П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/2721/22

Провадження № 22-ц/4815/812/23

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Гнатущенко Ю.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду

першої інстанції: 14 год. 20 хв. 19 квітня 2023 року м. Рівне.

Повний текст рішення складено: 08 травня 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (далі АТ "СГ "ТАС" (приватне) або страховик) про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Мотивуючи свої вимоги, покликався на те, що 04 червня 2020 року близько 14 год. 10 хв. на автодорозі сполученням м. Березне с. Кам`янка в межах Рівненського району Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) з участю ОСОБА_1 на автомобілі Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_1 та ОСОБА_2 на автомобілі Toyota Avensis, номерний знак НОМЕР_2 . Унаслідок події позивач зазнав ушкодження здоров`я, а транспортні засоби були пошкоджені. Тоді ж страховика було повідомлено про ДТП. При цьому оскільки здоров`ю позивачу заподіяно шкоди, то 16 червня 2020 року слідчим відділом Березнівського відділення поліції Сарненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області відомості про вказану подію внесено до ЄРДР за №0000328 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні була проведена судова інженерно-транспортна експертиза з дослідження обставин та механізму, відповідно до висновків якої причиною виникнення ДТП явилися порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Згодом слідчий призначив судову авто-товарознавчу експертизу по встановленню матеріальної шкоди завданої власникові транспортного засобу марки Opel Zafira і відповідно до висновку експерта вартість матеріального збитку, завданого власникові цього транспортного засобу, складала 201 516,13 гривень. Разом з тим судово-медична експертиза встановила, що внаслідок ДТП позивач отримав легкі тілесні ушкодження. Тому 11 червня 2021 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а матеріали справи щодо ОСОБА_2 були направлені в патрульну поліцію для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 12 липня 2021 року постановою судді Березнівського районного суду Рівненської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. 16 вересня 2021 року позивач надіслав голові правління АТ "СГ "ТАС" (приватне) заяву про виплату страхового відшкодування, адже на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у цього страховика з лімітом відповідальності в розмірі 130 000 гривень за шкоду, завдану майну третіх осіб та нульовою франшизою. Однак 29 вересня 2021 року АТ "СГ "ТАС" (приватне) керуючись ч. 37.1.4 ст.37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" (далі Закон) відмовило у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі у зв`язку з тим, що позивач перевищив термін подачі заяви. Повторні звернення до страховика також не спонуки його здійснити виплату страхового відшкодування. Отже, в добровільному порядку ні страховик, ані ОСОБА_2 шкоду позивачу не відшкодували і такі протиправні дії завдали йому душевних страждань, що зумовило захист прав в судовому порядку.

З наведених мотивів просив поновити строк на пред`явлення позову, стягнути на свою користь з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 71 516, 13 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, витрачені на правничу допомогу грошові кошти у розмірі 20 000 гривень, а з страховика - матеріальну шкоду у розмірі 130 000 гривень, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 29 вересня 2021 року по 02 серпень 2022 року у розмірі 27 389,04 гривень, суму відсотків за користування грошовими коштами за період з 29 вересня 2021 року у розмірі 3 290,96 гривень, та інфляційні збитки за вказані періоди у розмірі 21 476,00 гривень, тобто всього з цього відповідача 182 156 гривень.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 71 516, 13 гривень та моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

Стягнуто з АТ "СГ "ТАС" (приватне) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 130 000 гривень, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 29 вересня 2021 року по 02 серпня 2022 року у розмірі 27 389,04 гривень, суму відсотків за користування грошовими коштами за період з 29 вересня 2021 року по 02 серпня 2022 року у розмірі 3 290,96 гривень, та інфляційні збитки у розмірі 21 476,00 гривень, а всього на загальну суму 182 156 гривень.

Стягнуто з відповідачів на користь держави судовий збір по 992,40 гривень з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

На рішення суду АТ "СГ "ТАС" (приватне) подано апеляційну скаргу, де посилається на його незаконність і необґрунтованість в частині задоволених вимог щодо страховика, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, покликався на те, що позивач, який пропустив річний термін на звернення із заявою про страхове відшкодування, в силу п. 37.1.4. ст. 37 Закону не має права на отримання страхового відшкодування. Так, законодавством передбачений вичерпний перелік документів, які надаються потерпілою особою для отримання страхового відшкодування та чіткі строки для їх подання, які були пропущені. Крім того, згідно з доданим до позовної заяви висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 282 648,65 гривень, а ринкова вартість автомобіля на дату ДТП становить 201 516,13 гривень, тобто автомобіль є фізично знищеним. Тому в силу ч. 30.2 ст. 30 Закону відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, але в межах страхової суми. На переконання автора апеляційної скарги, положення ст. 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Тим паче, згідно з ч. 4. ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, а відповідно до ч.2. ст. 616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Зважаючи на наведені матеріально-правові норми, вимоги про стягнення штрафних санкцій необґрунтовані та безпідставні, адже саме позивачем було пропущено (прострочено) строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а після отримання відмови у виплаті він фактично збільшив розмір відповідальності за порушення грошового зобов`язання зволіканням більше 11 місяців у пред`явленні позову. Крім того, в Україні введено воєнний стан, отже, згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України страховик звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, позаяк порушення сталося внаслідок непереборної сили.

Через викладені підстави АТ "СГ "ТАС" (приватне) просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього матеріальної шкоди в розмірі 130 000 гривень, пені в розмірі 27 389.04 гривень, 3% річних в розмірі 3 290.96 гривень, інфляційних втрат в розмірі 21 476 гривень, 992,40 гривень судового збору та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог в повному обсязі.

Право надання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не реалізували, а відповідний відзив не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому судом апеляційної інстанції рішення суду попередньої інстанції в частині вимог, що не оскаржуються, не переглядається.

За змістом частини першої ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до частин 1-3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.

За правилом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Судом встановлено, що 04 червня 2020 року близько 14. год. 10 хв. ОСОБА_2 на автодорозі Клесів-Березне-Михалин біля с.Кургани керував транспортним засобом марки Toyota Avensis, номерний знак НОМЕР_2 , і під час зміни напрямку руху (поворот ліворуч), не переконався що це буде безпечним, зіткнувся з автомобілем Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_1 ,

Унаслідок події позивач зазнав ушкоджень здоров`я, а транспортні засоби були пошкоджені.

Відомості за даним фактом 16 червня 2020 року Березнівським ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000328.

Автомобіль Opel Zafira, номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що сторонами не оспорюється і підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно з висновком №124 судово-медичного експерта Рівненського РВ КЗ "Обласне бюро судово-медичної експертизи" від 07 червня 2021 року отримана ОСОБА_1 рана за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Висновком судового експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України №3.3. Т-118/20 від 10 липня 2020 року встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки Opel Zafira, станом на день ДТП складала 201 516,13 гривень.

Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 11 червня 2021 року кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Копію постанови направлено начальнику ВП №4 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області для вирішення питання про притягнення водія автомобіля марки Toyota Avensis номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 до відповідальності за ст.124 КУпАП.

Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 12 липня 2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і стягнуто штраф в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 850 гривень.

Вказане судове рішення залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року.

При цьому ОСОБА_1 16 вересня 2021 року звертався до АТ "СГ "ТАС" (приватне) із заявою про страхове відшкодування, тобто через 1 рік 3 місяці з моменту страхового випадку, а 29 вересня 2021 року отримав відмову з причин пропуску річного строку звернення з такою заявою.

Повторні звернення до страховика, а саме 25 січня та 09 травня 2022 року також не спонукали його здійснити виплату страхового відшкодування.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги до АТ "СГ "ТАС" (приватне) у повному обсязі.

Згідно з ч. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) (пункт 36.1. статті 36 Закону).

Разом з тим за приписами п. 37.1.4. ч. 37.1. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зробила висновок про те, що сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Велика Палата Верховного Суду зазначила про відсутність підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим ст. 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (ст. 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (ст. 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Пред`являючи до суду позов, ОСОБА_1 просив поновити строк для цього, вважаючи, що відповідний процесуальний строк підлягає поновленню з поважних причин.

Очевидно, що закриття кримінального провадження за фактом ДТП, продовження розгляду справи у провадженні про адміністративне правопорушення, що тривали з 16 червня 2020 року по 12 липня 2021 року, є поважними причинами неподання заяви про виплату страхового відшкодування вчасно.

Так, позивач звернувся з такою заявою лише через 1 рік та 3 місяці після страхового випадку, проте й винного у скоєні ДТП було встановлено після 1 року та 1 місяця.

Шкоду завдано внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому з`ясування винної особи є обов`язковим для виплати страхового відшкодування.

Згідно з п.п. 1-3 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Оскільки без встановлення винного у скоєнні ДТП правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування були відсутні, тому звернення після з`ясування такої обставини потерпілого до страховика винуватця є добросовісною поведінкою та виправдовує пропуск строку, а відмова страховика у виплаті понад міру формальна та спрямована на протиправне уникнення від виконання свого цивільно-правового обов`язку.

З приводу розміру стягнутих з АТ "СГ "ТАС" (приватне) 130 000 гривень, тобто страхової суми, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Позивачем надано належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заподіяної в результаті ДТП шкоди майну.

Згідно з ч. 33.3 ст. 33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Між тим, страховиком не спростовано розміру заподіяної шкоди та не надано жодного доказу, з якого можливо було б з`ясувати шкоду з урахуванням зносу транспортного засобу та (або) визначити різницю між вартістю транспортного засобу до та після страхового випадку.

З огляду на наведене та з урахуванням принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства стягнення всієї страхової суми є обґрунтованим.

Доводи заявника про відсутність правових підстав для покладення на страховика відповідальності за порушення зобов`язання апеляційним судом відхиляються, позаяк вони є взаємовиключними, непослідовними, а тому не підлягають застосуванню у цьому спорі.

Суди з розрахунком пені, індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, що здійснений позивачами, погодилися, адже відповідачем правильності обчислень не спростовано.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц та правильно враховані судом.

Так, частиною 4 ст. 612 ЦК України встановлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Однак у виниклому спорі позивач не ставить вимогу про покладення на страхову компанію відповідальності за прострочення виконання зобов`язання за період, щодо якого застосовується вказана правова норма. Він просить стягнути штрафні санкції за період, який починається з відмови у виплаті страхового відшкодування по день пред`явлення позову, а не за пропущений час на подання заяви про виплату.

Страховик вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, оскільки кредитор умисно сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, не вжив заходів щодо їх зменшення, оскільки пред`явив позов через 11 місяців.

Проте звернення в межах загальної позовної давності є диспозитивним правом особи і не може вважатись зловживанням та вчиненням умисних дій для збільшення розміру збитків.

Поготів, АТ "СГ "ТАС" (приватне) могло належним чином виконати свої обов`язки після отримання повідомлення про ДТП, з`ясувати її причин, обставин настання, розмір заподіяної шкоди та здійснити страхову виплату.

Підстави звільнення страховика від відповідальності в порядку ч. 1 ст. 617 ЦК України також відсутні, адже порушення обов`язку зі виплати страхового відшкодування та прострочення не зумовлене запровадженням воєнного стану.

Спонуканнями для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 квітня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків