Справа № 503/1141/21
Провадження № 2/503/16/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі Поліковській О.І.,

за участю:

представника позивача адвоката Баки В.В.,

представника відповідача адвоката Мартинюка Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бака В.В. звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 02 липня 2021 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, коли позивач ОСОБА_1 разом із своєю онукою перебувала на подвір`ї домоволодіння, де проживає її дочка із сім`єю, що розташоване в АДРЕСА_1 , її побила корова чорного кольору з білою плямою на лобі, що була відв`язана. Власником цієї тварини є ОСОБА_2 . Рогата велика худоба напала на неї, чим спричинила позивачеві тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою голови та грудної клітки, рваних ран передньої черевної стінки та рваних ран лівого передпліччя. У зв`язку з отриманими ушкодженнями ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Кодимська лікарня» Подільського району Одеської області у період з 02 липня 2021 року по 06 липня 2021 року. У подальшому приблизно три тижні позивач знаходилась на амбулаторному лікуванні за місцем проживання, внаслідок чого витратила грошових коштів в загальному розмірі 6157 гривень 53 копійки на придбання медикаментів. Крім того, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що на її звернення до поліції з приводу даного факту їй було роз`яснено, що наявності будь-якого складу адміністративного чи кримінального правопорушення не встановлено та було рекомендовано здійснювати захист порушених прав в порядку цивільного судочинства.

Оскільки ОСОБА_3 , як власник худоби, виганяючи свою корову на пасовище та знаючи про її агресивне поводження, міг передбачити, що тварина може відв`язатись на вчинити напад на людей, не забезпечив безпеку оточуючих від заподіяння шкоди коровою, яку він утримує, позивач та її представник, посилаючись на приписи статтей 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», статтей 180, 322, 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України), просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 6157 гривень 53 копійки та моральну шкоду відповідно до положень статтей 23, 1167 ЦК України в розмірі 10 000 гривень. На обґрунтування розміру заявленої до стягнення суми моральної шкоди в позові зазначено, що ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, раніше хворіла на інсульт та внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перенесла значний фізичний біль та моральні страждання, яких вона зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я. Крім того, вона хвилювалась за свою онуку, яку від побаченого нападу тварини на неї, довелось записувати на прийом до лікаря-педіатра.

Крім того, позивач та її представник адвокат Бака В.В. у позовній заяві просять стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача сплачений останньою судовий збір при зверненні до суду з даним позовом в розмірі 1816 гривень та понесені витрати за надану їй правову допомогу адвокатом в розмірі 3500 гривень, а всього стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 21473 гривні 53 копійки.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та звернув увагу суду на те, що односельчани неодноразово скаржилися на корову відповідача, яка постійно веде себе агресивно та нападає на людей. А ту обставину, що саме ОСОБА_2 є власником тварини підтверджує інформація зазначена у листі-відповіді ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області на звернення позивача та підтвердять під час допиту заявлені ним свідки в ході судового розгляду даної цивільної справи.

Представник відповідача адвокат Мартинюк Ю.М. в судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування заперечень підтримав обставини, викладені ним у поданому відзиві на позовну заяву та зазначив, що ОСОБА_2 не є власником корови, оскільки відповідно до інформації Державного реєстру наявності ідентифікованих і зареєстрованих тварин в Реєстрі тварин в господарстві відповідача на протязі 2021 року таку тварину не виявлено. Крім того, звернув увагу суду на те, що той факт, що саме ОСОБА_2 виводив корову на пасовище, на що посилається представник позивача, виходячи з показів допитаних у судовому засіданні деяких свідків, не може вказувати про належність тварини відповідачу на праві приватної власності, за відсутності відповідних документів (наприклад, паспорту на худобу).

