Справа № 401/ 2932/22
Провадження №2/401/279/23
РІШЕННЯ

Іменем України

03 травня 2023 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., за участю секретаря Герко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Світловодську в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування, -

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

Позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 10 травня 2008 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка ОСОБА_3 07 квітня 2020 року шлюб було розірвано, донька після цього проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Батько дитини участі у вихованні дочки не бере, не проявляє зацікавленості у її долі, не цікавиться її здоров`ям, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Всі питання щодо долі дитини вирішуються позивачем самостійно, без підтримки та участі відповідача. З підстав ст. 164 СК України позивач вважає наявними обставини для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. (а.с. 2-4)

Відповідач представив суду Відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог зазначив, що після розірвання шлюбу спілкувався з дитиною, проте в подальшому працював за кордоном, сплачував аліменти на утримання дочки. Два роки тому повернувся в Україну, бо мав необхідність доглядати свою матір, яка є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду. Він втратив роботу та залишився без засобів до існування, в зв`язку з чим має заборгованість по аліментним виплатам на утримання дитини. Він намагався спілкуватися з дочкою, проте позивачка чинить йому у цьому перешкоди, змінила номери телефонів та проживає у м. Кременчуці не за місцем реєстрації, через що він не знав де їх шукати. При цьому він любить свою дочку, хоче бути для неї гарним батьком і підтримувати спілкування. (а.с. 56)

Позивачка в свою чергу надала суду Відповідь на відзив, у якому заперечує доводи відповідача, вважає, що всі вони не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. Наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог. (а.с. 107-109)

В ході судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Мусієнко Ж.Ю. позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Нестеренко А.В. позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, наведених у Відзиві на позов.

Представник Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування просила судовий розгляд справи провести без їх участі, врахувавши наданий до матеріалів справи Висновок органу опіки та піклування по суті спору, про що подала відповідну письмову заяву. (а.с. 73)

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідчення свідків, вивчивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Сторони з 10 травня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 07 квітня 2010 року. (а.с. 8)

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є сторони. (а.с. 7)

Згідно інформації директора Кременчуцької гімназії № 16 від 30 листопада 2022 року, ОСОБА_3 навчається в даному закладі у 8-Б класі. Мати ОСОБА_4 постійно спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини. За час навчання ОСОБА_5 в гімназії батько жодного разу не спілкувався з класним керівником, заклад не відвідував. (а.с. 9)

З Розрахунку заборгованості по аліментам, складеним державним виконавцем Сірик Н.М., станом на 01 лютого 2023 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам на утримання дитини на користь ОСОБА_1 складає 55132 грн. 25 коп., при цьому за період наявності виконавчого провадження щодо стягнення аліментів ним було виплачено аліментів в загальній сумі 73102 грн. 50 коп. (а.с. 111)

Довідками до акта огляду МСЕК серії № 567455 від 09 січня 2020 року, серії 12 ААВ № 199328 від 09 лютого 2021 року підтверджується, що мати відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 09 січня 2020 року і безтерміново має другу групу інвалідності за загальним захворюванням, їй протипоказана тяжка праця, перегрів та переохолодження. (а.с. 57, 58, 133-134)

В ході судового розгляду був допитаний як свідок ОСОБА_7 , який повідомив суду, що позивачка проживає без реєстрації шлюбу з його товаришем і в зв`язку з цим вони протягом 8-10 років підтримують дружні стосунки. З відповідачем по справі він не знайомий, ніколи його не бачив. Зі слів позивачки йому відомо, що батько ОСОБА_4 не виявляє бажання спілкуватися зі своєю дочкою, хоча ОСОБА_1 не чинить йому у цьому ніяких перешкод. З цього приводу він спілкувався також і з ОСОБА_4 , яка повідомила , що батько навіть не вітає її з днем народження.

Свідок ОСОБА_8 засвідчила суду, що позивачка є її подругою, вони дружать близько 10 років. Відповідача вона не знає. Від позивачки вона не чула, щоб відповідач виявляв бажання спілкування зі своєю дочкою. Зі спілкування з ОСОБА_4 вона знає, що дівчинка вважає своїм батьком ОСОБА_9 , з яким ОСОБА_1 проживає без реєстрації шлюбу.

Судом був також досліджений Висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_3 . При наданні вказаного висновку орган опіки та піклування взяв до уваги письмові пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , яка повідомила, що вважає своїм батьком громадянського чоловіка матері ОСОБА_9 , з яким давно проживає та з яким у неї склалися близькі родинні стосунки. Свого біологічного батька не пам`ятає, він їй ніколи не телефонує, не ініціює зустрічей, не вітає з днем народження. Вказала, що нічого не знає про життя батька та його родичів і не бажає щось дізнаватися. Підтримує вимоги своєї матері про позбавлення біологічного батька батьківських прав і їй відомі юридичні наслідки такого рішення. Також органом опіки та піклування було обстежено умови проживання дитини за адресою АДРЕСА_1 та встановлено, що в цій квартирі, яка є орендованою, проживають ОСОБА_1 , неповнолітня ОСОБА_3 , а також співмешканець матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Квартира облаштована всіма необхідними зручностями та у ній створені належні умови для проживання неповнолітньої дитини. (а.с. а.с. 75-80)

Крім того, за клопотанням позивачки та згодою відповідача суд, в порядку ст. 171 СК України, в присутності психолога Кременчуцької гімназії № 16 ОСОБА_11 , повноваження та компетенція якої підтверджена документально, безпосередньо в ході судового розгляду вислухав думку неповнолітньої ОСОБА_3 щодо вирішення спору про позбавлення її батька ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї. Неповнолітня ОСОБА_3 повідомила суду, що вона з раннього дитинства не пам`ятає свого батька, бачила його лише під час візиту зі своєю мамою до органу опіки та піклування, коли з нею спілкувалися працівники служби у справах дітей з метою складання висновку. Зазначила, що вважає своїм батьком чоловіка, який проживає з її мамою вже більше 7 років, підтримує необхідність позбавлення її біологічного батька батьківських прав щодо неї.

Після з`ясування думки дитини, що мало місце у відсутності сторін, за участю психолога та представників сторін, психолог висловила позицію про відсутність впливу зовнішніх факторів на формування думки дитини по суті спору.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява№ 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Суд зазначає, що за положенням частини шостої статі 19СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В ході судового розгляду судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що як батько дитини, так і мати, протягом певних періодів часу в силу роботи виїжджали за кордон. В період відсутності матері дитина тимчасово проживала в сім`ї батьків позивачки, з якими у відповідача, як він про це стверджує, склалися негативні стосунки.

Зважаючи на заперечення відповідачем можливості позбавлення його батьківських прав та його заяви про бажання налагодити спілкування з дочкою , намір брати участь у її житті та вихованні, враховуючи наявність конфліктних відносин між позивачкою та відповідачем, очевидність яких констатовано судом під час розгляду справи у суді, суд приходить до висновку , що можливість відновлення родинних стосунків між батьком та дочкою остаточно не втрачена і виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дочки можливе, за умови його свідомого ставлення до необхідності виконання таких обов`язків і реальності їх здійснення.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини,її вихованням і розвитком займається мати , не свідчить однозначно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Наявність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини сама по собі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Батько дитини бажає спілкуватися з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей. При цьому позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дочкою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_12 батьківських прав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.

Разом з тим, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З підстав ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі відносяться на рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. ст.ст.11, 12, 13, 78, 79, 89, 141, 206, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_13 своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Понесені позивачкою судові витрати віднести на її рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 12 травня 2023 року.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому відповідного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає за адресою АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в особі органу опіки та піклування, місце знаходження : 39600, Полтавська область, місто Кременчук, площа Перемоги, 2; код в .

Суддя Світловодського міськрайонного суду

Кіровоградської області Н.Л.Волошина