірі, має бути спрямоване на перешкоджання реалізації захисту порушеного права. Порушниками, які можуть зловживати своїми процесуальними правами, можуть бути особи, які беруть участь у справі, інші учасники процесу, оскільки кожен з них наділений відповідними процесуальними правами і обов`язками та відповідно може впливати на хід розгляду справи.

Як вже вказувалось вище, цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції протягом значного часу - з січня 2021 року, судом здійснено усі передбачені законом заходи щодо забезпечення отримання апелянтом копій судових рішень про залишення його апеляційної скарги без руху.

Таким чином, протягом вказаного тривалого періоду ОСОБА_1 не здійснено жодного заходу, щоб дізнатись про стан відомого йому судового провадження. Вказані дії апелянта призводять до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки, та порушення прав інших осіб на справедливий і публічний розгляд їх справи упродовж розумного строку.

Враховуючи наведене, прихожу до висновку, що процесуальна бездіяльність позивача не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Відтак, враховуючи, що перелік дій, наведений у частині другій статті 43 ГПК України, не є вичерпним, то суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що обрана ОСОБА_1 при розгляді справи позиція свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами (стаття 44 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Таким чином, слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси.

Керуючись ч. 3 ст. 44, ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог Кредитної спілки «Україна» про стягнення боргу за договором додаткового пайового внеску та визнання права власності на майно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе