Справа № 345/4153/22
Провадження № 22-ц/4808/543/23
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б. О.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Працун В.В.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Долинки О.А.;

ОСОБА_2 адвоката Бойка Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинки Ореста Антоновича на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року постановлене у складі судді Кулаєць Б.О. в м. Калуш у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 . 26 серпня 2021 року приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Хомин Н.Б. за результатами розгляду заяви позивачки про прийняття спадщини відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого у зв`язку з тим, що вона не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Позивачка поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини обґрунтовує тим, що більше 10 років постійно проживає і працює за межами України, а саме: в Республіці Італія. Відмітками у паспорті громадянина України для виїзду за кордон позивачки підтверджується, що востаннє вона приїжджала на територію України 01.08.2018 і покинула територію України 24.08.2018. Більше на територію України позивачка не приїжджала, а з 2019 року об`єктивно не могла приїхати, так як введеними карантинними заходами у зв`язку із пандемією "COVID-19" було скасоване повітряне і наземне транспортне пасажирське сполучення між країнами. Окрім того, у зв`язку із пандемією "COVID-19" фактично повністю був припинений прийом громадян консульськими установами України в Республіці Італія, що унеможливило складення позивачкою заяви про прийняття спадщини у такій установі, посвідчення справжності її підпису подальше направлення цієї заяви до нотаріуса для відкриття спадкової справи.

Прибути на територію України для подання заяви про прийняття спадщини позивачка змогла лише 30.07.2021. Можливість її приїзду ускладнювалась також і тим, що у неї є малолітні діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким потрібен догляд і опіка матері, та обов`язково мали бути створені безпечні умови для поїздки з Італії до України. Близьких осіб, з якими діти могли б залишитись на досить тривалий період за відсутності матері у позивачки немає. Після прибуття до України позивачка зобов`язана була протягом 14 днів перебувати на самоізоляції на виконання вимог чинного законодавства, тобто до 14 серпня 2021 року. При цьому, шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини сплив 12 серпня 2021 року. Окрім цього, батько позивачки ОСОБА_3 помер на території російської федерації в селі Трубино Кашинського району Тверської області. Свідоцтво про смерть спадкодавця позивачка змогла отримати лише після прибуття в Україну і відбуття самоізоляції, так як його отриманням з російської федерації і перекладом на українську мову (зроблений 27.07.2021) займались її родичі. Тобто, за наявності у позивачки свідоцтва про смерть спадкодавця, вона могла б вчасно подати заяву про прийняття спадщини шляхом звернення до консульства України в Італії, нотаріального засвідчення справжності її підпису на заяві і подальшої відправки заяви нотаріусу засобами поштового зв`язку. Однак, як вже зазначено свідоцтва про смерть у неї не було, а отримати його від установ російської федерації, перебуваючи на території Республіки Італія, було неможливо. Вказані обставини підтверджують поважні, об`єктивні і незалежні від волі позивачки причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Долинка О.А. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права й ухвалив незаконне рішення. Вказує про подання суду пояснень, що починаючи з 2020 року у зв`язку з пандемією коронавірусної хвороби, спричиненої SARS-CoV-2, у більшості країн світу були введені жорсткі карантинні обмеження, в тому числі і в Республіці Італія. Саме в період перебігу шестимісячного строку після смерті спадкодавця до переліку введених карантинних обмежень входили скасування наземного і повітряного сполучення з іншими країнами, а також обмеження вільного пересування всередині країни. При цьому, за рівнем захворюваності і смертності від коронавірусної хвороби Італія на той момент займала друге місце в світі. У зв`язку з вказаними обставинами прибуття позивача до України для подання заяви про прийняття спадщини з дотриманням визначених законодавством строків було об`єктивно неможливим. Додатковою обставиною, що унеможливлювала поїздку - були зовсім маленькі діти на утриманні позивача і здійснення поїздок будь-куди наражало і її і дітей на небезпеку зараження коронавірусною хворобою.