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, 02 липня 2021 року приблизно о 12 годині 40 хвилин в с. Лисогірка Подільського району Одеської області ОСОБА_1 побила чужа корова, яка відв`язалась. Від нападу рогатої великої худоби ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою голови та грудної клітки, рваних ран передньої черевної стінки та рваних ран лівого передпліччя. У зв`язку з отриманими ушкодженнями ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради Подільського району Одеської області у період з 02 липня 2021 року по 06 липня 2021 року. Зазначені обставини підтверджуються копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №914 від 06.07.2021 року, виданої позивачеві ОСОБА_1 . Комунальним некомерційним підприємством «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради Одеської області (а.с.12), іншою численною медичною документацією (а.с.13-19), листом-відповіддю начальника ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області №66.1/2-3980 за 2021 рік (а.с.25), а також підтвердили в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що є рідною дочкою ОСОБА_1 . Вона (свідок) проживає біля своєї матері в АДРЕСА_2 . Влітку 2021 року, в день, до неї додому прибігла її племінниця, яка сказала, що бабусю ( ОСОБА_1 ), яка знаходиться на подвір`ї домоволодіння її сестри ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , б`є корова. Коли вона прибігла на подвір`я та покликала мати, остання відізвалась. Позивач знаходилась на городі біля собаки, в області живота було розірвано та на руці і траві була кров. Її мати повідомила, що її побила чужа чорна корова з білими плямами. Тварина знаходилась біля гаражу та була відв`язана. Коли приїхали її (свідка) зять та сестра, вони повідомили, що це корова ОСОБА_3 , оскільки саме він її виводить та забирає з пасовища, там де і вони пасуть свою худобу. Вона (свідок) і сама це бачила. Також корову з пасовища забирає дружина ОСОБА_3 .

Крім того, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що позивач ОСОБА_1 є його тещею. Вони з дочкою позивача ОСОБА_6 проживають по АДРЕСА_1 неподалік її будинку. В липні 2021 року йому подзвонила сестра його дружини ОСОБА_4 та повідомила, що її мати побила корова. Коли ми з дружиною приїхали, то побачили, що корова знаходиться на дорозі між моїм та сусідським подвір`ям біля яблуні. Після цього ми з дружиною відвезли тещу до лікарні. Крім того, свідок зазначив, що він не може з впевненістю сказати, що корова належить саме ОСОБА_3 , йому це достовірно невідомо. Чи є у ОСОБА_3 відповідні документи на рогату худобу він не знає. Він лише бачив, що відповідач вигонив корову на пасовище. З цих підстав для себе зробив висновок, що власником цієї тварини є ОСОБА_3 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що позивач є її матір`ю. Їй відомо, що позивача побила корова на її подвір`ї по АДРЕСА_1 зі слів її сестри ОСОБА_4 та матері. Дана подія відбулася в липні 2021 року, однак цього вона особисто не бачила. Вона з чоловіком ОСОБА_5 приїхала вже після того, як це сталося та побачила, що у матері з живота текла кров, вона не могла розмовляти, на дорозі стояла корова, у якої голова була також в крові, ворота її подвір`я були відчинені. Вони з чоловіком повезли мати в лікарню. Крім того, свідок зазначила, що вона знає, що ця корова належить сім`ї ОСОБА_7 , оскільки вони її виводять на пасовище та доять.

Дійсно, відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.

Так, як визначає ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» №3447-IV від 21.02.2006 року особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. Крім того, відповідно до ст.12 цього ж Закону шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Зі змісту п.п.2,3,4,5 ст.1 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» №1445-VI від 04.06.2009 року (із змінами та доповненнями станом на день виникнення спірних правовідносин) вбачається, що в Україні діє Єдиний державний реєстр тварин, тобто електронна база даних про ідентифікованих тварин, їх власників/утримувачів, господарства, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж таких тварин. При цьому, ідентифікаційними документами - є документи встановленого зразка, що видаються на тварину (паспорт великої рогатої худоби, паспорт коня, реєстраційне свідоцтво свиней, реєстраційне свідоцтво овець/кіз); ідентифікаційний номер - це індивідуальний або груповий номер, що присвоюється тварині (або їх групам) та не змінюється протягом її життя, а ідентифікація - процес ототожнення тварини шляхом присвоєння їй ідентифікаційного номера з використанням візуальних, електронних та змішаних засобів залежно від виду тварини з подальшим внесенням ідентифікаційного номера до Єдиного державного реєстру тварин.

Відповідно до ст.4 цього ж Закону об`єктом ідентифікації та реєстрації є сільськогосподарські тварини - велика рогата худоба, коні, свині, вівці, кози. Індивідуальний ідентифікаційний номер є унікальним у межах одного виду тварин. Великій рогатій худобі, вівцям, козам та коням присвоюється виключно індивідуальний номер. Груповий ідентифікаційний номер може присвоюватися групі тварин у межах одного господарства і є унікальним для господарства у межах України.

Згідно із ст.5 Закону юридичні та фізичні особи, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин, зобов`язані: подавати для реєстрації дані про ідентифікованих тварин, господарства їх розведення та утримання, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин, а також ідентифікувати усіх тварин у господарстві.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 та вважає, що саме ОСОБА_3 є власником цієї корови, оскільки виводив тварину на пасовище та проходив з нею вздовж її подвір`я. У них з дружиною було дві корови: одна билась, одна ні. Свідком побиття позивача коровою вона не була.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 . Вона бачила, що саме ОСОБА_3 виводив своїх корів на пасовище вздовж її городу. Коров було дві. У відповідача є дружина та четверо дітей. Крім того, свідок зазначила, що у неї на велику рогату худобу є відповідний паспорт, в якому власником зазначена її мати. Їй нічого невідомо про побиття позивача коровою.

Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаною в судовому засіданні, показала, що в травні 2021 року до неї зателефонував ОСОБА_5 з проханням надати телефонний номер ОСОБА_3 , посилаючись на те, що його тещу побила корова, яка належить ОСОБА_3 . Свідок подзвонила до дружини останнього та повідомила про цю подію, на що вона відповіла, що у них у власності не має корів та поклала слухавку. Їй (свідку) нічого невідомо про побиття позивача та вона не знає чи є у власності ОСОБА_3 корова.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що з 11.08.2021 року працює на посаді головного спеціаліста відділу діловодства Кодимської міської ради з місцем роботи в с. Лисогірка. ОСОБА_3 вона знає як мешканця цього населеного пункту. У середині вересня 2021 року до неї в усній формі звернувся ОСОБА_3 з проханням видати довідку про відсутність у нього в господарстві великої рогатої худоби. Однак, жодної відповіді не було надано, оскільки на той час діяли карантинні обмеження в Україні. Взагалі для обліку наявності чи відсутності у господарствах мешканців села великої рогатої худоби складається акт у присутності двох свідків.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по суті спору нічого не пояснили.

Натомість, як вбачається з довідки Кодимської районної державної лікарні ветеринарної медицини №41 від 03.12.2021 року (а.с.49) згідно до «Державного реєстру наявності ідентифікації і зареєстрованих тварин в Реєстрі тварин» в господарстві ОСОБА_2 , який проживає по АДРЕСА_1 великої рогатої худоби на протязі 2021 року не виявлено, відповідно він не є власником цих тварин. Дійсно, у Реєстрі наявності ідентифікованих і зареєстрованих тварин в Реєстрі тварин», що додається до вищевказаної довідки, відомості про ОСОБА_2 як власника великої рогатої худоби відсутні.

Частиною 1 ст. 180 ЦК України визначено що, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, закон, у вказаних правовідносинах, ставить можливість покладання відповідальності за заподіяну шкоду в залежність від наявності вини заподіювача.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог і обставин, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, покладається на нього.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили, що їм відомо, що корова належить саме ОСОБА_3 з тих підстав, що він виводив корову на пасовище. Крім того, свідок ОСОБА_9 зазначила, що має велику рогату худобу у господарстві та у неї є паспорт на неї, в якому власником зазначена її мати.

Свідок ОСОБА_5 взагалі в судовому засіданні показав, що не впевнений чи є ОСОБА_3 власником корови та зазначив, що зробив такі висновки для себе, дивлячись на ту обставину, що відповідач її виводить на пасовище.

При цьому, свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є рідними доньками позивача, внаслідок чого є зацікавленими особами у вирішенні спору на користь позивача ОСОБА_1 , що викликає сумнів у беззаперечній достовірності їх показів в частині належності великої рогатої худоби, яка побила їх матір, відповідачу, і які суд, з цих підстав, оцінює як такі, що спрямовані на захист порушеного права рідної людини, за наявності письмових доказів, що були надані представником відповідача на спростування викладених у позові обставин щодо належності тварини на праві приватної власності саме відповідачу ОСОБА_3 .

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 по суті спору нічого не змогли пояснити.

Саме ж посилання представника позивача на лист-відповідь ВПД №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області, зі змісту якого вбачається, що позивача ОСОБА_1 побила корова, що належала ОСОБА_3 , за відсутності інших належних, достовірних та допустимих доказів в розумінні положень ч.2 ст.78 ЦПК України, та за наявності у матеріалах цивільної справи письмових доказів, наданих представником відповідача на спростування цієї обставини, не може беззаперечно вказувати на те, що ОСОБА_3 є власником та утримувачем великої рогатої худоби, яка заподіяла тілесні ушкодження позивачу.

За таких обставин, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, які б доводили обґрунтування його позовних вимог до відповідача, зокрема: не доведено, що відповідач ОСОБА_3 взагалі є власником великої рогатої худоби, яка побила позивача ОСОБА_1 ; що саме він утримує тварину, а також, що його дії (бездіяльність) спричинили шкоду фізичному здоров`ю позивача та завдали їй моральні страждання. Крім того, не доведено наявність причинного зв`язку між діянням (бездіяльністю) відповідача та завданою шкодою.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог у заявлених позивачем межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О.Калашнікова