Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/924/23
Провадження № 2/552/1400/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

02.05.2023 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Коби І.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 552/924/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманого майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 21.02.223 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманого майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що 11 листопада 2015 року між сторонами по справі було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб строком до 11 листопада 2115 року.

Вказував, що за надання права користування земельною ділянкою за весь строк користування була встановлена плата в розмірі 150000 грн, яка була отримана позивачем в загальному розмірі.

Зазначав, що рішенням суду договір між сторонами за позовом відповідача ОСОБА_3 було розірвано.

Вважає, що відповідач безпідставно, без достатньої правової підстави, володіє грошовими коштами в розмірі 140475 грн.

В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з відповідача кошти в сумі 140475 грн, як такі, що набуті без достатньої правової підстави.

Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.03.2023 відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання з розгляду справи по суті.

Відповідачем ОСОБА_3 24.03.2023 подано до суду відзив на позовну заву, в якому зазначила, що дійсно між сторонами по справі 11.11.2015 було укладено договір про надання права користування земельною ділянкою, який розірвано рішенням суду. Але позивач продовжує користуватися земельною ділянкою.

Вказувала, що відповідно до договору отримала від позивача плату в розмірі 150000 грн, але оскільки відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою, просила відмовити в задоволенні позову.

Позивачем ОСОБА_1 10.04.2023 подано відповідь на відзив, де зазначив, що відповідач ОСОБА_3 , як власник, повністю на власний розсуд володіє, користується та розпоряджається земельною ділянкою.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач та його представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину, виданим Полтавською районною державною нотаріальною конторою 25.11.2008, за

№ 2-2188, та державного акта на право власності на земельну ділянку, серія

ЯЛ № 633393, виданого відділом Держкомзему у Полтавському районі

10 березня 2011 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,5715 га, кадастровий номер :00:019:0015, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Валківської сільської ради Полтавського району Полтавської області

(за межами населеного пункту).

Також встановлено, що 11 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронковою О.А. та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 11 листопада 2015 року, номер запису про інше речове право: 12000305.

Відповідно до пункту 1.2 вказаного договору ця земельна ділянка була передана землекористувачу ( ОСОБА_1 ) для ведення ним товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання продукції, плодів та доходів з обов`язковим використанням відповідно до цільового призначення.

Заочним рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 07.07.2022 в справі № 545/3569/21, яке вступило в законну силу, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, розірвано договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 11 листопада 2015 року, кадастровий номер :00:019:0015, площею 6,5715 га, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронковою О.А., та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 11.11.2015 року, номер запису про інше речове право: 12000305. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку у розпорядження ОСОБА_3 , привівши за рахунок ОСОБА_1 її у попередній стан.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що у зв`язку з розірвання укладеного між сторонами договору, отримані відповідачем грошові кошти є такими, що отримані без достатньої правової підстави та підлягають стягненню в порядку, передбаченому ст. 1212 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Як встановлено судом та не оспорюється жодною із сторін, грошові кошти в розмірі 150000 грн відповідачем ОСОБА_3 були отримані від ОСОБА_1 на підставі укладеного між ними договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 11 листопада 2015 року.

Статтею 351 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Правові наслідки зміни або розірвання договору передбачені ст. 653 ЦК України, згідно якої у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановивши дані обставин, враховуючи, що грошові кошти в розмірі 150000 грн були отримані відповідачем саме в порядку та на умовах, що були передбачені укладеним між сторонами договором, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений можливості вимагати від відповідачем повернення грошових коштів в розмірі 140475 грн в порядку, передбаченому ст. 1212 ЦК України.

Суд приходить до висновку, що правовідносини сторін у даній справі регулюються саме нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі і щодо вимоги повернути позивачеві попередньо сплачені кошти.

З цих підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманого майна є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені ним судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманого майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 04.05.2023.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко