СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4035/23

пр. № 2/759/2262/23

11 травня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гаєвської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у березні 2023 р. до суду надійшла вищезазначена позовна заява, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 18680 грн 35 коп, а також судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначає, що 26.05.2022 до Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості звернулась ОСОБА_1 із заявами про надання статусу безробітної та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю, в яких зазначила про те, що через відсутність робити не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно та не отримує відповідно до законодавства допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю 1 групи, а також повідомила що ознайомлена з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей.

Наказом Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості № НТ 220601 від 01.06.2022 відповідачці з 26.05.2022 надано статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю.

У подальшому, під час опрацювання даних Реєстру застрахованих осіб позивачем виявлено, що відповідачка під час перебування на обліку в центрі зайнятості одночасно перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та отримувала допомогу на дитину з інвалідністю.

У зв`язку із зазначеним, 12.08.2022 позивачем було складено Акт № 1060 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, яким встановлено, що відповідачка знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» із 06.02.2019 по 04.02.2023 отримувала допомогу на дитину з інвалідністю та надбавку за догляд за дитиною з інвалідністю - ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач стверджує, що відповідачка, в порушення вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», під час перебування на обліку в якості безробітної, отримувала допомогу на дитину з інвалідністю про що не повідомила позивача, що в свою чергу призвело до незаконного отримання нею допомоги по безробіттю.

Згідно довідки-розрахунку від 22.08.2022 № 160 розмір нарахованого та виплаченого відповідачці матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 18 680 грн 35 коп.

З метою досудового врегулювання спору Святошинською філією Київського міського центру зайнятості було надіслано на адресу відповідачА лист-повідомлення № 275.2-1953/22 від 22.08.2022 про необхідність повернення в добровільному порядку нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття однак станом на дату звернення до суду з цим позовом зазначені кошти відповідачкою у добровільному порядку не повернені.

30.03.2023 року відповідач подала до суду відзив в яком у заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування служби зайнятості, соціального страхування на випадок безробіття, сприяння продуктивній зайнятості населення, у тому числі молоді, та впровадження нових активних програм на ринку праці», відповідно до якого ч. 1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» було доповнено шостим абзацом, відповідно до якого одинока мати (батько), яка (який) здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, та один із батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновитель, опікун, піклувальник дитини з інвалідністю підгрупи А, які відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" мають право на призначення надбавки на догляд за дитиною та сьомим абзацом, відповідно до якого особи, зазначені в абзаці шостому цієї частини, мають право на отримання статусу зареєстрованого безробітного та одночасно отримання допомоги по безробіттю відповідно до законодавства".

Крім цього відповідач зазначає, що відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 року № 79 надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновлювачів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються в закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти (крім заочної форми здобуття освіти), не проходять військову службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років. Одному із законних представників дитини з інвалідністю надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

Одинокою матір`ю відповідно до цього Порядку вважається жінка (яка не перебуває у шлюбі), одинока усиновлювач, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку відсутній запис про батька або запис про батька проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері дитини.

Відповідач зазначає, що відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/18596/20 від 24.02.2021 року її шлюб з колишнім чоловіком - ОСОБА_3 було розірвано, а також вказує, що наразі виховує дитину одна, а колишній чоловік має заборгованість по аліментах на утримання дитини у розмірі 104704 грн 50 коп. та на її утримання в розмірі 84558 грн 64 коп.

Таким чином відповідач стверджує, що їй призначена надбавка за догляд за дитиною з інвалідністю, як одинокій матері, а не у зв`язку зі здійсненням фактичного нагляду за нею.

Враховуючи вищезазначене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що вона не є зайнятою особою в розумінні Закону України «Про зайнятість населення», оскільки отримує надбавку за догляд за дитиною з інвалідністю, як одинока матір, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

12.04.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій той, в контексті заперечень відповідач, зазначив, що відповідач при зверненні до позивача із відповідною заявою про надання (поновлення) статусу безробітного від 26.05.2022 зазначила, що не отримує допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю, хоча отримувала таку допомогу із 06.02.2019, тобто свідомо приховала інформацію, незважаючи на те, що була ознайомлена з права та обов`язками безробітного.

Крім цього зазначає, що відповідач перебувала на обліку в центрі зайнятості із 26.05.2022 по 16.08.2022, у той час як Закон України, яким внесено відповідні зміни до Закону України «Про зайнятість населення» був прийнятий 21.09.2022, а набрав чинності 29.10.2022, а тому, оскільки закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної дії в часі, відсутні будь-які підстави застосування положень цього закону до правовідносин, що виникли до набуття ним чинності.

Також вказує, що відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.08.2022 за № 901-35-10/12, відповідачка із 06.02.2019 отримує саме надбавку на догляд на дитину з інвалідністю, а жодної інформації щодо отримання зазначеної надбавки у зв`язку із наявністю у відповідачки статусу одинокої матері, даний документ не містить.

Відтак позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

24.04.2023 представником відповідача було подано до суду заперечення на відповідь на відзив у яких той, не погоджуючись з доводами позивача, зазначив, що відповідачкою не було порушено вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», оскільки, на думку представника відповідачки, обставини, що позбавляли відповідача права на отримання грошового забезпечення у зв`язку із втратою працездатності були відсутні. Також стверджує, що відповідно до положень Конституції України, закон чи інший нормативно-правовий акт може мати зворотну дію в часі у випадку якщо ним пом`якшується чи скасовується юридична відповідальність особи. Також представником відповідача повторно було наголошено на тому, що відповідач отримувала надбавку на догляд за дитиною-інвалідом до 18 років як одинока мати, а тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2023, визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 26-27).

Ухвалою судді від 09.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 29-30).

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що 26.05.2022 ОСОБА_1 звернулась до Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного, в якій зазначила, що не отримує відповідно до законодавства допомогу, компенсацію та/або надбавку по догляду за дитиною-інвалідом, інвалідом 1 групи (а.с. 8) та із заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 9).

Як вбачається з Витягу з наказів про прийняття рішень Святошинської районної філії Київського міського центру зайнятості, відповідно до наказу від 01.06.202 № НТ220601 відповідачці було надано статус безробітного; наказом від 01.06.2022 № НТ220601 - призначено допомогу по безробіттю та розпочато її виплату (а.с. 11).

У той же час, відповідно до Довідки № 901-35-10/12 від 09.08.2022, виданої Управлінням соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 перебуває на обліку і з 06.02.2019 одержує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13,14).

На підставі зазначеної довідки позивачем було складено Акт № 1060 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про обов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 12.08.2022 (а.с. 12).

Згідно довідки-розрахунку від 22.08.2022 № 160 розмір нарахованого та виплаченого відповідачці матеріального забезпечення на випадок безробіття становить 18 680 грн 35 коп (а.с.16).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути одинока мати (батько), яка (який) здійснює догляд за дитиною з інвалідністю таодин з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновитель, опікун, піклувальникдитини з інвалідністю підгрупи А, які відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю`мають право на призначення надбавки на догляд за дитиною.

У абз. 1 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» зазначено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина з інвалідністю потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Одному з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікуну, піклувальнику надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Згідно із ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особіяк засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 № 6-91цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.201 у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 .11.2020 у справі № 382/1728/18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.201 у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (ч. 5 ст. 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 677/876/21.

Суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено факту недобросовісності з боку відповідачки, а отже, немає підстав для висновку що відповідачка не мала права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно недобросовісність з боку набувача, і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів повинен довести цю обставину.

Що стосується тверджень позивача про те, що відповідач приховала від нього інформацію про отримання надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вказана інформація не є конфіденційною і позивач не позбавлений був можливості перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.

Святошинська районна філія Київського міського центру зайнятості, при взятті на облік відповідачки з наданням статусу безробітного і призначення їй допомоги по безробіттю, мав право та був зобов`язаний перевірити зокрема, чи отримує відповідачка державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, а також допомогу по догляду за особами з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного, оскільки ці відомості впливали на її статус безробітного та одержання допомоги по безробіттю.

При цьому, позивач мав для цього всі можливості шляхом відповідної звірки первинних документів особи з інформацією за даними ПФУ та ЄДРС, крім того за нормами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 6.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого наказом № 307 від 20 листопада 2000 року Міністерством праці та соціальної політики України (що був чинним до 2015 року) позивач з метою отримання відповідної інформації мав право користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб, що накопичуються в Пенсійному фонді України.

Крім того, із аналізу практики Європейського Суду з прав людини можна дійти висновку, що принцип «належного урядування» також передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб (п.70 рішення у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року).

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що як вбачається із обставин справи, ОСОБА_1 офіційно не працювала, була фактично безробітною, заробіток не отримувала, а кошти, які вона отримувала, здійснюючи догляд за дитиною з інвалідністю, не є заробітком, а є надбавкою на догляд. Адже подібні виплати за догляд певних категорій осіб призначаються фізичній особі, яка здійснює догляд без провадження підприємницької діяльності непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, не в якості заробітку, а в якості допомоги на утримання зазначеної категорії осіб.

Аналогічна позиція висвітлена в ухвалі Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 683/1782/16-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та ст. 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю, оскільки позивачем не було доведено факту недобросовісності з її боку, а отже, відсутні підстави для висновку, що відповідачка не мала права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно недобросовісність з боку набувача, і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів повинен довести цю обставину.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення із відповідачки судового збору на користь позивача відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1, 4, 9 Закону України «Про зайнятість населення», ст. 3 ЗУ «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», ст.ст. 8, 34, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, статтями 13, 33, 130, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог Київського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 11.05.2023.