Провадження № 2/204/1080/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначає, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12 грудня 1997 року та зареєстрованого КП «Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області за реєстраційним номером 32 у книгу № 14811 від 15.12.1997 року. Крім позивача, в даній квартирі зареєстрована його онука - ОСОБА_2 з 2004 року, яка є донькою його дочки - ОСОБА_3 , яка теж була зареєстрована в належній квартирі, але, на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2022 року (справа 204/3420/17), була позбавлена право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою. Рішенням суду було встановлено, що його донька в квітні 2010 року забрала свої речі та речі доньки, а саме: відповідачки за даним позовом, і разом з нею добровільно виселилась з квартири, при цьому ніхто їх не виганяв, ключі не забирав та замки на вхідних дверях квартири не міняв. На той час, його онука була малолітньою і вона постійно залишалась з матір`ю. Останній раз онуку він бачив півтора роки тому. На теперішній час, не відомо фактичне місце проживання чи перебування відповідачки, яка вже є повнолітньою. Встановити її місце знаходження не має можливості. Проте, наявність фактично відсутніх зареєстрованих осіб у житловому приміщенні становить наявним зареєстрованим особам перешкоди у користуванні. Тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але від нього до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, вимоги повністю підтримує, проти заочного рішення суду не заперечує.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 386 ЦК України, встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12 грудня 1997 року та зареєстрованого КП «Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області за реєстраційним номером 32 у книгу № 14811 від 15.12.1997 року (а.с. 7-9).

Згідно з довідкою про склад сім`ї № 8164 від 20.05.2022 року, у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та (онука) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується також довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 11.01.2021 року (а.с. 11).

Його онука - ОСОБА_2 відповідачка по справі, є донькою його дочки - ОСОБА_3 , яка теж була зареєстрована в належній його квартирі, однак була позбавлена право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою на підставі рішення суду.

Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.08.2022 року (справа 204/3420/17), встановлено, що його донька ОСОБА_3 в квітні 2010 року забрала свої речі та речі доньки, а саме: відповідачки ОСОБА_2 за даним позовом, і разом з нею добровільно виселилась з квартири, при цьому ніхто їх не виганяв, ключі не забирав та замки на вхідних дверях квартири не міняв. На той час, його онука була малолітньою і вона постійно залишалась з матір`ю (а.с. 12-14).

У зазначенні квартирі відповідачка не мешкає без поважних причин, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює.

Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є Житловий Кодекс Української РСР.

Як зазначено у ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Як встановлено ст. 163 ЖК УРСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж ст. 72 цього ж Кодексу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживає більше одного року у квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин, а тому її необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 71, 72, 150, 156, 158, 163 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т.О. Дубіжанська