Представником відповідача з приводу зазначених доводів позивача були висловлені заперечення, в яких ним зазначалось, що позивач могла звернутись до консульської установи для засвідчення справжності її підпису на заяві про прийняття спадщини і подальшого направлення цієї заяви в Україну на адресу нотаріуса для відкриття спадкової справи. Однак, найближча консульська установа від місця проживання позивача в Республіці Італія знаходиться в місті Мілан, що за 270 кілометрів. У період дії карантинних заходів в Республіці Італія прийом громадян консульськими установами не проводився і вище вже зазначена причина неможливості позивачем здійснювати будь-які поїздки.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи подані апелянтом, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін. Зокрема вказує, що звертаючись до суду з позовом, позивачка, як на підставу своїх порушених прав, зазначала, що строк для подання заяви про прийняття нею спадщини пропущений з поважної причини, а саме у зв`язку із запровадженням карантину. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Але, це не стосується вчинення нотаріальних дій, в тому числі, і тих, що пов`язані з можливим пропуском передбачених законодавством строків (наприклад, оформлення спадщини). Відповідно до інформації, оприлюдненої Нотаріальною палатою України, нотаріуси України працювали та продовжують працювати у період карантину. Вчинення нотаріальних дій відбувається з дотриманням профілактичних заходів для запобігання поширенню коронавірусу. Пом`якшення карантину, запроваджені Кабінетом Міністрів України з 11 травня 2020 року (постанова від 04 травня 2020 № 343 про внесення змін до постанови від 11 березня 2020 № 211), не стосуються органів нотаріату, адже жодних заборон для роботи нотаріусів раніше не встановлювалося. Нотаріуси виконують виключно делеговані державою функції, не є суб`єктами господарювання, а тому на нотаріат не поширювалася постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» щодо заборони роботи бізнесу. Під час карантину особа мала право засвідчити свою заяву про прийняття спадщини у будь-якого нотаріуса за своїм місцем проживання та вже посвідчену заяву надіслати поштою. Законодавець встановлює кілька шляхів прийняття спадщини, як це можна зробити в умовах карантину. Зокрема, це можливість направлення заяви поштою. Нотаріус зобов`язаний прийняти цю заяву та завести спадкову справу, щоб особа не пропустила строк для прийняття спадщини. Позивачкою не доведено належними та допустимим доказами існування обставин, які б перешкоджали їй своєчасно подати заяву про прийняття спадщини будь-якими засобами зв`язку, у тому числі і поштового зв`язку, електронного зв`язку, телеграмою, факсом тощо.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Долинка О.А. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бойко Р.Б. заперечив доводи викладені в апеляційній скарзі, просить їх відхилити, важає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач не надала та не довела наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які б перешкоджали їй подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька у встановлений законом строк. Разом з тим суд зазначив, що не бере до уваги доводи сторони позивача про те, що пропущений нею строк прийняття спадщини через перебування за кордоном, оскільки об`єктивно вказує про можливість позивачки звернутися до консульства України в Республіці Італія зі завою про прийняття спадщини, що в свою чергу спростовує посилання самого ж представника позивачки на жорсткі обмеження, пов`язанні із COVID-19, та наявність в ОСОБА_1 на утриманні малолітніх дітей, як на поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, враховуючи при цьому тривалість строку - пів року, відсутність даних про працевлаштування, сімейний стан позивачки. Доводи про перебування позивачки на самоізоляції після приїзду в Україну з 30.07.2021 (у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини), протягом 2 тижнів до спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не знайшли своє підтвердження та не є об`єктивною, непереборною та істотною обставиною, яка перешкоджала позивачці своєчасно звернутися до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини після смерті батька, жодних доказів про необхідність самоізоляції у цей період позивачем не надано. В той же час суд знайшов підтвердження запереченням представника відповідача про те, що станом на 30.07.2021 в Україні був встановлений зелений рівень епідемічної небезпеки, при якому перетин державного кордону з будь-яких країн є безперешкодним для громадян України або іноземців з посвідкою на постійне проживання. Так само безперешкодно громадяни України можуть перетинати КПВВ. У разі встановлення на території України іншого рівня епідемічної небезпеки перетин державного кордону України з будь-яких країн для громадян України або іноземців з посвідкою на постійне проживання є безперешкодним за наявності однієї із наступних позицій: негативний результат тестування на COVID-19 методом ПЛР (не більше як за 72 години до перетину кордону), негативний результат експрес-тесту на визначення антигена коронавірусу SARS-CoV-2 (не більше як за 72 години до перетину кордону), документ, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання у надзвичайних ситуаціях. За відсутності таких документів чи довідок особа має пройти самоізоляцію за допомогою застосунку Вдома або обсервацію у випадку відмови чи неможливості скористатись цим застосунком, про що йшлося у постанові КМУ від 16 червня 2021 року № 611 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України". Тобто, не було необхідності позивачці перебувати на самоізоляції, більше того, навіть при іншому рівні епідемічної небезпеки самоізоляція була крайнім заходом для осіб, у яких були відсутні документи про негативний результат тестування методом ПЛР чи експерес-тесту, або даних про вакцинацію.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.05.2021 (а.с. 5).

Також установлено, що спадкоємцями першої черги, яка відкрилась у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , є ОСОБА_2 мати спадкодавця та дочка ОСОБА_1 .

У визначеному законом порядку та у встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулась зі заявою про прийняття спадщини після смерті сина.

Листом приватного нотаріуса Хомин Н.Б. від 26.08.2021 № 405/02-14 позивачку повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , неможливо у зв`язку з тим, що вона у встановлений законом строк не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 6).

Про факт прибуття ОСОБА_1 в Україну 30.07.2021 та виїзд з України 24.08.2021, підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 7).

Позивачка є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується засвідченими перекладами з італійської на українську мову витягів з актів про народження (а.с. 9,12).

Таким чином між сторонами виник спір з приводу поважності причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження № 61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Так, суд встановив, що батько позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно шестимісячний строк на прийняття спадщини після його смерті сплив 12 серпня 2021 року, а тому позивач мала довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення ним дій щодо прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що позивачка не довела належними та допустимими доказами, що вона пропустила строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з поважних причин.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку).

Таким чином, законодавець встановлює кілька шляхів прийняття спадщини, як це можна зробити в умовах карантину. Зокрема, це можливість направлення заяви поштою. Нотаріус зобов`язаний прийняти цю заяву та завести спадкову справу, щоб особа не пропустила строк для прийняття спадщини.

На підставі пункту 3 частини першої статті 38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України вчиняють нотаріальні дії, зокрема, видають свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310, встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини.

Позивачкою не заперечується, що їй було відомо про смерть батька, тобто про відкриття спадщини, а тому вона могла звернутися зі заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Таким чином, позивачка не надала доказів про неможливість направлення нею нотаріусу такої заяви поштою відповідно до пунктів 2.1, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, оскільки позивач не надав безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що в силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що починаючи з 2020 року у зв`язку з пандемією коронавірусної хвороби, спричиненої SARS-CoV-2, у більшості країн світу були введені жорсткі карантинні обмеження, в тому числі і в Республіці Італіята та саме в період перебігу шестимісячного строку після смерті спадкодавця до переліку введених карантинних обмежень входили скасування наземного і повітряного сполучення з іншими країнами, а також обмеження вільного пересування всередині країни. У зв`язку з вказаними обставинами прибуття позивача до України для подання заяви про прийняття спадщини з дотриманням визначених законодавством строків було об`єктивно неможливим є неповажними причинами, так як встановлено, і не заперечується позивачкою, остання прибула на територію 30.07.2021 та відповідно частини третьої статті 1272 ЦК України не мала об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

За змістом ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий судовий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Долинки Ореста Антоновича залишити без задоволення. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 травня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В. Василишин

І.О. Максюта