Справа № 132/105/23
УХВАЛА

Іменем України

"09" травня 2023 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

при секретарі Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Калинівка за правилами загального позовного провадження в режимі відеоконференції з представником позивача ОСОБА_1 -адвоката Костюк Галини Миколаївни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Калинівського районного суду Вінницької області перебуває зазначена вище справа.

11.04.2023 представник відповідача ОСОБА_2 -адвокат Шимотюк О.В. через канцелярію суду подала заяву (зареєстрована за вх. 3191/23 від 11.04.2023) про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Крім того, 09.05.2023 на електронну пошту суду за вх. № Еп-1135/23 надійшло заперечення представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Костюк Г.М. щодо заяви про закриття провадження у справі, у якому остання виклала свої аргументи і мотиви з приводу заперечень проти закриття провадження у справі.

В підготовче засідання призначене на 09.05.2023 з`явилась позивач та її представник-адвокат Костюк Г.М., а також представник відповідача-адвокат Шимотюк О.В.

На обговорення учасників судового процесу винесено питання щодо закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник відповідача-адвокат Шимотюк О.В. в підготовчому засіданні підтримала заяву про закриття провадження у справі, з підстав зазначених у ній.

Позивач ОСОБА_1 та її представник-адвокат Костюк Г.М., кожна зорема, заперечували щодо закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Крім того, адвокат Костюк Г.М. зазначила, що підстави позову, які були зазначені ОСОБА_1 у попередніх позовах не є тотожними підставам у даному позові. Новою підстаою для звернення до суду з даним позовом є законність права власності на належну ОСОБА_1 земельну ділянку, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ст. 13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно вимог ст. 43 ЦПК України позивач та відповідач зобов`язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності є складовою частиною конституційного принципу верховенства права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є: здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживання правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (п.2 ч.2 ст. 200 ЦПК України).

Так, 12.01.2023 позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення існуючої огорожі на межі суміжного землекористування між земельними ділянками в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в бік земельної ділянки ОСОБА_2 для приведення меж в стан згідно з кадастровим планом земельної ділянки (кадастрові номара :01:002:0579 та :01:002:0580).

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 20.10.2021 у справі № 132/983/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно зайняту ним земельну ділянку з відхиленням на протязі 15 м до 50 см відповідно до план-схеми с. Лісова Лисіївка шляхом знесення огорожі, якою він незаконно заволодів та не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03.11.2016 рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 20.10.2021 у справі № 132/983/16-ц скасоввано і ухвалено нове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення огорожі, відмовлено. Зазначене рішення набрало законної сили 03.11.2016.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», заява № 48553/99, від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, констатовано існування усталеної практики конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Водночас ЄСПЛ констатує, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою за умови, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у 2016 році зверталась з позовом до того ж відповідача, з того ж предмета позову та з тих же підстав, що й у позові від 12.01.2023 по цій справі. Підставою своїх позовних вимог, як в справі № 132/983/16-ц, так і в даній справі зазначає те, що в ході проведення робіт з виготовлення технічної документації встановлено, що огорожа, яку встановив ОСОБА_2 проходить не по межі, а встановлена між їхніми земельними ділянками з відхиленням на протязі 15 м до 50 см відповідно до план-схеми с. Лісова Лисіївка.

При цьому, як зазначила представник позивача в судовому засіданні, законність права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 , в межах згідно з планом, підтверджено лише після набрання рішенням суду у справі № 132/983/16-ц законної сили, що і є новою підставою позову у справі № 132/105/23.

З огляду на викладене, а також з урахуванням того, що у даному позові збережені первісні обставини та даний позов доповнено лише новою обставиною, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України у зв`язку із наявністю іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Керуючись ст.ст. 197, 200, 255, 259, 268, 353, 354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Шимотюк О.В. про закриття провадження у справі-задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Роз`яснити сторонам, що згідно ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення у порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя