Провадження №4-с/523/20/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

за участю секретаря судового засідання Гарган С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською зброєю, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 ,в якій просив:

- поновити строк на оскарження постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві на користування вогнепальною, мисливською зброєю, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською зброєю, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Скаргу обгрунтовано тим, що на примусовому виконанні Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження стосовно примусового виконання виконавчого листа 523/16753/19 , згідно стягнення по наказу виданого 22.01.2020 року Суворовським районним судом м. Одеси з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку.

Постановою від 31.01.2020 року № 61108437 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу.

Відповідно до постанови від 17.01.2022 року виданої Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одеси Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції Малогою Д.А. встановлено тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською зброєю, мисливським, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

ОСОБА_1 вважає, що вказана постанова від 17.01.2022 року порушує його абсолютне право вільному пересуванні, право на працю, право на свій особистий захист.

Скаржник зазначає, що про існування вказаної постанови, йому стало відомо лише 04.10.2022 року, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження.

Також, скаржник вказує про те, що від виконання своїх батьківських обов`язків фінансування дитини як добровільно так і офіційно ніколи не відмовлявся, в період з 02.09:2021 року по 26.11.2021 рік працював офіційно в Комунальному підприємстві « Міський центр невідкладної медичної допомоги» ОМР, та за сумісництвом з 14.07.2020 року по 02.03 2022 рік молодшим медичним братом спеціалізованої бригади з перевезенням психічно-хворих Одеська станція екстреної медичної допомоги, однак аліменти стягували лише з одну працю, яка приносила менший дохід, іншу роботу державний виконавець проігнорував, у зв`язку з чим і виникла заборгованість по аліментам. Так відповідно до постанови по звернення стягнення на заробітну плату від 02.03.2020 року державним виконавцем Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеси) встановлено, що скаржник працюю лише на одній роботі КНП « Одеський центр екстреної медичної допомоги і мед катастроф», по іншу роботу нічого не вказано.

Скаржник вказує про те, що після того, як дізнався про судовий наказ неодноразово пропонував надавати грошову допомогу своїй колишній дружині, однак будь-яких розрахункових карток на які можливо перерахувати грошові кошти він не міг отримати, окрім того в своїй заяві про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 також не вказала розрахунковий рахунок, як це передбачено ЗУ «Про виконавче провадження» тому наразі не може сплачувати аліменти на утримання дитини, хоча ніколи не ухилявся від цього.

На теперішній час скаржник має іншу сім`ю.

Відповідно до рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України № 1383 від 04.09.2022 року прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України так як неврегульовані аліменти.

ОСОБА_1 вважає, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки виконавче провадження було відкрито без надання ОСОБА_4 розрахункового рахунку на який можна сплачувати аліменти.

Окрім того, іншими постановами державний виконавець наклав арешт на все майно, та арешт коштів, що надає переважні підстави для погашення аліментів.

Як зазначає скаржник, на теперішній час не працює, перебуває на обліку в Державному центрі зайнятості м. Одеси.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

На підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд проводить розгляд справи без участі державного виконавця та боржника, які про час та місце призначених судових засідань повідомлявся належним чином. Учасники процесу у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, їх неявка відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Частинами 1 та 2 статті 450 ЦПК України, передбачено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Їх неявка, у разі належного повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши матеріали скарги, суд вважає про те, що скарга є не доказаною, є необґрунтованою, тому не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 19.11.2019 року Суворовським районним судом м. Одеса видано судовий наказ №523/16753/19, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , 2017р.н. у розмірі частки з усіх видів заробітку.

Постановою від 31.01.2020 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу, №61108437.

Постановою від 17.01.2022 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користуванні транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, згідно судового наказу №523/16753/19, виданий 22.01.2020 року (арк.сп.9).

Постановою від 17.01.2022 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, згідно судового наказу №523/16753/19, який виданий 22.01.2020 року (арк.сп.9 зворотна сторона).

Постановою від 27.09.2022 року про арешт майна боржника, накладено арешт на майно, що належить боржнику (арк.сп.16).

За правилами ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно положень ч.1ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до вимогст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідност.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виконавець виносить вмотивовану постанову про відповідне тимчасове обмеження, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника управі виїзду за межі України -до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника управі користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії,-до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у прав і полювання -до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно ст.ст.13, 14 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на свободу пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави, право залишати будь-яку країну, включаючи також її власну, і повертатися до своєї країни, право шукати притулок від переслідувань (за винятком таких, які викликані вчиненням неполітичного злочину або діяннями, що суперечать цілям і принципам ООН) в інших країнах і користуватися цим притулком.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У відповідності до ст.3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Згідно ст. 33 Конституцією України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе: 1) свободу пересування територією України; 2) право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України; 3) право вільно залишати територію України; 4) право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну. Перші три складові права на вибір місця перебування можуть бути обмежені Законом. Четверта будь-яким обмеженням не підлягає.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 цього Закону України, тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Судом встановлено про те, що у виконавчому провадженні ВП № 61108437 на дату винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов, а саме 17.01.2022 року, розмір заборгованості по аліментах боржника у період, з 29.10.2019 року по 01.11.2021 рік, становив 50 339 грн. 16 коп., що перевищує сукупний розмір платежів за чотири місяців.

Таким чином, винесені державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про тимчасове обмеження у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілів патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та про тимчасове обмеження в праві керування транспортними засобами від 17.01.2022 року у виконавчому провадженні № 61108437, повністю відповідають вимогам Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, однією з яких є захист прав і свобод інших осіб, суд в першу чергу приймає інтереси дітей.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина.

Стаття 59 Закону України «Про освіту» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Отже, батьки зобов`язані, постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що скаржник ОСОБА_1 не надав суду письмових доказів в обґрунтування свої вимог.

Також, суд вважає, що скаржник не довів суду ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 260, 447-452 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови від 17.01.2022 року державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською зброєю, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови від 17.01.2022 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською зброєю, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для вистрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії - відмовити.

Копію ухвали направити сторонам по справі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги з дня її проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2023 року.

.

Суддя: Аліна С.С.