ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/981/21 Номер провадження 22-ц/814/1630/23Головуючий у 1-й інстанції Болибок Є.А. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 травня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення - 24 травня 2021 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Солоницівської селищної ради, Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутова Тетяна Анатоліївна, Четверта Харківська міська нотаріальна контора.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

У лютому 2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким

встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як дружина і чоловік без укладання шлюбу в період з 25 грудня 1997 року по день смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

встановити факт набуття у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , належної їй недоотриманої суми пенсії в розмірі 31 465,00 грн, нарахованої управлінням Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області;

встановити факт набуття у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , належного їй транспортного засобу ВАЗ 111830, 2006 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , виданого РЕВ МРВ м.Луганська 25.04.2006 року;

встановити факт набуття у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , належного їй транспортного засобу LADA 111740 , 2012 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_5 , виданого ВРЕР ДАІ м. Луганська 13.09.2012 року;

визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн, нараховану ОСОБА_3 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області;

визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на транспортний засіб ВАЗ 111830, 2006 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на транспортний засіб LADA 111740 , 2012 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_4 .

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона є спадкоємицею після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадкова маса складається з рухомого майна, а саме: грошового вкладу в АТ «Сбербанк» в розмірі 17 489,65 грн, на яке приватним нотаріусом Арнаутовою Т.А. видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 липня 2020 року, за реєстровим № 1229; недоотриманої пенсії ОСОБА_3 у сумі 31 465 грн та автомобілів ВАЗ 111830, 2006 року випуску і LADA 111740 , 2012 року випуску, які були зареєстровані за ОСОБА_3 , з якою її батько проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 ороку по день її смерті.

ОСОБА_2 , батько позивачки, у межах шестимісячного строку - 27 березня 2019 року, подав заяву про прийняття спадщини, на підставі якої зареєстровано спадкову справу № 241/2. Однак, свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 отримати не встиг, оскільки захворів та згодом помер. Постановою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутовою Т.А. від 25 липня 2020 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що актовий запис № 219 від 30 грудня 2014 року про шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , і свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 , видане повторно Каменобродським відділом РАГСу Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 30 жовтня 2018 року, є недійсними на території України та не створюють правових наслідків.

Встановлення юридичних фактів, про які заявлено у позові, є необхідним для отримання у власність в порядку спадкування майна після смерті батька.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 13 травня 2021 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені фактичні обставини і доводи позовної заяви та стверджується, що суд першої інстанції необґрунтовано, проявивши надмірний формалізм, відкинув письмові докази, подані позивачкою, а також неправильно витлумачив законодавство, яким врегульовані правовідносини щодо забезпечення прав і свобод громадян на тимчасово окупованих територіях України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.10.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.10.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 (а.с.20), яка змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

У грудні 1997 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 , матір`ю позивачки, розірваний (а.с.18).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого повторно 30 жовтня 2018 року Кам`янобродським відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали шлюб 30 грудня 2014 року, який зареєстрований Кам`янобродським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції (а.с.17).

За життя за ОСОБА_3 були зареєстровані на праві власності транспортні засоби, а саме: ВАЗ 111830, 2006 року випуску, і LADA 111740 , 2012 року випуску (а.с.41,42).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 08 січня 2019 року задоволена заява ОСОБА_2 : встановлений факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Луганськ, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на тимчасово окупованій території України в місті Луганську Луганської області (а.с.45-47).

27 березня 2019 року ОСОБА_2 подав до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини - ОСОБА_3 . На підставі поданої заяви нотаріусом заведена спадкова справа (а.с.34 і зворот).

Згідно повідомлення УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 06 грудня 2019 року на запит нотаріуса сума недоотриманої пенсії ОСОБА_3 становить 31 465 грн (а.с.44).

ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом за життя не отримав - він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 (а.с.15).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А. за реєстровим № 1229, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є його донька ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з грошових вкладів з усіма видами відсотків, що на них нараховані, та знаходяться в АТ «СБЕРБАНК». Вартість спадкового майна 17 489,65 грн (а.с.38).

Постановою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутової Т.А. від 25.07.2020 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 на рухоме майно, а саме автомобіль ВАЗ 111830, 2006 року випуску, червоного кольору та недоотриману пенсію, що належала його колишній дружині ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.39) .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факта проживання чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише з 01 січня 2004 року, а подані позивачем докази про стосунки між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 після вказаної дати не підтверджують існування обставин, з якими закон пов`язує поняття сім`ї.

Суд першої інстанції, посилаючись на приписи ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» не взяв до уваги письмові докази, подані позивачем, які видані на тимчасово окупованій території, зокрема свідоцтво про шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Вирішуючи вимоги про встановлення факта набуття ОСОБА_2 у власність в порядку спадкування майна після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції керувався тим, що сам факт звернення до нотаріуса за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , не може бути підставою для встановлення факту набуття ОСОБА_2 у власність спірного майна, яке належало ОСОБА_3 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа № 759/1443/22) викладений такий правовий висновок щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

«Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану».

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.»

У підтвердження факта перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 посилалася, зокрема, на свідоцтво про укладення шлюбу, видане повторно 30 жовтня 2018 року Кам`янобродським відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР, згідно якого ОСОБА_2 і ОСОБА_3 уклали шлюб 30 грудня 2014 року, який зареєстрований Кам`янобродським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції (а.с.17).

Отже, згідно з ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено на тимчасово окупованій території України.

На час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом (листопад 2021 року) і на час ухвалення рішенням судом першої інстанції (травень 2021 року) частина третя статті 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачала, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, за такої редакції Закону шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , на тимчасово окупованій території, був недійсним і не створював юридичних наслідків, а тому у ОСОБА_2 не було іншої можливості підтвердити факт реєстрації шлюбу, аніж звернутися до суду із заявою про встановлення юридичного факту.

У зв`язку із укладенням шлюбу на тимчасово окупованій території ОСОБА_2 не міг отримати дублікат свідоцтва про шлюб на підконтрольній Україні території із внесенням відповідного актового запису у Державний реєстр актів цивільного стану як підтвердження наявності відповідних шлюбних стосунків на державному рівні.

Як підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_3 померла на тимчасово окупованій території 29 вересня 2018 року, а 27 березня 2019 року у межах шестимісячного строку ОСОБА_2 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , проте він помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тобто за життя ОСОБА_2 не звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, а саме про реєстрацію шлюбу із ОСОБА_3 , проте ця обставина не позбавляє ОСОБА_1 як спадкоємицю ОСОБА_2 порушувати у суді питання про встановлення такого факта.

Вирішуючи цей спір, апеляційний суд, керується висновками щодо застосування норми права у спірних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, та, як виняток, приймає до уваги свідоцтво про укладення шлюбу, видане повторно 30 жовтня 2018 року Кам`янобродським відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР.

Оцінюючи зазначений письмовий доказ у відповідності до правил, встановлених ст.89 ЦПК України, тобто у сукупності з іншими письмовими доказами, які долучені позивачем у справу, апеляційний суд визнає можливим встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 30 грудня 2014 року, який зареєстрований Кам`янобродським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції.

ОСОБА_2 як спадкоємець першої черги - той з подружжя, який пережив спадкодавця (ч.1 ст.1261 ЦК України), у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а саме подав заяву про прийняття спадщини (ст.1269, ст.1270 ЦК України), отже за життя ОСОБА_2 набув право на спадщину після смерті ОСОБА_3 (ст.1296 ЦК України).

Матеріали справи не містять даних про наявність інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які у встановленому порядку прийняли спадщину, тобто слід виходити з того, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка складається із двох транспортних засобів і недоотриманої пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_2 , проте позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити право на частину спадщини, а саме на те майно, що було успадковане її батьком після смерті ОСОБА_3 .

За таких обставин вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на зазначене майно є законними і обґрунтованими.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 13 травня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Солоницівської селищної ради, Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно, задовольнити частково.

Встановити факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований Кам`янобродським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції 30 грудня 2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , на:

недоотриману пенсію у сумі 31 465,00 грн, нараховану ОСОБА_3 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області;

транспортний засіб ВАЗ 111830, 2006 року випуску, червоного кольору, номер кузова НОМЕР_1 ;

транспортний засіб LADA 111740 , 2012 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_4 .

У задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов