КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 361/3902/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3434/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Радзівіл А. Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» - Юсубова Едуарда Сергійовича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року,

встановив:

у травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 55 960 грн. 50 коп., посилаючись на те, що вони були видані йому помилково. Також позивач просив стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних в розмірі 20 570 грн. 76 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що проведенням внутрішньої перевірки було встановлено, що протягом 2017 року внаслідок технічної помилки на користь відповідача було помилково перераховано грошові кошти в розмірі 55 960 грн., а саме 08 грудня 2017 року здійснено три платежі по 14 900 грн. та один платіж в розмірі 11 260 грн. Вказував, що 02 лютого 2021 року на адресу відповідача була направлена заява з вимогою повернути безпідставно отримані кошти, однак відповіді отримано не було. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти, а також інфляційні втрати в розмірі 14 570 грн. 50 коп. та три відсотки річних в розмірі 5 680 грн. 37 коп., а всього 76 211 грн. 63 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року у задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності його вимог. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди покладено на відповідача, а тому посилання позивача на відсутність між ним та відповідачем договірних відносин є підставою для стягнення безпідставно набутих коштів. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовом позивачем було надано до суду копію вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів. При цьому будь-яких доказів про те, у зв`язку з чим були здійснені грошові перекази на користь відповідача чи про те, кому вони призначались, до матеріалів справи не надано. Позивач не вказував, чи проводилась службова перевірка та чи встановлювались обставини перерахування коштів на користь відповідача.

За наслідками задоволення клопотання позивача про витребування доказів до суду першої інстанції від АТ «Кредобанк» надійшла виписка по рахунку ОСОБА_1 .

Разом з тим, з вказаної виписки неможливо встановити ким вони були здійснені та призначення платежів. У призначенні платежу за переказами вказано «Зарахування переказу на рахунок клієнта, ініційованого з БПК». При цьому повний номер банківської платіжної картки не вказаний.

При зверненні до суду з позовом та апеляційною скаргою позивачем не надано виписки з власного рахунку чи інших первинних банківських документів, які б свідчили про перерахування коштів на користь відповідача.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

В даному випадку доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок довести необґрунтованість позову лежить на відповідачеві, зводяться до власного трактування позивачем норм матеріального права, оскільки в даній справі предметом спору є не відшкодування завданої шкоди, а стягнення безпідставно набутих коштів.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

В даному випадку позивачем не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем безпідставно було отримано грошові кошти від позивача, про що судом першої інстанції було зроблено вірний висновок.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» - Юсубова Едуарда Сергійовича залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді