Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/5051/14-ц
номер провадження 2/695/164/23

15 серпня 2023 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.
представника позивача адвоката Демчука О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою АТ УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені,
11.12.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є акціонерне товариство «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.
У подальшому позивач та ОСОБА_1 04.06.2007, 18.01.2008 та 30.01.2008 укладали додаткові угоди до вказаного кредитного договору за умовами яких встановили комісію за збільшення ліміту кредитування, змінили схему погашення кредиту та змінили термін погашення кредиту, визначивши останній день погашення кредиту 18 грудня 2021р.
Позивач вказує, що він виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, а відповідач ОСОБА_1 , в супереч умов кредитного договору з квітня 2014 року не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по наданому кредиту у встановлені договором строки та розмірі, та має заборгованість по сплаті нарахованих процентів за користування кредитними коштами, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.
Позичальнику та поручителю були направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 24.11.2014р. вимоги банку залишені без задоволення.
Таким чином, станом на 24.11.2014 заборгованість відповідача ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 136 621,09 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становить 2 057 622,09 грн, з яких: 124 811.44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становить 1 879 759,39 грн кредитна заборгованість; 11 809,65 дол. США , що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становить 177 862,71 грн заборгованість по процентам, а сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 24.11.2014 становить 22 375,66 грн, з яких: 8 679,23 грн пеня за прострочення сплати кредиту; 13 696,43 грн пеня за прострочення сплати процентів.
Оскільки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, на підставі наведених вище обставин, позивач просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів вказаної суми боргу, а також просив стягнути витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою суду від 17.01.2015р. відкрито провадження по вказаній справі.
Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Сизько Д.Б. 11.06.2019р. надав до суду клопотання про врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду щодо недоведеності позовних вимог у зв`язку із неподанням позивачем належних та допустимих доказів, а саме оригіналу кредитного договору та недостатності підтвердження здійснення фінансових операцій за допомогою тільки виписки за рахунком, що складена самим позивачем, крім того надав клопотання витребування оригіналів письмових доказів та 11.06.2019р., 19.04.2021р., 09.08.2021р. надав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи додаткових угод, що були підписані від імені ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 09.08.2021р. клопотання представника ОСОБА_3 , адвоката Сизька Д.Б. задоволено, призначено почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено.
У зв`язку із повідомленням експерта про неможливість надання висновку судової почеркознавчої експертизи провадження по справі ухвалою від 18.02.2022р. поновлено та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 18.08.2022р. підготовче провадження у справі закрито.
21.02.2023р. до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 , адвоката Сизька Д.Б. про застосування позовної давності.
23.03.2023р. до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, відповідно до яких останній вказував, що позичальнику та поручителю було належним чином надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту, а в матеріалах справи наявні докази, що підтверджують надсилання таких вимог. Довідка-розрахунок заборгованості є належним доказом, який чітко відображає прострочену заборгованість, її розмір та момент виникнення такої заборгованості, жодних доказів чи конкретних обставин, які б свідчили про неналежний розрахунок заборгованості відповідачі не надали, а просто незгода із ним суперечить принципу змагальності сторін. Позивачем чітко зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 виникла в березні 2014р., позовна заява подана в грудні 2014р., а тому доводи представника відповідача про пропуск позовної давності є необґрунтованим. Також представник позивача вказував, що вимога відповідачів про надання оригіналу кредитного договору спрямована на затягування розгляду справи, оскільки згідно умов кредитного договору ОСОБА_1 отримав оригінал кредитного договору та усі додатки до нього, які також міг надати до суду чи для проведення призначеної за його ж клопотанням експертизи, крім того оригінали вказаних документів у позивача не збереглися у зв`язку із затопленням архівного приміщення банку. Окрім цього, відповідачі самі підтвердили факт укладення кредитного договору та підписання усіх додаткових угод до нього при розгляді справи за №695/1564/15-ц.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні з підстав, які вказані у позовній заяві.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилися із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку встановленому законом, в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду.
Враховуючи, що інтереси відповідачів представляли уповноважені останніми представники, самі відповідачі жодного разу не з`являлися в судові засідання, жодних клопотань щодо перенесення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності не надали, суд вважає, що останнім було надано та забезпечено достатньо можливостей для реалізації своїх прав при розгляді даної справи, якими останні не скористалися, а тому суд вважає їх повторну неявку в судове засідання не поважною, а справу такою, яку можливо розглянути за їх відсутності.
Представник ОСОБА_2 , адвокат Сизько Б.Б. в судовому засіданні 21.02.2023р. проти задоволення позову заперечував повністю та вказав, що банк просить погасити суму заборгованості достроково, однак механізм дострокового погашення коштів врегульовано в розділі 11 кредитного договору, а саме шляхом відповідного направлення вимоги про дострокове повернення кредиту боржникам, який банком належно дотримано не було, адже доказів вручення відповідачам вказаної вимоги матеріали справи не містять. Крім того вимагав надати оригінал кредитного договору та додатків до нього, без яких неможливо провести почеркознавчу експертизу та пересвідчитися, що такі угоди взагалі були підписані відповідачами.
У подальшому в судові засідання 18.05.2023р. та 15.08.2023р. представник ОСОБА_2 , адвокат Сизько Б.Б. не з`явився із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в тому числі шляхом отримання відповідних повідомлень в електронному вигляді в системі «Електронний суд», що стверджується відповідними довідками про доставку електронного документу, які містяться в матеріалах справи.
Представник ОСОБА_4 , адвокат Сизько Д.Б. в судовому засіданні 18.05.2023р. проти задоволення позову заперечував повністю вказуючи на неналежному підписанні умов договору, зокрема відсутні підписи сторін договору на кожній його сторінці, крім того позивачем порушено вимоги п. 11.2 кредитного договору в частині направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Факт підписання додатку №3 до вказаного кредитного договору ОСОБА_1 заперечує, а за відсутності оригіналів вказаних договорів, які позивачем на вимогу суду надані не були, перевірити достовірність факту підписання вказаних договорів відповідачем неможливо, тому надані позивачем докази не можуть братися судом як належні.
У судове засідання 15.08.2023р. представник ОСОБА_4 , адвокат Сизько Д.Б. не з`явився без повідомлення будь-яких причин, хоча був належним чином повідомлений про дату наступного судового засідання, яка оголошувалася в судовому засіданні 18.05.2023р., крім того ОСОБА_5 отримав відповідні повідомлення в електронному вигляді в системі «Електронний суд», що стверджується відповідними довідками про доставку електронного документу, які містяться в матеріалах справи.
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи обставини вказані вище, а саме належне повідомлення відповідачів та їх представників про дату наступного судового засідання, безпосередню участь представників відповідачів в судових засіданнях, які були раніше, надання ними пояснень щодо обставин справи та не повідомлення суд про причини своєї неявки в судове засідання, враховуючи принцип змагальності сторін, та те, що неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає суду можливості розглянути справу за його відсутності, то суд приходить до висновку, що розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд зазначає наступне.
Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.
Розділом 7 вказаного договору про надання споживчого кредиту встановлено, що за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредит ( всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів за кредит та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку:
-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;
-в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нараховування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;
- пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому, банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, розраховуючи з дня та порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання за цим договором.
Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку.
04 червня 2007 року позивачем з ОСОБА_1 була підписана Додаткова угода № 1 та Графік погашення заборгованості (Додаток № 3), якою фактично вносились зміни до графіку погашення заборгованості.
У судовому засіданні представники відповідачів заперечували факт укладення вказаного вище кредитного договору, а також додаткових угод до нього, заявляли клопотання про витребування оригіналів вказаних угод без наявності яких факт укладення договору не може бути підтвердженим доданими до матеріалів справи копіями, які є неналежними доказами.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставин, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2017р. по справі №695/1564/15-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, позов задоволено, а порука за договором поруки №78321 від 19.12.2006р., укладена між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 визнана такою, що припинена.

Із вказаного судового рішення вбачається, що підставою для звернення ОСОБА_2 до суду із вказаним позовом стало те, що без згоди поручителя вносилися зміни додатковими угодами №1, №2, та №3 до кредитного договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і його поручителя. При цьому, представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, визнавши укладення як кредитного договору, так і зазначених додатків до нього.

Рішенням суду від 12.12.2017р., яке набрало законної сили, позов задоволено, при цьому суд зазначив, що ОСОБА_2 не був поставлений до відому про зміну основного зобов`язання, а саме відстрочення виконання основного зобов`язання на більш пізній термін.

При цьому суд враховує доводи позивача про те, що у останнього оригінали кредитного договору та додатків до нього не збереглося, у зв`язку із затопленням підвального приміщення де останні зберігались, що стверджується відповідним актом обстеження затопленого приміщення, та погоджується із доводами про те, що належно засвідчені копії оригіналів документів є належними доказами, а ОСОБА_1 , як сторона договору отримував оригінал вказаного договору та додатків до нього, підписання яких визнано представником відповідача при розгляді справи № 695/1564/15-ц і також мав можливість їх надати як суду так і при проведенні призначеної за клопотанням його представника експертизи.

Дії ОСОБА_1 щодо укладення додаткових угод, зміни ліміту кредитної лінії, зміни строків погашення кредиту свідчать про усвідомлення останнім своїх зобов`язань щодо кредитних умов та розуміння значення своїх дій.

На момент укладення кредитного договору відповідач, позичальник за договором, не звертався до Банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору.

При цьому за період дії кредитного договору, до подання позивачем даного позову про стягнення заборгованості відповідач не звертався до суду із будь-яким позовом щодо захисту своїх прав відносно вказаного кредитного договору чи щодо справедливих умов договору.

За таких підстав та враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, що спростовують факт укладення між позивачем та відповідачами вказаного кредитного договору та додатків до нього суд приходить до висновку, що зазначений договір між сторонами був укладений, банк надав кредитні кошти, а позичальник зобов`язався повернути банку кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіками погашення кредиту.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частинами першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової (звернення до суду із позовом).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 22 липня 2020 року в справі № 210/1504/13-ц, від 03 грудня 2020 року в справі № 569/16767/16-ц, від 07 грудня 2022 року в справі № 953/1904/20.

Із змісту позовної заяви випливає, що позивач звернувся з позовом на підставі статті 1050 ЦК України

У статтях 525, 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 598, статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 1 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року в справі № 175/35/16-ц).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.12.2006 між сторонами було укладено кредитний договір №0, а в подальшому сторони укладали додаткові угоди до вказаного кредитного договору за умовами яких змінився строк дії даного договору.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 24.11.2014 ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором із урахуванням додаткових угод в загальній сумі 136 621,09 доларів США, з яких: 124 811,44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014р. становить 1 879 759,39 грн.; 11809,65 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014р. становить 177 862,71 грн. заборгованість по процентам; та пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом в розмірі 22375,66 грн., яка в свою чергу складається із пені за прострочення сплати кредиту 8679,23 грн. та пені за прострочення сплати процентів 13696,43 грн.

Також судом встановлено, що кредит надавався позичальнику строком до 18.12.2017 року, який було продовжено згідно додаткової угоди №3 від 30.01.2008 до 18.12.2021.

Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором перестав виконувати належним чином, починаючи з 2014 року перестав здійснювати платежі для погашення суми заборгованості, позивач використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом направлення 07 жовтня 2014 року на адресу відповідачів вимоги про погашення усієї суми заборгованості на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення цієї вимоги, Банк змінив строк виконання зобов`язання з 18.12.2021 року на 24.11.2014 року.

Тобто, АТ «УкрСиббанк» використало право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

При визначені суми заборгованості по кредитному договору, судом взято за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідач ОСОБА_1 та його представник не скористалися процесуальним правом надати належні та допустимі докази щодо спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла за час дії кредитного договору.

Посилання ОСОБА_1 та його представника про те, що підпис, що міститься в кредитному договорі та в додаткових угодах не належить ОСОБА_1 є неспроможним, оскільки матеріали справи доказів такого не містять, а сторона відповідача заявляючи численні клопотання про проведення експертизи могла для забезпечення її проведення надати свої оригінали договору, чого із невідомих обставин не зробила, при цьому при розгляді справи №695/1564/15-ц. обставини підписання вказаних угод визнала.

Враховуючи вищевикладене, твердження відповідача про недотримання досудового порядку врегулювання спору, передбаченого ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», не варте уваги, оскільки Банк направив відповідачу вимогу про дострокове повернення суми заборгованості, яка була залишена без задоволення.

Щодо заявленого представником ОСОБА_1 строку позовної давність, суд зауважує, що строк позовної давності це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1ст. 256 ЦК України).

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 1, 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.

Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Якщо умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

У такому випадку позовна давність за вимогами позивача про стягнення коштів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення коштів у повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного виконання зобов`язання.

Позовна давність може бути застосована лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом першої інстанції рішення у справі.

Оскільки за умовами додаткової угоди №3 від 30.01.2008 до кредитного договору №0 від 19.12.2006 ОСОБА_1 мав виконувати основне зобов`язання частинами шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів та повернути Банку кредит після зміни строку кредитування до 18.12.2021 року, то позовна давність за вимогами позивача про стягнення кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо дострокового повернення тіла кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту.

З квітня 2014 року ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, отже з того часу в АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», виникло право на позов і почався перебіг позовної давності за простроченими платежами щодо кожного платежу згідно графіку погашення кредиту.

Оскільки позичальник після зміни строку кредитування повинен був повернути Банку кредит до 24.11.2014р., останній платіж був сплачений відповідачем в березні 2014 року, з позовом Банк звернувся у грудні 2014 року, то в даному випадку Банком не пропущено строк позовної давності.

Доводи відповідача, що в матеріалах справи відсутні допустимі докази про направлення позивачем вимоги про дострокове повернення кредиту на його адресу цінним листом з описом вкладення та повідомлення про вручення, не варті уваги, оскільки Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 203/4947/15-ц (провадження № 61-19344ск18) зазначив, що: "Визначення правової природи письмової вимоги кредитора до боржника, та відповідно правових наслідків її надіслання залежить від змісту такої вимоги.

Якщо вимога за своїм змістом є нагадуванням чи інформуванням про існування заборгованості, а також містить прохання про погашення поточної заборгованості, то така вимога є досудовою претензією.

Якщо письмове звернення кредитора до боржника містить вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості як простроченої, так і поточної, то таке звернення є вимогою про дострокове повернення кредиту, наслідком надіслання якої є зміна строку виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) зазначила, що: "Аналіз змісту статей 1054, 1050 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту, то відповідний строк для пред`явлення вимоги до боржника обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яке направляється позичальнику є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України), недотримання якого може нести ризик лише для кредитора про втрату в майбутньому права на задоволення своїх вимог у примусовому порядку через суд".

Щодо доводів представника третьої особи про те, що не всі сторінки кредитного договору були підписані його сторонами то суд зауважує, що фактичний аналіз наявних в матеріалах справи документів свідчить про те, що при укладенні оспорюваного кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; на момент укладення правочину відповідач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови.

При цьому, позичальнику було надано інформацію щодо умов погашення кредиту його терміни та порядок, що стверджується підписами відповідача на графіку погашення кредиту, який укладався та підписувався сторонами кожного разу при зміні умов кредитування.

Таким чином такі аргументи не узгоджуються з наявними у матеріалах справи доказами.

Крім того, ОСОБА_1 використав кредитні кошти, погашав тривалий час заборгованість та протягом всього періоду не заявляв жодних вимог щодо умов договору.

Такі доводи суд розцінює як намагання позичальника уникнути обов`язків по виконанню взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України).

З урахуванням встановлених судом обставин щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивачем правомірно пред`явлені вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати кредиту.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При ухваленні рішення суд враховує наявність у Акціонерного товариства «УкрСиббанк» дозволу виданого Національним Банком України №75-2, зареєстрований Національним Банком України 28 жовтня 1991 року за номером 57, та банківської ліцензії за № 75 видану Національним Банком України 24 грудня 2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частини 4 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатками до цього дозволу, які дають право на здійснення банківських операцій з валютними цінностями (а.с. 31).

Із матеріалів справи вбачається та жодною із сторін не заперечується, що відповідач отримував кошти з перерахуванням на гривні за курсом НБУ станом на дату видачі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором становить 136 621,09 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становить 2 057 622,09 грн, з яких: 124 811.44 дол. США, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становить 1 879 759,39 грн кредитна заборгованість; 11 809,65 дол. США , що за курсом НБУ станом на 24.11.2014 становить 177 862,71 грн заборгованість по процентам, а сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит станом на 24.11.2014 становить 22 375,66 грн, з яких: 8 679,23 грн пеня за прострочення сплати кредиту; 13 696,43 грн пеня за прострочення сплати процентів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_2 , суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено судом вище, рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2017р. по справі №695/1564/15-ц, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, позов задоволено, а порука за договором поруки №78321 від 19.12.2006р., укладена між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 визнана такою, що припинена.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 року по справі № 756/1345/17).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що якщо особа звернулася до суду з вимогою про визнання договору поруки припиненим, хоча мета, яку вона переслідує, підстави позову, надані докази вказують, що ця особа, захищаючи інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, прагне визнати припиненою саме поруку, а не відповідний договір, то неточне формулювання позовної вимоги згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») не перешкоджає суду за наявності для цього підстав визнати припиненою поруку (вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 490/5224/14-ц).

Порука, за договором поруки №78321 від 19.12.2006р., на умови якого посилається позивач, припинена на підставі судового рішення, що набрало законної сили 12.01.2018р., при цьому позивачем не вчинено жодних дій щодо зміни підстав позовних вимог, оскільки підготовче провадження по даній справі було закрито 18.08.2022р..

Таким чином, договір поруки, укладений 19.12.2006р. для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором припинився, тобто і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Наведені обставини свідчать про відсутність правових підстав для стягнення боргу за кредитним договором з ОСОБА_2 , а тому в задоволенні цієї частини позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 гривень, які сплачено позивачем за подання позову до суду.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 258, 261, 526, 572, 612, 615, 625, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-82, 89, 263-265, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги АТ УкрСиббанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за кредитним договором №0 від 19.12.2006 року в розмірі 136621 (сто тридцять шість шістсот двадцять один) долар США 09 центів, що за курсом НБУ станом на 24.11.2014р. становить 2057622 (два мільйони п`ятдесят сім тисяч шістсот двадцять дві) гривні 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредитом в розмірі 22375 (двадцять дві тисячі триста сімдесят п`ять) гривень 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () суму сплаченого судового збору 3654.00 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25 серпня 2023 року.

Суддя: Середа Л.В.