КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

справа №133/3166/21

26.04.23

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді Пєтухової Н.О.,

за участі секретаря судового засідання Гаврилюк О.Г.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Виростка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Козятині в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Хмільницького району, Вінницької області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Вінницької області 12.10.2021 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав, в якому просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відносно малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та передати органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради для влаштування до сімейних форм виховання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є матір`ю трьох малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Батько дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Відповідачі разом з дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , до липня 2020 року вони проживали разом в АДРЕСА_1 . З часу народження дітей дана родина перебувала на обліку у Центрі Соціальних Служб як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, та з 11 травня 2019 року під соціальним супроводом. Відповідачі неодноразово ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дітей, не піклувалися про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечували повноцінним харчуванням, вживали алкогольні напої, та вели спосіб життя, який ніс загрозу життю та здоров`ю дітей. Між ними неодноразово виникали конфлікти стосовно батьківства. ОСОБА_5 не визнає себе батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та не бажає брати участь у їх житті. З липня 2020 року відповідачка разом з дітьми змінила місце проживання, переїхавши жити в АДРЕСА_2 до гр. ОСОБА_6 , родинний зв`язок з яким не встановлено. 19.02.2021 надійшло повідомлення від старости с. Збараж ОСОБА_7 про те, що відповідачка за місцем проживання відсутня вже кілька днів, діти перебували в будинку з гр. ОСОБА_6 . В ході перевірки було з`ясовано, що в будинку брудно, холодно, відсутні продукти харчування, матір залишила дітей в непридатних для життя умовах. Було прийнято рішення про передачу дітей під нагляд батька ОСОБА_5 25.02.2021 під час планової перевірки умов проживання, відповідач перебував в алкогольному стані, в будинку було холодно. Оскільки малолітні діти потребують стороннього догляду та уваги, комісія вирішила, що вони не можуть залишатися в таких умовах, так як це є загрозою їх життю та здоров`ю. Було прийнято рішення про негайне вилучення дітей, та тимчасово влаштовано в родину знайомих - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 .. 01.03.2021 було розглянуто заяву ОСОБА_1 щодо повернення дітей, та перевіривши надану інформацію про облаштування житла, яке вона винайняла у АДРЕСА_3 вирішив повернути їй дітей. З 1.03.2021 по 28.09.2021 ОСОБА_1 з дітьми проживала в АДРЕСА_3 . За час проживання неодноразово вживала алкогольні напої та бродяжила разом з дітьми. 29.09.2021 до Служби у справах дітей Самгородоцької сільської ради надійшло повідомлення, що вона з дітьми перебуває в будинку ОСОБА_5 , враховуючи повідомлення, було здійснено інспектування місця перебування малолітніх дітей та складено акт відвідування. 29.09.2021 Виконавчим комітетом Самгородоцької сільської ради було прийнято рішення № 164 від 29.09.2021«Про вилучення дітей з родини».

Враховуючи те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей, в органу опіки та піклування виконавчого комітету Самгородоцької сільської ради є підстави для позбавлення їх батьківських прав.

Ухвалою суду від 29.10.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

18.11.2021 від представника позивача надійшла заява, якою усунуто недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі від 29.10.2021.

Ухвалою суду від 19.11.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача - Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради в судове засідання не з`явився. Однак 10.05.2022 надав через канцелярію суду заяву, в якій підтвердив викладені вимоги в заяві, просив позов задоволити та розглядати справу у відсутність представника сільської ради.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився. Однак в матеріалах справи міститься його заява від 19.10.2022, в якій він просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради підтримав в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 просила не позбавляти її батьківських прав; вказувала, що вона виправилась, більше не вживає алкоголь, має всі можливосьі для належного виховання дітей.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні просив не позбавляти відповідачку ОСОБА_1 батьківських прав. Також 18.10.2022 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив поновити пропущений строк на подачу відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволені позову Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Хмільницького району в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 .. У відзиві послався на те, що відповідачка прагне виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, вона змінила свою поведінку та має намір здійснювати належний догляд за дітьми, відтак вважає, що застосування такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав є невиправданим та безпідставним. Строк на подання відзиву був пропущений через юридичну необізнаність та матеріальну можливість отримати професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 19.10.2022 відповідачці ОСОБА_1 поновлено строк на подання відзиву.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , батьком є ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 . Батьком хлопчика у свідоцтві про його народження зазначено ОСОБА_11 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.05.2017, батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15.01.2020, батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку № 167 від 12.10.2021, виданого Самгородоцькою сільською радою, визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно з довідками про реєстрацію місця проживання, виданих Самгородоцькою сільською радою № 857 від 16.06.2021, № 856 від 16.06.2021, № 170 від 05.02.2020 малолітні: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за однією адресою по АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту відвідування сім`ї від 11.09.2019 ОСОБА_12 , комісією були винесені висновки та надані рекомендації щодо покращення умов проживання, а також в подальшому викликати родину на виконком.

Заявою від 22.07.2020, ОСОБА_1 повідомила, про те, що вона разом із дітьми буде проживати в с. Збараж.

З акту обстеження умов проживання від 19.02.2021 вбачається, що за адресою в с. Збараж для дітей не створені умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання. Мати ОСОБА_1 не виконує батьківські обов`язки.

Відповідно до Рішення № 50 Самгородоцької сільської ради від 25.02.2021 вирішено відібрати малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , 09.01.2020 від матері ОСОБА_1 , 1996 р.н. та батька ОСОБА_5 , 1981 р.н. у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я малолітніх дітей.

Рішенням Самгородоцької сільської ради № 58 від 01.03.2021 вирішено про доцільність повернення ОСОБА_1 її малолітніх дітей.

Згідно з актом відвідування сім`ї Службою у справах дітей Самгородоцької сільської ради від 29.09.2021, було прийняте рішення повідомити Виконавчий комітет Самгородоцької сільської ради про необхідність прийняття рішення про відібрання дітей від матері в зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків.

Відповідно до Рішення № 164 Самгородоцької сільської ради від 29.09.2021 вирішено відібрати малолітніх дітей від матері ОСОБА_1 , 1996 р.н. та батька ОСОБА_5 , 1981 р.н.: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я малолітніх дітей.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Козятинським відділом ДРАЦС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрували шлюб 02.08.2022 за актовим записом № 251.

ОСОБА_1 закінчила у 2014 році Ситковецьку спеціальну загальноосвітню школу-інтернат Немирівського району Вінницької області та здобула професію швачки, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_5 від 31.05.2014.

Відповідно до Рішення ЛКК Козятинської ЦРЛ Протоколу № 191 від 04.10.2022 № 2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , вагітна 16-17 тижнів.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Сокілецьким старостинським округом № 171 від 10.10.2022 ОСОБА_13 , за адресою АДРЕСА_4 , зареєстровані: батько ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мати ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , брат ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , невістка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , племінник ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Відповідно до повідомлення «Комунального некомерційного обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради» № 01-338 від 17.10.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходяться в будинку дитини з 30.12.2021 по теперішній час, тобто 10 місяців, на повному державному утриманні. За весь період перебування дітей в закладі, мама, ОСОБА_1 разом із співмешканцем вперше провідала їх 17.10.2022 ( за три дні до судового засідання по позбавленню її батьківських прав). Зі слів матері, вона не працює, житла не має, долею дітей не переймається, не цікавиться їхнім здоров`ям, розвитком, життям.

Відповідно до повідомлення «Комунального некомерційного обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради» № 01-435 від 21.11.2022, ОСОБА_1 , матір малолітніх дітей провідала їх лише один раз, вони по даний час знаходяться на повному державному забезпеченні.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч. 2 - 4 ст. 150 СК України).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 зазначеної постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Отже, всі досліджені в сукупності докази по справі дають підстави суду вважати, що відповідач ОСОБА_5 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх трьох малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: не піклується про них, не забезпечує належних умов для життя дітей, не цікавиться їх долею. Також ОСОБА_5 байдуже відноситься до своїх малолітніх дітей, втратив почуття відповідальності за їх життя. Незацікавленість у своїх дітях табайдужість до них також підтверджується тим, що він визнав позов. Відтак є усі необхідні підстави, передбачені законом, для позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно його малолітніх дітей.

Щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 (справа № 753/2025/19) дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує невиконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суду не надано доказів, що до відповідачки були застосовані будь-які засоби попередження та впливу.Так, немає жодних документально підтверджених відомостей, що з відповідачкою уповноважені служби або представник навчального закладу проводили роз`яснюючі бесіди про необхідність змінити свою поведінку, або їй направлялись відповідні листи тощо.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, докази, що відповідачу раніше виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка була предметом розгляду компетентних органів.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок та рішення органу опіки та піклування є дорадчим і не може розцінюватись судом як вказівка для відповідного судового рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що органом опіки надано недостатньо мотивований висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав з урахуванням дотримання перш за все інтересів дітей, і тому суд не погоджується з таким висновком.

У справі немає достатніх доказів щодо ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по відношенню до дітей; відсутність умов для проживання разом з матір`ю не може бути основною підставою для позбавлення її батькіських прав, оскільки вказана обставина, на думку суду, може бути виправлена в кращу сторону за участі та підтримки органів, які наділені повноваженнями надавати допомогу сім`ям зі скрутним матеріальним становищем.

Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідачки такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав відносно її дітей .

Суд не вбачає достатніх підстав вважати, що недостатнє спілкування матері з дітьми, пов`язано з суто винними, злісними, умисними її діями.

Суд звертає увагу на висновок у справі "Mandet c. France", в якій 11 років бездіяльності батька не розглядалась Європейським судом як обставина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Навпаки, суд зазначив, що існує потенційна вигода майбутніх дитячо-батьківських відносин, оскільки поновлення цього зв`язку надає дитині можливість отримати більше, ніж втратити.

В даній конкретній ситуації, суд, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання - відповідача, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дітей, вважає, що непозбавлення батьківських прав відповідачки буде кращим заходом для дітей ніж зворотнє, оскільки позбавлення батьківських прав у даному випадку жодним чином у позитивному плані не вплине на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створить додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, та не сприятиме захисту їх прав взагалі. Так, наразі йдеться про те, що мати не виконує свої обов`язки належним чином, проте позбавлення відповідачки її прав щодо її дітей жодним чином не покращить життя дітей ані в матеріальному, ані в моральному та емоційному аспектах.

Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. У цій ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачкою своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дітей.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_1 у даному випадку є недоцільним, оскільки є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Згідно п. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюється відповідно до процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені останнім при поданні позовної заяви до суду, а саме в розмір 1135 грн.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з зазначеним позовом за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав позивачем сплачено на користь держави судовий збір в розмірі 2270 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 225 від 09.11.2021.

На підставі викладеного, ст. ст. 19, 150, 164-167, 180-183, 191 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 2, 5,10-13, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно його дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відмовити у позові Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та передання дітей позивачеві.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Органу опіки та піклування Самгородоцької сільської ради Хмільницького району Вінницької області 1135,00 (одну тисячу сто тридцять п`ять) грн в якості компенсації за сплачений судовий збір.

На рішення суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів після проголошення.

Якщо в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дати виготовлення повного судового рішення.

Суддя Наталя ПЄТУХОВА

Дата документу 26.04.2023