КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/441/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіна І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (до зміни назви - ПрАТ «СК «АХА Страхування») - Шишлова Олександра Євгеновича на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Подільського районного суду міста Києва Скрипник О.Г.,

у цивільній справі №758/12977/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» про виплату страхового відшкодування,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «СК «АХА Страхування» за результатами розгляду якого просив стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 1 000 000 грн.

В обґрунтування позову зазначаючи, що 31 грудня 2015 року між сторонамиукладено договір добровільного страхування наземного транспорту №38198а5ка «Все включено», яким застраховано майнові інтереси позивача пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом БМВ Х6 д.н.з. НОМЕР_1 . У період з 03 травня 2016 року по 04 травня 2016 року вищевказаний автомобіль було викрадено невідомою особою, у зв`язку з чим, позивач звернувся з заявою до органів поліції про порушення кримінального провадження за фактом викрадення автомобіля та із заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування. Листом від 10 жовтня 2016 року за №9565/18цв страхова компанія відмовила йому у виплаті страхової суми, незважаючи на те, що автомобіль працівниками поліції знайдено не було. Зазначені дії страхової компанії, позивач вважав незаконними та такими, що грубо порушують умови договору страхування та його особисті майнові права. Тому просив суд задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 , задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СК «АХА Страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 1000 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ «СК «АРКС» - Шишлов О.Є.( до зміни назви: Страхова компанія «АХА Страхування») подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просив рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що суд першої інстанції, за наявності клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розглянув справу у його відсутність, чим порушив права останнього на надання заперечень проти доводів позовної заяви. Посилаючись на наявність кримінального провадження № 0010585, вважав, що заявлений позивачем випадок не може вважатися страховим. Зазначаючи про надання страховій компанії неправдивих відомостей щодо кількості оригіналів комплектів ключів від застрахованого автомобіля, оскільки, згідно заяви від 31 грудня 2015 року у позивача наявні оригінали двох комплектів ключів від застрахованого ТЗ, проте, згідно висновку експерта № 9-1/4 Т від 05 квітня 2017 року та листа від 20 серпня 2018 року № 115 ТОВ «АВТ Баварія», один комплект ключів не відноситься до застрахованого автомобіля, що не було взято до уваги судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Вказуючи, що вартість транспортного засобу становить 3 00 000 грн., що також не заперечував позивач у суді першої інстанції, а відтак, у випадку відсутності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, необхідно враховувати суму за яку було придбано транспортний засіб. Посилаючись на відсутність розрахунку заявлених позивачем судових витрат, детального опису виконаних робіт та наданих послуг, вважав, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, не підлягали до задоволення.

13 вересня 2022 року від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

У судове засідання учасники справи будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи не з`явилися. До початку розгляду справи від представника ОСОБА_1 - адвоката Постернака О.Г. надійшло клопотання про розгляд за їх відсутності.

04 квітня 2023 року від представника ПАТ «СК «АРКС» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, разом з тим, враховуючи строки розгляду справи, а також наявність в матеріалах справи письмових заперечень, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Так, судом при розгляді справи встановлено,що 31 грудня 2015 року між АТ «СК «АХА Страхування» (після зміни назви ПАТ «СК «АРКС») та ОСОБА_1 укладено договір № 38198а5ка добровільного страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого, застраховано майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача) на суму 1 000 000 грн., що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням ТЗ «BMW X6» д.н. НОМЕР_1 строком на один рік: з 31 грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

Пунктом 25.1 договору встановлено, що страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, наведеними у пункті 25.2.1 цього договору. До страхових ризиків договір також відносить викрадення автомобіля (крадіжка, грабіж, розбій), завдання збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і завдання збитків внаслідок інших подій.

Відповідно до п. 26.2.4 договору страхувальник зобов`язаний не зберігати та не залишати без нагляду основні та додаткові ключі до замку запалювання, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, документи, які надають право на управління застрахованим ТЗ в тому числі: в застрахованому ТЗ), в місцях та приміщеннях, де є неконтрольований доступ сторонніх осіб.

У випадку, коли в страхове покриття за договором входить ризик «Викрадення», використовувати ( вмикати) пристрій для запобігання викраденню при будь-якому, навіть короткотерміновому залишенню ТЗ.

Пунктом 22.2.9 договору визначено, що страхувальник зобов`язаний здійснювати всі необхідні, можливі та доречні дії щодо запобігання виникненню страхових випадків та зменшення їх наслідків.

