Справа № 308/3607/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Логойди І.В.,

за участі секретаря судового засідання Шовак А.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №308/3607/23 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, у якому просить стягнути з відповідача: 260 708,93 грн. - заборгованість по заробітній платі; 130 059,37 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені; 48 751,68 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати; 1 300,59 грн.- судові витрати у вигляді судового збору.

Позовні вимоги мотивує наступним. У період з 16 березня 2020 року по 01 серпня 2022 року позивач знаходився у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». 01 серпня 2022 року був звільнений в зв`язку зі закінченням строку дії контракту, згідно наказу № 86 - ВК від 05 липня 2022 року Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та наказу № 22 - ВК від 01 серпня 2022 року Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Наказом № 22 - ВК від 01 серпня 2022 року була також передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 47 календарних днів. Проте, відповідач не провів повний розрахунок з позивачем та не виплатив останньому заборгованість по заробітній платі та компенсацію за 47 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Відповідно до довідки про доходи від 11.01.2023 № 03/12-23 за період із жовтня 2021 р. по серпень 2022 р. позивачеві було нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 260 708, 93 грн. Отже, на день подання позовної заяви в суд заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 260 708,93 грн. Надання відповідачем довідки про доходи від 11.01.2023 р. № 03/12-23 із зазначенням суми боргу по заробітній платі перед позивачем, свідчить про відсутність спору про розмір боргу по заробітній платі. Отже, відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. просить стягнути 130 059,37 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Враховуючи вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, що належить виплатити позивачеві у розмірі 48 751,68 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2023 провадження у зазначеній справі було відкрито в спрощеному позовному провадженні, розгляд справи призначено на 07.04.2023, розгляд справи відкладався на 08.05.2023.

Відповідач подав до суду відзив на позов, згідно з яким повідомив, що позовні вимоги не визнає. З приводу заборгваності із заробіної плати повідомив, що у ДП "Закарпатський облавтодор" відбулося скорочення обсягу робіт, доходи скоротились, погашення з виплати заробітної плати є пріоритетним по мірі надходження коштів. Постановою державного виконавця від 04.10.2022 накладено арешт на всі банківські рахунки підприємства, а 18.11.2022, 13.03.2023, 14.03.2023 - і філій. З розрахунком компенсації втрати частини заробітної плати не погоджується, оскільки розрахунок проведено невірно. Вказує, що сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту ІСЦ, поділеного на 100. Стосовно розрахунку середнього заробітку вказує, що для обрахунку середньої заробітної плати слід брати до уваги червень-липень 2022, а не травень-червень 2022. Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку, вважає, що з урахуванням постанови ВП ВС від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, такий підлягає зменшенню. Просить врахувати, що за час перебування позивача на посаді утворилась заборгованість по заробітній платі працівників, а збитки збільшились.

Позивач подав суду відповідь на вказаний відзив, згідно з яким звертає увагу, що відповідачем не заперечується та не спростовується факт наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачем, зазначає, що згідно з п. 20 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Наводить порядок нарахування компенсації частини заробітної плати, вказує, що відповідачем не наведено власного розрахунку, не погоджується з запереченнями відповідача щодо застосування інших місяців для розрахунку середньої заробітної плати, вважає, що підстав для зменшення середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку немає, претензій до позивача при здійсненні своїх повноважень у відповідача не було, а зменшення прибутків, утворення заборгованості по заробітній платі працівників вважає маніпуляцією з боку відповідача.

Інших заяв по суті справи до суду не подано.

У судове засідання позивач не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що згідно з відомостями трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.03.2020 був прийнятий на роботу на посаду заступника директора з економічних питань ДП «Закарпатський облавтодор» (наказ №55-к від 06.03.2020). 05.05.2020 призначений на посаду директора дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» за переведенням з посади заступника директора з економічних питань (наказ №86-К від 28.04.2020). 01.08.2022 звільнений з посади директора дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» у зв`язку із закінченням строку контракту від 06.07.2021 №248 (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

Згідно з копією наказу АТ «Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" від 05.07.2022 №86-ВК ОСОБА_1 звільнено з посади директора дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у зв`язку із закінченням строку контракту від 06.07.2021 №248 (п. 2 ст. 36 КЗпП України). Датою звільнення є перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності.

Згідно з копією наказу ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» від 01.08.2022 №22-ВК на виконання наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» №86-ВК від 05.07.2022 щодо звільнення з посади директора ДП «Закарптський облавтодор» ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням контракту від 06.07.2021 №248 (п. 2 ст. 36 КЗпП України) - датою звільнення директора дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ОСОБА_1 рахувати 01.08.2022 (перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності), головному бухгалтеру провести повний розрахунок та виплатити компенсацію за 47 календарних днів невикористаної відпустки.

Згідно з довідкою про доходи від 06.01.2023 №03-12/23 від 11.01.2023 АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Дочірнє підприємство «Закарпатський облаавтодор» у жовтні 2021 року ОСОБА_1 до видачі визначено заробітну плату у розмірі 17085 грн., у листопаді 2021 року - 26235 грн., у грудні 2021 року - 23850 грн., у січні 2022 року - 27032,13 грн., у лютому 2022 року - 26235 грн., у березні 2022 року - 26235 грн., у квітні 2022 року - 26235 грн., у травні 2022 року - 21027,95 грн., у червні 2022 року - 21999,39 грн., у липні 2022 року - 4156,01 грн., у серпні 2022 року - 40618,45 грн. Загальна сума за вказаний період становить 260708,83 грн.

До матеріалів справи додано вимогу позивача до відповідача про виплату вказаної суми заборгованості із заробітної плати від 28.02.2023 та докази отримання такої відповідачем засобами поштового зв`язку.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Використання праці жінок і неповнолітніх на небезпечних для їхнього здоров`я роботах забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Невиплата заробітної плати через скорочення доходів, а в подальшому накладення арешту на майно, рахунки, що не підтверджено суду жодними доказами, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Окрім того, суд звертає увагу, що згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану" 27 липня 2022 року № 2455-IX тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, юридичні особи - боржники, зокрема, можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то слід відмитити наступне. Вимогами ст. 117 КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення вказаних правовідносин, передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно з поданою довідкою про доходи від 11.01.2023 №03/12-23 спір про розмір заборгованості відсутній, розмір заборгованості підтверджується поданими доказами, у відповідності до норм чинного законодавства, а отже, для роботодавця наступає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Згідно з вимогами Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою про доходи від 11.01.2023 р. № 03/12-23 заробітна плата за два останні повні календарні місяці роботи (травень - червень 2022 р.) склала до видачі позивачеві 43 027,34 грн., при загальній кількості робочих днів у вказаних місяцях - 44 дні. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача склала 977,89 грн. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2022 року по 02 лютого 2023 року (включно) складає 133 робочі дні. Відтак, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 133 (кількість робочих днів затримки розрахунку) х 977, 89 грн. (середньоденний заробіток) = 130 059,37 грн.

Отже, заперечення відповідача стосовно розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підтверджуються вказаними нормами законодавства та відповідають поданому позивачем розрахунку.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

При цьому, суд вважає, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц не є релевантною до даних правовідносин, що склалися у даній справі, на підставі законодавчого регулювання, що з того часу зазнало змін.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. просить стягнути 130 059,37 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2022 по 02.02.2023, суд вважає за можливе задоволити позовні вимоги в цій частині.

Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Постановою КМ України від 21.02.2001р. № 159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (надалі - Порядок), зокрема визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення) (п. п. 2,3 Порядку). Відповідно до п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом.

У зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати позивач має право на компенсацію втрати частини доходу за період з жовтня 2021 року по серпень 2022 року. Згідно з поданим суду розрахунком сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати становить 48 751,68 грн. Позовні вимоги в цій частині суд вважає обгрунтованими та не спростованими відповідачем.

Отже, позовні вимоги у розмірі 260 708,93 грн. - заборгованість по заробітній платі; 130 059,37 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені; 48 751,68 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати суд вважає обґрунтованими та не спростовними відповідачем.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні порушенням права власності відповідно до ст.1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до «майна» у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачем законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в розумінні ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача та, перевіривши їх нарахування, вважає їх такими, що підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, окрім вимоги про стягнення середнього заробітку за час розрахунку заробітної плати, а позов судом задоволений в повному обсязі з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в цій частині.

Керуючись ст.ст.1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати - задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 439519, 98 (чотириста тридцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять грн. 98 коп.) грн. заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та 1300, 59 (тисячу триста грн. 59 коп.) грн. у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судовий збір у розмірі 3094,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) - НОМЕР_2 , паспорт: НОМЕР_3 , виданий Ужгородським MB УМВС в Закарпатській області 12 січня 1996 р.

Відповідач: Дочірнє підприємство «Закарпатський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», місце знаходження: 88000, м. Ужгород, Закарпатська обл. вул. Собранецька, 38, .

Повне рішення складено 08.05.2023.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда