провадження № 22-ц/824/4981/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою представником - адвокатом Андрусенком Кирилом Ігоровичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідачів основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 10 469,73 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 1 393,82 грн. та 3% річних у розмірі 477,74 грн., посилаючись на те, що надає житлово-комунальні послуги будинку за адресою: АДРЕСА_1, відповідачі проживають у квартирі № 20 означеного будинку, та споживає житлово-комунальні послуги.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» основну заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 10 469,73 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 1 393,82 грн., 3% річних у розмірі 477,74 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1, через представника - адвоката Андрусенка Кирила Ігоровича,подав апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання відповідача-1 про проведення судового засідання в справі, оскільки відомості про його розгляд відсутні у рішенні. Жоден доказ, який був поданий відповідачем-1, не був досліджений судом першої інстанції. Апелянт наголошує, що Договір є неукладеним, оскільки відсутні істотні умови Договору щодо обсягу послуг, які надаватимуться та строку дії Договору, що, на думу апелянта, вказує на відсутність заборгованості. Наголошує на тому, що з початку 2019 року фактичні послуги (без Договору) надавалися неналежним чином й, окрім того, з 01 серпня 2020 року послуги почало надавати ОСББ «ЖК «Французький квартал-4», що вказує на невірність розрахунків заборгованості. Зазначає, що у матеріалах справи відсутній протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку від 05 жовтня 2018 року, яким позивач обґрунтовує тариф та розрахунки заборгованості, заявленої до стягнення в даній справі, тобто позивачем не підтверджено розмір тарифу. Також апелянт стверджує, що позивачем не підтверджено доказами факт повідомлення мешканців за 15 днів до моменту запровадження тарифу. Звертає увагу на те, що докази, долучені на відповіді на відзив, долучені з порушенням встановлених ЦПК України строків. Окрім вищевикладеного, вважає, що рішення Господарського суду м. Києва в справі № 910/1073/21 свідчить про недобросовісність позивача щодо мешканців будинку.

На думку апелянта, суд першої інстанції не вірно застосував положення пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року - не визначив, чи дійсно відповідачем було спожито послуги (не встановлено факту споживання послуг) у розмірі, про який заявляє позивач.

Апелянт наголошує на тому, що 05 березня 2021 року ОСББ «ЖК «Французький квартал-4» вдалося отримати відповідну документацію, що підтверджується Актом прийомі-передачі технічної та виконавчої документації від позивача до ОСББ «ЖК «Французький квартал-4» по АДРЕСА_1, в якому сам позивач визнав, що ОСББ «ЖК «Французький квартал-4» є балансоутримувачем відповідного будинку з 01 серпня 2020 року. Відтак, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував положення Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

24 лютого 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» подило відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, надісланий засобами поштового зв'язку 21 лютого 2023 року.

У вказаному відзиві позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому позивач зазначав, що нарахування по сплаті житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 здійснювалося позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства на підставі тарифу, погодженого співвласниками будинку, який станом на сьогоднішній день є чинним та не скасованим у судовому порядку. Зазначає, що апелянт не викликав позивача для складення Акту-претензії щодо ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. Указує, що позивачеві не зрозуміло, яким чином було встановлено апелянтом факт ненадання житлово-комунальних послуг позивачем безпосередньо йому. Позивач вважає, що фактично датою передання всієї документації на житловий будинок є 05 березня 2021 року та датою, з якої фактично позивач припинив надання житлово-комунальних послуг, а будинок перейшов в управління ОСББ. Позивач стверджує, що з вересня 2020 року до 05 березня 2021 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 знаходився в ТОВ «Перший український експертний центр» на частковому обслуговуванні на доказ про це, було надано відповідні договори, укладені з контрагентами позивача, акти приймання-передачі робіт, тощо.

Окрім вищевикладеного, позивач зазначав про те, що представник апелянта не надав копії документів, які б могли бути підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони. Вважає, що розмір витрат на правову допомогу не доведений, документально не обґрунтований і не відповідає розумній необхідності таких витрат, є завищеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Зважаючи на предмет, ціну спору та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності є власниками кв. АДРЕСА_1, загальною площею 163,3 кв.м, житловою площею 101,1 кв.м; договір 05.12.2017 р. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., зареєстровано в реєстрі за № 3338, того ж числа зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, записи № 106175679, № 106176848.

11.11.2016 р. між ТОВ «ЖЕК 2617» (виконавець) та відповідачем (власник квартири) укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі кв. № 20, загальною площею 163,3 кв.м, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором (пункт 1.1 договору).

ТОВ «Перший український експертний центр», як правонаступник ТОВ «ЖЕК 2617», з 01.07.2017 року є виконавцем послуг з утримання будинків, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно доводів позивача відповідачі мають заборгованість за надані послуги та ухиляються від виконання покладеного на них обов'язку з оплати наданих позивачем послуг, у зв'язку з чим за відповідачами обліковується заборгованість, яка згідно з розрахунками позивача станом на 23.05.2022 р. становить 10 469,73 грн. за період з 01.02.2020 р. по 05.03.2021 р.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують своїх зобов'язань щодо утримання належного їй майна та ухиляються від оплати наданих їм позивачем послуг, а отже, нарахована позивачем за період з 01.02.2020 р. по 05.03.2021 р. заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 10 469,73 грн. підлягає стягненню з відповідачів. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заборгованість за житлово-комунальні послуги відповідачів в розмірі 10 469,73 грн. свідчить про прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, тому наявні підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 179 ЖК Української РСР визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюються з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України N 572 від 8 жовтня 1992 року зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24 січня 2006 року, власники квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Отже, власник житлового приміщення несе обов'язок з витрат на утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки.

Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Це правило підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" управитель зобов'язаний, зокрема, забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Статтею 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено порядок оплати за житлово-комунальні послуги, а саме плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права і обов'язки споживача (індивідуального споживача), зокрема, правом споживача є одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов'язком - оплата наданих житлово-комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом ст. 89 ЦІПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають зі встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у відповідачів перед позивачем ТОВ «Перший український експертний центр» існує заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період 01.02.2020 р.

При цьому відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, та не надали належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості їм особисто в період з 01.02.2020 р., що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

При цьому, відповідачами не надано суду доказів на підтвердження звернення до позивача для складання актів-претензій, які слугували підтвердженням неналежної якості послуг.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачів, виходячи з розміру їхніх часток у квартирі.

Також відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачі мають заборгованість перед позивачем, що в свою чергу свідчить про прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, наявність заборгованості відповідачами не спростована, тому є всі достатні підстави для застосування частини другої статті 625 ЦК України.

Поряд з цим апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було помилково визначено період за який слід стягнути заборгованість, а внаслідок цього і її розмір, виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що 30 липня 2020 року між ТОВ «Управляюча компанія «Дія» та ОСББ «ЖК «Французький квартал-4» укладено договір №30/07/20 про надання послуг з керування справами та утримання багатоквартирного будинку, який набув чинності з 01 серпня 2020 року. Згідно умов цього договору ТОВ «Управляюча компанія «Дія» зобов`язалась надати послуги за плату з керування справами та утримання багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, з 01 серпня 2020 року ОСББ «ЖК «Французький квартал-4» укладало договори на правах замовника щодо надання різних житлово-комунальних послуг.

Окрім того, ОСББ «ЖК «Французький квартал-4» укладено ряд договір, зокрема із ТОВ "ВІЕС ЛІФТ" укладено договір №119 на технічне обслуговування та ремонт ліфтів ; із ФОП ОСОБА_4 укладено договір № 20200804 про надання послуг по вивезенню та знешкодження твердих побутових відходів; із ТОВ ВУФ «Охорона-сервіс» укладено договір №389/20 з цілодобового спостереження та технічного обслуговування систем протипожежного захисту; із ФОП ОСОБА_3 із укладено договір №71/20КП про надання комплексних послуг сантехніка та електрика; ФОП ОСОБА_5 укладено договір №07-20 на виконання робіт по встановленню диспетчерського пульту; ФОП ОСОБА_5 укладено договір підряду №10-20 ТО на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту диспетчерського обладнання; ТОВ «СЕРВІСЛІФТ Україна» укладено договір №20-26-О на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів; ФОП ОСОБА_6 укладено договір № 1320 про технічне обслуговування систем автоматики індивідуального теплового пункту та систем автоматики насосного холодного водопостачання житлового будинку; ПАТ «АК Київводоканал» укладено договір № 01435/7-06 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (без обслуговування внутрішньо будинкових систем).

До цих договорів долучено акти прийняття-здачі виконаних робіт (надання послуг), що виконувались в період після 01 серпня 2020 року.

Натомість, позивач нараховує заборгованість за період з 01 серпня 2020 року по 05 березня 2021 року.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено факт надання послуг в період з 01 серпня 2020 року по 05 березня 2021 року, тобто після передачі будинку за адресою: АДРЕСА_1, в управління та експлуатацію ОСББ «ЖК «Французький квартал-4», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що періодом нарахування плати за житлово-комунальні послуги має бути період з 01 лютого 2020 року по 05 березня 2021 року, а не по 31 липня 2020 року.

Апеляційний суд розцінює критично посилання позивача, як на належні та допустимі докази, що на його думку свідчать про виконання обов'язку в повному обсязі (договори та акти виконаних робіт), оскільки такі не містять відомостей про фактично надані послуги за період з 01 серпня 2020 року по 05 березня 2021 року, враховуючи відмову ОСББ «ЖК «Французький квартал-4» від послуг ТОВ «Перший український експертний центр», укладення договорів з іншими надавачами таких послуг та докази фактичного їх отримання.

Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають зі встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Перший український експертний центр» підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, її розмір станом на 31 липня 2020 року включно становив 2 926,34 грн.

Індекс інфляції за цей період складає: лютий 2020 - 99,70; березень 2020 - 100,80; квітень 2020 - 100,80; травень 2020 - 100,30; червень 2020 - 100,20; липень 2020 - 99,40.

Розрахунок здійснюється за формулою: ІІС= (ІІ1:100) x (ІІ2 : 100 ) x (ІІ3 : 100) x .. (ІІZ:100) де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Таким чином, IIС (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) = 1.01197844.

А отже, інфляційні втрати за період з 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року становлять 35,05 грн. (2 926,34 x 1.01197844 - 2 926,34).

Відповідно розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення за період з 01/02/2020 до 31/07/2020 становить 182.

Отже, стягненню підлягають 3% річних у розмірі 43,66 грн. (2 926,34 x 3 % x 182 : 366 : 100).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції помилково стягнув з відповідачів на користь позивача розмір судового збору за розгляд справи судом першої інстанції солідарно.

Так, відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, якщо за рішенням суду стягненню підлягає сума в рівних частинах з кожного чи солідарно з обох, то стягнення судового збору все одно повинно бути здійснено пропорційно задоволених позовних вимог, в даному випадку з відповідачів в рівних частках на користь позивача в межах задоволених позовних вимог, що становить 25%, окремо з кожного з відповідачів, а не солідарно, підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції, що становить 620,24 грн., тобто по 310,12 грн. з кожного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ухвалюючи рішення колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Зважаючи на все вище зазначене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд при ухваленні нового судового рішення проводить перерозподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга була задоволена судом на 75 %, за розгляд справи апеляційним судом на користь апелянта з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 791,13 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником - адвокатом Андрусенком Кирилом Ігоровичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 2 926,34 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 35,05 грн. та 3% річних у розмірі 43,66 грн., а всього 3 005 (три тисячі п'ять) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 310 (триста десять) грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 310 (триста десять) грн. 12 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 2 791 (дві тисячі сімсот дев'яносто одна) грн. 13 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова