Справа № 438/1115/21
Провадження№ 2/438/40/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2023 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Слиша А.Т.,

за участі секретаря судового засідання Андрушко Я.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 (поза межами суду),

представника третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Бориславського міського суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Бориславської міської ради (як орган опіки і піклування) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно його доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої внучки ОСОБА_5 , 2013 р.н., в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

У обґрунтування позову посилається на те, що відповідач є колишнім чоловіком її доньки ОСОБА_7 , шлюб з яким розірвано рішенням Бориславського міського суду від 23 лютого 2018 року. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою відповідача та ОСОБА_7 . На цей час ОСОБА_5 є малолітньою, перебуває під опікою позивачки, проживає з нею, виховується та повністю перебуває на утриманні позивачки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла дочка позивачки - ОСОБА_7 , яку умисно вбив відповідач ОСОБА_3 . Згідно вироку Дрогобицького міськрайонного суду від 06.07.2020 у справі №438/1388/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 12-ти років позбавлення волі. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 березня 2021 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 06.07.2020 залишено без змін. Відповідач ОСОБА_3 ще перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , зовсім не цікавився вихованням малолітньої дочки ОСОБА_5 , матеріально її не забезпечував. Малолітня ОСОБА_5 часто була свідком сварок і конфліктів та бійок між батьками, що негативно впливало на психологічний та емоційний стан дитини; з часу умисного вбивства її рідної матері - доньки позивачки, відповідач припинив будь-яке спілкування з малолітньою ОСОБА_5 , жодної участі в її житті не брав, жодних коштів на її утримання не надає та взагалі нею не цікавиться.

Згідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №206 від 06 вересня 2018 року малолітній ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування; встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_5 та опіку над її житлом і майном; призначено позивачку опікуном над малолітньою ОСОБА_5 , опікуном над її житлом і майном. З 2018 року відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дочки, не утримує її матеріально, аліментів на утримання малолітньої не сплачує, взагалі не цікавиться її життям, здоров`ям та вихованням, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, незважаючи на те, що є молодим, здоровим, працездатним чоловіком. З моменту взяття під варту ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні умисного вбивства своєї дружини ОСОБА_7 , матері дитини, малолітня ОСОБА_5 пережила сильний емоційний стрес та боїться батька. Всі обов`язки по вихованню та утриманню малолітньої ОСОБА_5 з 2018 року виконує позивачка.

З приводу безвідповідальної поведінки відповідача позивач звернулася із письмовою заявою в орган опіки та піклування Бориславської міської ради. Виконавчий комітет Бориславської міської ради як орган опіки і піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки ОСОБА_5 . Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками з виховання доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім цього, відповідач спроможний надавати доньці матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить, тому позивач змушена звернутися до нього з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач аліменти нікому не платить, інших осіб на утриманні не має.

Ухвалою судді від 31 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження.

21 жовтня 2021 року до суду надійшло письмове заперечення відповідача на позовну заяву, в якому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, доказів невиконання ним батьківських обов`язків не існує. Позивач перешкоджає йому та його рідним у спілкуванні з його донькою ОСОБА_5 .

02 лютого 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача - адвокат Вернієвська О.Б. зазначила, що не погоджується із твердженнями відповідача, зазначеними ним у відзиві. Відповідач не звертався до органу опіки про встановлення часу спілкування з донькою. Відповідач не надав жодних доказів на обгрунтування викладених у відзиві обставин. Відповідач протягом багатьох років ухиляється від виконання батьківських обов`язків, жодних спроб на відновлення відносин з донькою не робить, не виявляє бажання покращити матеріальне утримання дитини. Через самоусунення відповідача від спілкування, дитини зовсім не знає відповідача як батька. Така поведінка відповідача приносить дитині страждання, а позбавлення батьківських прав є способом захисту прав та інтересів дитини. Відповідач позбавив дитину материнської опіки (вчинив умисне вбивство ОСОБА_7 ). Дитина зараз виховується бабусею - позивачкою у справі, яка відповідально ставиться до виховання та навчання онуки, забезпечує матеріально, створює всі належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку.

Ухвалою від 20 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 24 листопада 2022 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Вернієвська О.Б. позов підтримали, дали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти позбавлення його батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_5 . В частині стягнення аліментів на користь позивачки на утримання своєї доньки не заперечив. Пояснив суду, що до моменту затримання постійно займався вихованням дитини. Забезпечував матеріально. Оскільки відбуває покарання, позбавлений можливості займатись вихованням дитини. Запевнив суд, що буде намагатись по можливості забезпечувати доньку коштами на утримання. Також пояснив, що позивач ОСОБА_1 перешкоджає відповідачу у спілкуванні з донькою та спілкуванні родичів відповідача з ОСОБА_5 . Не мав можливості спілкуватись з донькою з 2015 року, оскільки перебував в АТО. Хоче спілкуватись з донькою. Свою вину у вбивстві колишньої дружини не визнає.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, виконавчого комітету Бориславської міської ради (як орган опіки і піклування) ОСОБА_4 у судовому засіданні вважає позов підставним та таким, що підлягає до задоволення.

В судовому засіданні, в присутності практичного психолога ОСОБА_12 судом заслухана думка малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про наступне, що дитина проживає разом зі своєю бабцею, позивачем у справі ОСОБА_1 . Дитині створено належні умови для проживання, виховання та розвитку. Дитина фактично не бажає знати свого батька, не має до нього родинних почуттів. Розмови та згадки про рідну матір і обставини її смерті викликають у дитини психологічне напруження, тривожність, вкрай негативні емоції. Просить суд позбавити батька батьківських прав щодо неї.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника третьої особи, заслухавши думку малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази,матеріали даної цивільної справи, справи №438/191/18 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 - 2 КУпАП; кримінального провадження № 438/36/18 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України; кримінального провадження № 1301/333/2012 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, прийшов до наступного висновку.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України).

Положеннями частини 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частинами 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно зі статтею 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до вимог частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є батьком малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її матір`ю є ОСОБА_7 , що стверджується копією відповідного свідоцтва про народження (а.с.6). Шлюб між батьками дитини було розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 23 лютого 2018 року (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 мати дитини ОСОБА_7 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть від 09 серпня 2018 року (а.с.7).

Згідно з вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 липня 2020 року у справі №438/1388/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 12-ти років позбавлення волі. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11 березня 2021 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду від 06.07.2020 залишено без змін.

Вищезазначеним вироком встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, в період часу з 18 год. 00 хв. по 20 год. 00 хв., перебуваючи разом з колишньою дружиною ОСОБА_7 за місцем проживання, у квартирі АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час конфлікту, керуючись раптово виниклим умислом на вбивство останньої, клинком ножа наніс 16 ударів у різні ділянки тіла потерпілої, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани на правій бічній поверхні шиї, колото-різаної рани на підборідді зліва, колото-різаної рани на задній поверхні шиї у верхній третині, колото-різаної рани на задній поверхні шиї у верхній третині, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я і не перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті; різаної рани на правому передпліччі, яка має ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я і не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті; садна на внутрішній поверхні нижньої третини лівого плеча, яке має характер легкого тілесного ушкодження і не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті; колото-різаної рани на задній поверхні шиї у нижній третині з ушкодженням окістя суглобового відростка 6 шийного хребця, яка має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я і не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті; колото-різаної рани на підборідді справа, колото-різаної рани на правій бічній поверхні шиї, колото-різаної рани на правій бічній поверхні шиї, колото-різаної рани на передній поверхні шиї в нижній третині по середній лінії з ушкодженням трахеї, колото-різаної рани на правій бічній поверхні шиї, колото-різаної рани на задньо-бічній лівій поверхні шиї, колото-різаної рани на задньо-бічній лівій поверхні шиї у верхній третині біля нижнього краю вушної мушлі, колото-різаної рани на задньо-бічній лівій поверхні шиї у верхній третині, колото-різаної рани на задній поверхні спини у верхній третині між лопаткового простору, колото-різаної рани на задній поверхні шиї у середній третині, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Смерть ОСОБА_7 настала від гострої крововтрати в результаті колото-різаних поранень шиї та спини з ушкодженням судин шиї та трахеї, тобто ОСОБА_3 умисно вбив останню.

В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , усвідомлюючи скоєне та можливість настання відповідальності, з метою її уникнення та приховування слідів злочину, труп ОСОБА_7 заховав у шафу, розміщену в кімнаті квартири АДРЕСА_1 , де 04.08.2018 був виявлений ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.9)

На цей час відповідач відбуває покарання, призначене вироком суду, у виді позбавлення волі.

Позивачка у справі ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_7 , та бабусею ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради №206 від 06.09.2018 малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування; встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_5 та опіку над її житлом і майном; призначено позивачку ОСОБА_1 опікуном над малолітньою ОСОБА_5 , опікуном над її житлом і майном. (а.с.21).

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно роз`яснень, що містяться в пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

З довідки учня загальноосвітнього навчального закладу про результати обов`язкового медичного профільного огляду ОСОБА_5 : санаторна школа інтернат гастрологічного профілю без дати та з характеристики дитини вбачається, що дитина була поставлена на «Д» облік (а.с.68-78), навчається у ЗЗСО 1-111 ст.№1 з першого класу. Загальний фізичний розвиток дитини гармонійний, відповідає віковим нормам, є старанною ученицею. Вихованням та навчанням дитини займається бабуся ОСОБА_1 . Найбільш авторитетною і значущою людиною є бабуся. За результатами тесту за методикою Рене Жиля в рамках поставлених завдань відношення до батька: за малюнками видно, що дитина виключає батька зі свого життя, на малюнку їз зображенням обіднього столу батько відсутній. За результатами медотики зрозуміло, що дитина відчуває себе комфортно проживаючи з бабусею і повністю виключає батька зі свого життя. Дитина має негативні емоції, переживання щодо батька, виключає його зі свого життя (а.с.85-88).

З акту обстеження житлово-побутових умов дитини ОСОБА_5 від 04 грудня 2020 року вбачається, що житлово-побутові умови проживання задовільні. Дитина проживає з опікуном та членом її родини за адресою АДРЕСА_2 . (а.с.23). Для дитини створено умови для проживання, розвитку та навчання.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В частинах 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаної Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року) закріплено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Далі, відповідно до положень частин 4, 5 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та п0іклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як встановлено судом, виконавчий комітет Бориславської міської ради Львівської області, як орган опіки і піклування, своїм рішенням №139 від 20 травня 2021 року затвердив письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно доньки ОСОБА_5 .

Малолітня ОСОБА_5 з 2018 року проживає з бабусею - позивачкою ОСОБА_1 . Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 04грудня 2020 року, складеного комісією служби у справах дітей Бориславської міської ради, комісія вважає, що житлово-побутові умови проживання ОСОБА_5 є задовільними. Опікун ( ОСОБА_1 ) належним чином виконує свої батьківські обов`язки (а.с.23).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №118 від 31 травня 2022 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав стосовно його малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.98,99).

Згідно з вказаним висновком позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його малолітньої доньки ОСОБА_5 є доцільним та відповідає інтересам дитини. Згідно довідки про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 08.12.2020 дитині рекомендоване оздоровлення, навчання та реабілітація в санаторній школі. ОСОБА_3 вчинив умисне вбивство матері дитини, чим позбавив свою доньку материнської опіки, ласки, тепла, якої потребують діти в такому віці). Через вчинення умисного вбивства ОСОБА_18 , дитина пережила (і переживає) сильний емоційний стрес, внаслідок чого дитина перестала практично говорити, оскільки бачила свою матір відразу після вбивства, через застосування її батьком насильства в сім`ї з летальним наслідком. І як наслідок, не приймає участі в життя дитини. Після скоєного вбивства чи буде батько жити із соромом та почуттям провини перед своєю дитиною, що позбавив її материнської опіки, любові та ласки - не відомо. Проте на сьогоднішній день через скоєний злочин, орган опіки вважає, що буде існувати ризик, загроза повторення протиправної поведінки, зокрема, ризик летальності. Існує сумнів, що в безпеці буде малолітня дитина - ОСОБА_5 поруч зі своїм батьком.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, вищезазначений висновок органу опіки та піклування не оспорював.

Як вбачається з даного висновку, у ньому зазначені істотні обставини, які переконливо свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та може зашкодити розвиткові дитини.

Висновок містить конкретні посилання на винні дії або бездіяльність відповідача, які свідчать про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, викладені в ньому підстави для позбавлення батьківських прав носять конкретний характер.

З матеріалів позовної заяви та з пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що підставами для позбавлення відповідача батьківських прав позивач зазначає те, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться розвитком дитини, не підтримує з нею ніяких стосунків, самоусунувся від допомоги при вихованні та утриманні дитини, засуджений за вбивство матері дитини, що створює небезпеку для дитини.

