Справа 206/226/23
Провадження 2/206/334/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої-судді Плінської А.В.

при секретарі Крижко О.А.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі за правилами позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування рішення органу місцевого самоврядування,

встановив:

В січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Дніпровської міської ради №54/62 від 11 березня 2015 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), та передачу у спільну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 земельної ділянки кадастровий номер::09:326:0024, площею 0.0762 га., для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності від 19 травня 2015 року (індексний номер 37735952), щодо права спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер::09:326:0024, площею 0.0762 га., для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:21412010 від 19 травня 2015 року про реєстрацію права спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер::09:326:0024, площею 0.0762 га., для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 4 грудня 2014 року, укладеною між нею та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , є власником домоволодіння АДРЕСА_2 . Відповідно до умов договору, вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці, що має площу 0.0762 га., кадастровий номер :09:326:0024, дана земельна ділянка не приватизована, правовстановлюючий документ на землю продавці не одержували. Однак спірним рішенням Дніпровської міської ради було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер::09:326:0024, площею 0.0762 га., для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , а державним реєстратором було зареєстровано право власності за відповідачами на спірну земельну ділянку, чим порушено права позивача, як власника домоволодіння.

Ухвалою від 25 січня 2023 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 09 травня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

14 червня 2023 року Дніпровською міською радою було подано відзив на позов, в якому просять прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства із посиланням на те, що спірне рішення прийнято в межах компетенції із дотриманням процедури, передбаченої чинним законодавством.

В судове засідання позивачка не з`явилась, однак представником позивача подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Представник відповідача Дніпровської міської ради в судовому засіданні просив прийняти законне та обґрунтоване рішення з підстав, зазначених ним у відзиві на позов.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу домоволодіння від 4 грудня 2014 року ОСОБА_2 придбала у власність у ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 домоволодіння АДРЕСА_1 . В цей же день було внесено відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень,що підтверджується витягом (а.с.25).

Відповідно до рішення Дніпровської міської ради №54/62 від 11 березня 2015 року про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виготовлену суб`єктами господарювання, що є розробниками документації із землеустрою код виду цільового призначення земель 02.01 (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). До даного рішення додається список громадян, яким передаються земельні ділянки у спільну сумісну власність для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд у Самарському районі м. Дніпропетровська (додаток 14), в якому під номерами 5,6,7 вказані ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та зазначена адреса земельної ділянки АДРЕСА_1 площею 0.0762 га.

19 травня 2015 року ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 отримали свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:326:0024 площею 0.0762 га., цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами регулюється положеннями статті 118 ЗК України.

Відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції , яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка розглядається, необхідно враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, можна зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, яка була чинною, починаючи з 01 січня 2002 року, необхідно виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, провадження № 14-47цс20.

З огляду на викладене, у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок за умовами договору купівлі-продажу у ОСОБА_2 виникло також право користування відповідною частиною земельної ділянки, на якій розміщений цей будинок.

Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, провадження № № 14-525цс18.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Верховний Суд зазначає, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Подібні правові висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц.

За змістом частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах у розмірі не більше 0,10 га.

Враховуючи, що спірне рішення Дніпровської міської ради про передачу відповідачам у власність земельної ділянки було прийнято в часі на кілька місяців пізніше, аніж домоволодіння та право користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування будинку перейшло до позивача, за таких обставин суд знаходить вимоги позивача підставними за виключенням вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Дніпровської міської ради та свідоцтва про право власності, де суд вважає вимоги взаємовиключними, або ж альтернативними, адже недійсне рішення не породжує наслідків, а скасоване рішення втрачає чинність з моменту набрання рішення про його скасування, а тому в цій частині позов підлягає до часткового задоволення, адже належним способом захисту є визнання недійсним рішення в частині та спірного свідоцтва.

Щодо вирішення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 21412010 від 19 травня 2015 року суд вказує наступне.

На час подання позову Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, ефективним способом захисту прав позивача в цій частині позовних вимог є скасування державної реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку, площею 0,0762 га, кадастровий номер :09:326:0024, за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , що гарантуватиме можливість виконання судового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст.10-12, 81, 141,142, 264,265,273 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Дніпровської міської ради №54/62 від 11 березня 2015 року «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпропетровську» в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), та передачу у спільну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 земельної ділянки кадастровий номер :09:326:0024, площею 0.0762 га., для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 19 травня 2015 року (індексний номер 37735952), щодо права спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на земельну ділянку кадастровий номер :09:326:0024, площею 0.0762 га., для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати державну реєстрацію прав в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку, площею 0,0762 га, кадастровий номер:09:326:0024, за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 червня 2023 року

Суддя: А.В. Плінська