Відповідно до п.26.4.1. договору, при настанні страхового випадку страхувальник має право одержати від страховика страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно п. 27.1.12 договору при настанні страхового випадку викрадення ТЗ страхувальник зобов`язаний в день подання страховику письмового повідомлення про подію, передати представнику страховика основний та додатковий комплекти ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню, пристрої для управління системою для запобігання викраденню, а також документи, які дають право на управління застрахованим ТЗ ( в тому числі автомобіля), або довідку про їх вилучення працівниками МВС.

Пунктом 28.1 договору встановлено, що для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов`язаний надати страховику інформацію або документи: повідомлення про подію (п.2.1.1); заяву на виплату страхового відшкодування (п. 28.1.2) до якої долучити договір.

У разі настання страхового випадку за ризиком «Викрадення», страхувальник зобов`язаний надати страховику довідку чи інший документ відповідних компетентних органів, що підтверджує початок кримінального провадження за заявою срахувальника про викрадення (незаконне заволодіння) ТЗ та внесення відомостей до ЄРДР, де обов`язково повинні бути вказані прізвища, ім`я та по-батькові власника ( користувача) ТЗ, державний номер, номери номерних агрегатів, дата місце, обставини та час викрадення, стаття Кримінального кодексу України, за ознаками якої почато кримінальне провадження. З метою прийняття рішення про виплату страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» страховик може звернутися до страхувальника (вигодонабувача) із запитом на надання інших документів щодо стану кримінального провадження ( копії заяв до правоохоронних органів, довідки, постанови, повідомлення, протоколи, експертизи та інші документи щодо кримінального провадження, заявою про викрадення ТЗ (п. 28.1.2.3 договору).

При фіксації повідомлення про подію страхувальник зобов`язаний надати страховику повну та достовірну інформацію, що має ознаки страхового випадку (п. 28.1.1.3 договору).

Відповідно до п.29.1 договору, страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника (його правонаступника, вигодонабувача) на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком .

Страхове відшкодування сплачується страхувальнику тільки після того, як повністю будуть встановлені причини та розмір збитків. Страхувальник зобов`язаний надати страховику усі необхідні документи та/або інформацію , що підтверджують причини та розмір збитків, перелік яких наведено в розділі 28 договору. Ненадання вказаних документів та/або інформації дає страховику право відмовити у виплаті відшкодування як в цілому, так і в частині збитку, не підтвердженій такими документами та /або інформацією ( п.29.2 договору).

Пунктом 29.5 договору передбачено, що у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення», страхове відшкодування виплачується у розмірі страхової суми, встановленої на відповідний період дії договору, за винятком суми знецінення ТЗ за відповідний період дії договору (розділ 16 та 24 договору встановленої згідно з розділом 10 договору франшизи ( з урахуванням умов п. 29.9 договору).

Обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» є попереднє укладення страхувальником (за наявності у страхувальника відповідних повноважень) або власником ТЗ угоди, відповідно до якої страхувальник зобов`язується у разі, якщо викрадений ТЗ буде пізніше знайдено, передати права власності на нього страховику (оформити абандон за формою, встановленою страховиком). Якщо виявиться, що на момент викрадення застрахований ТЗ перебуває під арештом або іншим обтяженням (окрім обтяження, яке пов`язане з виконанням договірних відносин страхувальника з вигодонабувачем, страховик має право відстрочити складання абандону до отримання страховиком достовірної інформації про зняття із застрахованого ТЗ обтяжень, окрім тих, що пов`язані з виконанням договірних відносин страхувальника з вигодонабувачем ( п. 29.6 договору).

Згідно з пунктом 30.2.2 договору, не підлягають відшкодуванню збитки, які сталися під час керування ТЗ страхувальником або будь-якою іншою особою у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних, токсичних речовин чи медичних препаратів, протипоказаних заводом-виробником або лікарем при керуванні ТЗ, а також збитки, які сталися під час керування ТЗ особою, особою, яка не мала посвідчення водія, що не відповідає вимогам законодавства України, та / або не мала посвідчення на управління ТЗ відповідної категорії.

Відповідно до п.30.2.2. не є страховим випадком викрадення, знищення або пошкодження, пов`язані з викраденням або спробою скоїти означені дії, ТЗ, його складових частин або додаткового обладнання під час купівлі-продажу ТЗ.

У період з 03 травня 2016 року по 04 травня 2016 року автомобіль «BMW X6» д.н. НОМЕР_1 , який належить позивачу, було викраденого невстановленою особою, про що позивачем повідомлено Деснянське УП ГУНП в м. Києві. Дане повідомлення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, порушено кримінальне провадження за ч.3 ст. 289 КК України.

Про викрадення автомобіля ОСОБА_1 письмово повідомив страховика 06 травня 2015 року.

Листом від 10 жовтня 2016 року № 9565/18цв АТ «СК «АХА Страхування» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання шахрайським шляхом грошових коштів від страхової компанії імітував незаконне заволодіння автомобілем «BMW X6» д.н. НОМЕР_1 , який був застрахований. За заявою «СК «АХА Страхування», Деснянським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР від 02 вересня 2016 року № 0010585 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Тобто, заявлений позивачем випадок не є страховим. Також, страхова компанія посилалась на надання позивачем неправдивих відомостей.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ст.16 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановлені ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст. 26 Закону України «Про страхування» та ч.2 ст. 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені п.30.5 договору страхування.

Згідно зазначеного пункту, підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування, є, зокрема: надання страхувальнику неправдивої інформації про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку та/або надання відомосте, які не відповідають дійсності, по фактах, що стосуються страхового випадку і його обставин; ненадання страхувальником у разі викрадення ТЗ основний та додатковий комплект ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню та пристрою для управління дистанційною системою для запобігання викраденню та/або документи, що надають право на управління ТЗ.

У справі, яка переглядається, встановлено, що у період з 03 по 04 травня 2020 року, тобто у період дії укладеного між сторонами договору добровільного страхування транспортного засобу, відбулося незаконне заволодіння застрахованим автомобілем BMW X6 д.н. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, у строк, передбачений договором (06 травня 2016 року), позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку звернувшись попередньо до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

05 травня 2016 року, за заявою позивача, Деснянським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 289 КК України.

З вказаного слідує, що позивач виконав свій обов`язок щодо своєчасного повідомлення відповідача про настання страхового випадку.

Проте, листом від 04 листопада 2016 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування посилаючись на надання останнім неправдивих відомостей, а саме, щодо наявності у позивача двох комплектів ключів до транспортного засобу (замку запалювання), а також, посилаючись на те, що заявлений позивачем випадок не може бути страховим, оскільки 02 вересня 2016 року до ЄДРСР внесено дані про те, що 05 травня 2016 року ОСОБА_1 з метою отримання шахрайським способом грошових коштів від страхової компанії імітував незаконне заволодіння автомобілем, який був застрахований.

Разом з тим, посилання скаржника на наявність кримінального правопорушення № 0010585, не свідчить про те, що випадок зазначений позивачем, не є страховим, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2016 року за заявою відповідача до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Зазначено, що 05 травня 2016 року ОСОБА_1 з метою отримання шахрайським способом грошових коштів від страхової компанії імітував незаконне заволодіння автомобілем, який був застрахований. Проте, жодних доказів на підтвердження вручення позивачу підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, матеріали справи не містять, а відтак, підстави вважати, що зазначений позивачем випадок не є страховим, відсутні.

Згідно п. 30.5 договору страхування, серед визначених підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, є, зокрема: ненадання страхувальником у разі викрадення ТЗ основний та додатковий комплект ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного пристрою для запобігання викраденню та пристрою для управління дистанційною системою для запобігання викраденню та/або документи, що надають право на управління ТЗ.

При цьому, слід зазначити, що умовами договору страхування не визначено поняття «повний комплект ключів» та не передбачено, що повинно бути саме два комплекти оригінальних ключів у страхувальника, як про це вказує відповідач.

Як вбачається із довідки ст.слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві Сови А., під час огляду місця події у ОСОБА_1 були вилучені два ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Таким чином, посилання скаржника на надання позивачем недостовірних відомостей щодо наявності у останнього оригіналів двох комплектів ключей, колегія суддів відхиляє, виходячи з вищенаведеного.

Отже, оскільки у період дії укладеного між сторонами договору добровільного страхування транспортного засобу, сталось незаконне заволодіння застрахованим автомобілем, позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, у зв`язку з чим, у страховика виник обов`язок виплати страхового відшкодування. При цьому, підстави зазначені відповідачем, як підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування, не є такими по суті, а інших підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для виплати позивачу страхового відшкодування у зв`язку з страховим випадком.

Разом з тим, відповідно до п.29.5 договору, у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення» страхове відшкодування виплачується в розмірі страхової суми, встановленої на відповідний період дії договору, за вирахуванням суми знецінення транспортного засобу за відповідний період дії договору (розділ 16 та 24 договору) та встановленої згідно з розділом 10 договору франшизи (з урахуванням умов п.29.9. договору).

Пунктом 29.9 договору добровільного страхування наземного транспорту встановлено франшизу за ризиком викрадення у сумі 5 000 грн.

Згідно розділів 16 та 24 договору, сума знецінення транспортного засобу за відповідний період дії договору становить 10 273,97 грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 38198а5ка від 31 грудня 2015 року у сумі 984 726,03 грн. (1 000 000 грн. (сума страхової виплати) - 10 273,97 грн. (знецінення транспортного засобу) - 5 000 грн. (франшиза)).

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір страхового відшкодування у сумі 1 000 000 грн. підлягає зміні шляхом його зменшення до 984 726,03 грн.

Посилання скаржника на наявність кримінального правопорушення № 0010585, є безпідставним, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2016 року за заявою відповідача до ЄРДР внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Зазначено, що 05 травня 2016 року ОСОБА_1 з метою отримання шахрайським способом грошових коштів від страхової компанії імітував незаконне заволодіння автомобілем, який був застрахований. Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення позивачу про підозру, що свідчить про намагання відповідача уникнути цивільної відповідальності щодо виплати страхового відшкодування.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги щодо дійсної вартості транспортного засобу у розмірі 300 000 грн. з урахуванням того, що вони не підтверджені належними доказами та спростовуються матеріалами справи, зокрема, договором страхування.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновок експерта № 9-1/4 Т від 05 квітня 2017 року, оскільки вказаний висновок зводиться до того, що з другого ключа № 6954808-01 не було можливості зчитати всю наявну інформацію за допомогою пристрою ВМW Кey Reader. При цьому, зазначений висновок не містить інформації про те, що ключ № 6954808-01 не міг активувати автомобіль BMW X6 д.н. НОМЕР_1 .

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на лист ТОВ «АВТ Баварія» від 20 серпня 2018 року № 115, оскільки відомості зазначені у ньому, суперечать відомостям зазначеним ТОВ «АВТ Баварія» у листі від 06 лютого 2017 року № 071, у листі ТОВ «АВТ Баварія» від 17 жовтня 2018 року № 135 та висновку експерта № 9-1/4 Т від 05 квітня 2017 року.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції, за наявності клопотання про відкладення розгляду справи, розглянув справу у відсутність представника відповідача, чим порушив права останнього на надання заперечень проти доводів позовної заяви, колегія суддів відхиляє, оскільки, основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21).

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 3 ст.141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5-6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції було надано копії наступних документів:

договір про надання правової допомоги від 24 листопада 2016 року укладений між адвокатом Постернаком О.Г. та Сидоренком Є.В., відповідно до умов якого, адвокат приймає на себе обов`язки представляти права та законні інтереси клієнта, зокрема, у суді у зв`язку із виконанням представництва інтересів клієнта у справі про стягнення коштів з ПАТ «СК «АХА Страхування». За виконання взятих на себе зобов`язань, клієнт сплачує гонорар за домовленістю сторін;

розрахунок на оплату № 1 від 01 лютого 2017 року до вказаного договору, згідно якого, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погоджено гонорар за надання правової допомоги за договором від 24 листопада 2016 року у сумі 10 000 грн.;

квитанцію № 1 від 01 лютого 2017 року на оплату ОСОБА_1 гонорару за надані послуги адвокатом Постернаком О.Г. та у сумі 10 000 грн.

Заява про розподіл судових витрат містить детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) із зазначенням витраченого часу та вартістю таких робіт.

Вирішуючи питання про стягнення на користь відповідача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахувавши вищевказані докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 грн., що є співмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, та значенням справи для сторін.

Посилання скаржника на відсутність розрахунку заявлених позивачем судових витрат, детального опису виконаних робіт та наданих послуг, є безпідставним, оскільки зазначений опис міститься у заяві позивача про розподіл судових витрат від 15 листопада 2017 року.

Пунктом 2 ч. 1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення, а саме визначенні розміру страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту не було враховано, що визначена договором сума підлягає зменьшенню до 984 726,03 грн. з урахуванням суми що становить знецінення транспортного засобу за час дії договору та франшизи, що свідчить про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування нема.

Керуючись ст.ст. 367,368,372, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (до зміни назви Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування») - адвоката Шишлова Олександра Євгеновичазадовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року змінити, в частині визначення суми страхового відшкодування що підлягає стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування») на користь ОСОБА_1 шляхом зменшення розміру з 1000 000 грн. до 984 726,03 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 травня 2023 року.

Суддя - доповідач:

Судді