Справа № 372/2246/23
Провадження № 2-950/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

25 серпня 2023 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г. В.

при секретарі Куник О.В.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Обухів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

17.05.2023 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свою заяву обґрунтовував тим, що у березні 1992 року позивач на своє ім`я отримав ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1 . У 2012 році відповідачки по справі виїхали на постійне місце проживання до росії, не знявшись із реєстрації у вказаній квартирі. 27.10.2015 року відповідачі зареєструвались за адресою: АДРЕСА_2 , м. лиски, воронежська область, росія. 09.12.2020 року відповідачки отримали громадянство росії. Відповідачки, будучи зареєстрованими у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , ніяких витрат по її утриманні не несуть, повертатись до України не бажають. Позивачем неодноразово пропонувалось відповідачкам знятися з реєстрації, але останні повідомляли, що вони є громадянками іншої країни, та приїздити в Україну не бажають, тим самим, залишаючи тягар оплати комунальних послуг позивачу.

Ухвалою судді від 21.06.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження ,призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові.

Відповідачки до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Допитаний у судовому позивач як свідок підтвердив, що відповідачі за адресою: АДРЕСА_3 , не проживають, не з`являються.

Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Судом встановлено, що в середині березня 1992 року на ім`я ОСОБА_1 , позивача у справі, виданий ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі ордера позивач та його родина вселились в дану квартиру, зареєструвалися в ній 24 березня 1992 року та почали проживати.

В зв`язку з отриманням на ім`я позивача ордеру, він був визначений основним квартиронаймачем, з яким були укладені договори на комунальні послуги

В 2012 році донька позивача, ОСОБА_2 , разом з своєю донькою, онукою позивача, ОСОБА_3 , не знявшись з реєстрації в квартирі виїхали на постійне проживання до росії.

27 жовтня 2015 року вони зареєструвалися за адресою: АДРЕСА_2 , м. лиски, воронежської області, росія.

09 грудня 2020 року відповідачки отримали громадянство росії.

Відповідач будучі зареєстровані в квартирі за адресою АДРЕСА_4 , ніяких витрат по її утриманні не несуть, повертатися до України, в зв`язку з отримання громадянства росії, не бажають.

Позивач неодноразово пропонував відповідачкам знятися з реєстрації, але останні повідомляють, що вони є громадянами іншої країни та приїздити в Україну не бажають, тим самим залишаючи оплату витрат за комунальні платежі на позивача.

Факт не проживання відповідачів у вказаній квартирі підтверджується Актами обстеження на предмет реєстрації та проживання від 03.06.2023 року, 07.07.2022 року, 10.08.2022 року, 06.09.2022 року, 15.10.2022 року, 16.11.2022 року, складених депутатом Обухівської міської ради Карамашем М.М.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Відповідно до статті 7 Закону України Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-1V «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви цієї особи або остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Установивши, що позивач надав докази на підтвердження того, що відповідачі відсутні у належному позивачу будинку без поважних причин понад один рік, витрати по утриманню жилого приміщення не сплачують, добровільно залишили житлове приміщення, оскільки доказів примусового їх виселення суду не надано, при цьому будь-якого домовленості між позивачем і відповідачами щодо збереження за ними права користування житлом не існує, суд дійшов висновку про те, що позивач довів заявлені позовні вимоги, а тому вони підлягають задоволенню.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатнім для його реалізації уповноваженим органом.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 77, 81, 141, 223, 263-265, 280, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , громадянку росії, ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , громадянку росії, ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька