РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупка І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Конончук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «ОТБ Банк» (далі АТ «ОТБ Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» (далі ТОВ «ОТП Факторінг Україна») про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 27 серпня 2008 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого, на день направлення позову до суду (19.10.2021 р.) було Акціонерне товариство «ОТБ Банк» був укладений кредитний договір № ML-010/344/2008 про надання кредиту в сумі 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) 00 доларів США строком до 27 серпня 2018 р. На думку позивача Банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого Законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання Позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що Банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тіє реальної процентної ставки за користування кредитом та, того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на його переконання, є ознаками введення Банком його в оману. Банком навмисно недотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які необхідні для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів. А тому є підстави позов задовільнити повністю та визнати кредитний договір недійсним, як укладеним під приводом обману.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Богунського районного суду м. Житомир від 25.102021 р., головуючим суддею по справі визначено суддю Перекупка І.Г. (а. с. 28)

В судових засіданнях по справі, які слухалися, за клопотанням сторони відповідача, в режимі відеоконференції, позивач та його представник наполягали на задоволені позовних вимог.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, свою позицію обгрунтувала у відзиві. (а. с. 70-72).

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.11.2021 р. справу прийнято до свого провадження у відкритому спрощеному позовному провадженню з викликом сторін. (а. с. 29-30).

07.11.2014 р. між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, за яким АТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № МL-010/344/2008 від 27.08.2008 р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28Д, ) є новим кредитором за кредитним договором № МL- 010/158/2008 від 10.01.2008 р. У зв`язку з чим, представник АТ «ОТП Банк» звернулася до суду з клопотанням про зміну первісного відповідача належним відповідачем. (а. с. 43-55).

На думку позивача Банк не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого Законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання Позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що Банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та фактичне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тіє реальної процентної ставки за користування кредитом та, того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгодженого між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на його переконання, є ознаками введення Банком його в оману. Банком навмисно недотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які необхідні для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів. А тому є підстави позов задовільнити повністю та визнати кредитний договір недійсним, як укладеним під приводом обману.

Суд критично відноситься до позиції позивача а саме посилання на порушення при укладенні Кредитного договору Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» з наступних підстав.

Під час укладання Кредитного договору (а. с. 18-21) в першу чергу Банком було додержано вимоги Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», безпосередньо ст. 11, а також Постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 р. № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а саме надано всю необхідну інформацію, що підтверджується Інформаційним листком про умови кредитування по програмі «Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)» від 18.08.2008 р., Графіком платежів, де стоїть дата та підпис Позичальника.

Крім того, в Анкеті-заяві фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, яку Позичальник самостійно надав до Банку для укладення Кредитного договору, вказано, що підписанням даної анкети Позичальник підтверджує, що Банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд звертає увагу, що у разі якщо позичальник не мав достатнього рівня знань для прийняття рішення про отримання кредиту, він мав право скористатися допомогою спеціалістів в банківській сфері, або здобути такі знання самостійно.

Адже, відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1996 р. N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»: «вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності».

Таким чином, позичальник отримав усю необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, що забезпечило можливість його свідомого і правильного вибору.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що в порушення вимог ст. 61 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відсутнє застереження щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення, проте це не відповідає дійсності. Застереження щодо збереження банківської таємниці визначено п. п. 2.1.2. п. 2 Кредитного договору, де зазначено що Банк зобов`язаний не розголошувати третім особам інформацію про Позичальника, яка складає банківську таємницю, за виключенням випадків передання такої інформації, в порядку та в об`ємі визначеному чинним законодавством України, в бюро кредитних історій, а також коли розкриття банківської таємниці є обов`язковим для Банку у відповідності з чинним законодавством чи необхідне Банку для захисту його прав та інтересів.

Позивач вказує на те, що Кредитний договір суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок здійснення Банком нечесної підприємницької практики і є таким, що містить несправедливі умови, а тому підлягає визнанню недійсним, але такі посилання не ґрунтуються на вимогах закону.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, зокрема їх несправедливості.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору він ознайомився та погодився з його умовами.

Відповідно до ст. ст. 215-235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Договір є двостороннім правочином. Це добровільне і належним чином оформлене волевиявлення обох сторін, які дійшли згоди стосовно всіх істотних умов, наслідком чого стало підписання кредитного договору № МL-010/344/2008 від 27.08.2008 р. В даному випадку всі дії були спрямовані на реальне настання юридичних наслідків за цим договором і свідчать про те, що договір є чинним та таким, що відповідає чинному законодавству України.

З метою об`єктивного розгляду справи суд звертає увагу, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16.10.2020 р. у справі № 278/2355/16-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково, а саме ухвалено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № МL-010/344/2008 від 27.08.2008 р. у розмірі 18 309,71 Доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 454 245,60 грн.; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в дольовому порядку судовий збір в розмірі 17 786,28 грн., а саме по 8 893,14 грн. з кожного.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2022 р. у справі № 278/2355/16-ц (провадження № 61-3822св21) Постанова Житомирського апеляційного суду від 08 лютого 2021 р. скасована, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2020 р. залишено в силі.

Крім того, суд погоджується з позицією відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України та ОСОБА_1 не ставиться питання про його поновлення, внаслідок чого існують підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсним Кредитного договору № МL-010/344/2008 від 27.08.2008 р. починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тобто від 28 серпня 2008 року.

Позовну заяву ОСОБА_1 подано 19 жовтня 2021 р., тобто майже через тринадцять років після початку перебігу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З урахувнням викладеного суд дійшов висновку, що при укладанні кредитного договору № МL-010/344/2008 від 27.08.2008 р., укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правоприємцем якого є ТОВ «ОТП Факторінг Україна» та ОСОБА_1 були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для укладання договору і також не встановлено порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 16, 203, 215-235 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14.04.2023.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ТОВ «ОТП Факторінг Україна», (), місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Фізкультурна, 28«Д»

Акціонерне товариство «ОТП Банк», (), місце знаходження: 01601, м. Київ, вул. Жилянська, 43.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І.Г. Перекупка