Суд зазначає, що та обставина, що відповідач був засуджений та відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, однак суд враховує те, що відповідачем було убито матір дитини.

Крім цього, судом встановлено, що відповідач неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у тому числі за протиправні дії щодо колишньої дружини ОСОБА_18 та домашнє насильство.

Зокрема, вироком Бориславського міського суду від 17 травня 2012 року у справі 1301/333/2012, який набрав законної сили 06 листопада 2012 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 296 ч. 2 КК України і обрано йому покарання у виді позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України засудженого від відбування покарання звільнено з випробуванням.

Вироком Бориславського міського суду Львівської області від 11 квітня 2018 року у справ №438/36/18, провадження № 1-кп/438/47/2018 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу. Вироком встановлено, що відповідач умисно наніс два удари правою рукою в ділянку обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіці правого та лівого ока крововиливу на кон`юнктиві лівого ока, ближче до зовнішнього його купа, які по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень

Постановою судді Бориславського міського суду від 20 березня 2018 року у справі № 438/191/18, провадження № 3/438/67/2018 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 01.03.2018 о 15:00 год ОСОБА_3 , перебуваючи в місті Бориславі за адресою: АДРЕСА_2 , висловлювався нецензурною лексикою та погрожував фізичною розправою ОСОБА_7 , тобто вчинив умисні дії психологічного характеру, в результаті чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Враховуючи досліджені в судовому засіданні обставини справи, суд вважає такими, що заслуговують на увагу посилання позивача на те, що відповідач не буде позитивно впливати на розвиток дитини.

Як встановлено судом, протягом часу перебування у місцях позбавлення волі, враховуючи визнання позовних вимог в частині стягнення аліментів, відповідач матеріальної допомоги дочці не надавав, родинних відносин не підтримував, не цікавився її життям, розвитком та станом здоров`я.

При цьому суд критично оцінює пояснення відповідача в частині заперечення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав про те, що не має можливості надавати допомогу своїй дочці, що зумовлено об`єктивними причинами, оскільки перебуває у місцях позбавлення волі. Разом з тим, крім висловлення побажання бути батьком, відповідач не вчинив жодних дій щодо здійснення своїх батьківських обов`язків та налагодження із дитиною добрих стосунків.

Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Таким чином своєю девіантною поведінкою відповідач негативно впливає на духовний та моральний розвиток дитини.

Під час розгляду справи відповідач для себе належних висновків не зробив, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчиняв.

Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні відповідачем його малолітньої доньки ОСОБА_5 , судом не встановлено. Також судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що відповідач намагався виконувати батьківські обов`язки навіть не перебуваючи у місцях позбавлення волі.

Суд вважає, що в матеріалах справи наявні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем ОСОБА_3 , які свідчать про його ухилення від виховання дитини та є достатніми підставами для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини.

Крім цього суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде порушувати права дитини, гарантовані Декларацією прав дитини, Конвенцією про права дитини, Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства».

Відповідно до статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Суд, заслухавши думку дитини, її категоричне ставлення до відповідача викликане психотравмуючим фактором.

Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини, малолітній вік дитини, суд вважає, що на час розгляду справи зміна звичних для малолітньої дитини умов життя та кола оточуючих близьких людей, за відсутності в матеріалах справи даних про наявність у відповідача ОСОБА_3 належного контакту з дитиною та його прихильності до дитини, стане для малолітньої дитини психотравмуючим фактором. Зазначені наслідки негативно вплинуть на психічний стан малолітньої дитини, яка страждає з приводу смерті матері та потребує знаходження у звичному для себе оточенні рідних, яким довіряє та до яких відчуває прив`язаність.

Констатуючи безумовне право батька на особисте виховання своєї дитини, суд вважає, що в даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам малолітньої дитини, які мають братися до уваги в першу чергу.

Відповідно, аналізуючи встановлені обставини справи та наведені норми національного і міжнародного права, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України), виходячи із захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 -ч.3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст. 191 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

Отже, з урахування вище вказаного, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі, про який просить позивач.

При цьому суд зазначає, що розмір аліментів не є сталою величиною та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з пунктом 14 частини другої статті 3 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Таким чином, згідно зі ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 2 147 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст.164-166, 180, 182, 184 СК України, ст.ст.13, 19, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Бориславської міської ради (як орган опіки і піклування) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий на користь ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 14 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий в дохід держави судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04 травня 2023 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш