ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1014/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №690/38/23 Категорія: 304090000 Здоровило В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_1 - адвокат Петльована Наталія Сергіївна;

розглянувши у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петльованої Наталії Сергіївни на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

у січні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 04 липня 2019 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість користуватись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач належним чином договір не виконував, у зв`язку з чим, станом на 07 грудня 2022 року, має заборгованість у сумі 256646 гривень, з яких: 233052,14 гривень заборгованість за тілом кредиту; 8622,85 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 14971,14 гривень заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 гривень заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 гривень - нарахована пеня; 0,00 гривень - нараховано комісії.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04 липня 2019 року у розмірі 256646 гривень 13 копійок та судові витрати.

Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 04 липня 2019 року в розмірі 256 646 грн. 13 коп. станом на 07 грудня 2022 року та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 849 грн. 69 коп., а всього 260 495 (двісті шістдесят тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 82 коп.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приват Банк». А тому, суд визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Петльована Наталія Сергіївна подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі вказує, що надана позивачем анкета-заява не містить інформації про погоджений сторонами розмір кредиту, процентну ставку за кредитом, строки повернення, щомісячної комісії за обслуговування картки, комісію, тощо. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-яку докази, які могли б свідчити, що відповідач виявив бажання отримати кредит в невстановленому розмірі, з невстановленими процентами та платою за обслуговування.

Стверджує, що позивачем на надано доказів, які могли б свідчити, що саме цей витяг з Тарифів користування кредитними картами та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг а АТ КБ «ПриватБанк».

Також посилається на те, що у матеріалах справи немає жодного доказу, який би міг свідчити про те, що відповідач погодився зі сплатою вказаних відповідачем відсотків за використання кредитного ліміту, як не міститься доказів, що відповідач погодився зі сплатою щомісячної плати за обслуговування картки, а також комісії за деякими платежами.

Крім того наголошує на відсутності заборгованості перед позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 04 липня 2019 року.

У заяві вказано, що відповідач згоден, що підписана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг на підставі ст. 634 ЦК України.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту, наданим позивачем, станом на 07 грудня 2022 року, відповідач має заборгованість у сумі 256646 гривень, з яких: 233052,14 гривень заборгованість за тілом кредиту; 8622,85 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 14971,14 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

До позовної заяви долучено роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування, яку суд врахував під час розгляду справи як належний доказ обізнаності відповідача про умови кредитування, оскільки така інформація підписана відповідачем 10 липня 2019 року.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 333/5483/20.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами, нарахованими починаючи з 29 серпня 2019 року по 07 грудня 2022 року (а.с. 9-13).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 липня 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (січень 20230 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і підстав від її відступу колегія суддів не вбачає.

Щодо підписання 10 липня 2019 року відповідачем інформації щодо умов кредитування (паспорт споживчого кредиту) колегія суддів вказує наступне.

У вказаному документі зазначено, що інформація, викладена у ньому зберігає чинність та є актуальною до 25 липня 2019 року (а.с. 41 зворот).

Однак, згідно із матеріалами справи проценти на заборгованість за кредитними коштами позивачем почали списуватись із карткового рахунку відповідача з 01 березня 2020 року (а.с. 14-32).

Отже матеріали справи не містять доказів обізнаності відповідача про розмір процентної ставки та порядок нарахування процентів на заборгованість за кредитом станом на березень 2020 року. У зв`язку із наведеним рішення суду першої інстанції в частині стягнення із відповідача відсотків за користування кредитними коштами не ґрунтується на належних і допустимих доказах.

Крім того особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Враховуючи наведене, позивачем не доведено належними доказами наявність підстав для стягнення із відповідача 8622,85 грн заборгованості за нарахованими відсотками та 14971,14 грн заборгованості за простроченими відсотками.

Водночас із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку відповідача вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював часткове погашення заборгованості.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованість за тілом кредиту (фактично отриманими коштами) становить 233052,14 грн, та повинна бути повернута відповідачем позивачу.

Разом з тим представником відповідача надано до суду першої інстанції розрахунок, який відповідає виписці по картковому рахунку відповідача, наданій позивачем, згідно із яким позивачем списано із рахунку відповідача відсотки за використання кредитного ліміту за період з 01 березня 2020 року по 01 грудня 2022 року в загальному розмірі 231506,80 грн (а.с. 135).

Крім того за період з 29 серпня 2019 року по 25 липня 2022 року позивачем списано із рахунку відповідача щомісячний платіж за обслуговування картки в загальному розмірі 19200 грн (а.с. 136).

Вказаний розрахунок перевірений апеляційним судом, не спростований позивачем та безпідставно не врахований судом першої інстанції під час розгляду справи.

З урахуванням встановлених вище апеляційним судом обставин не погодження між сторонами розміру відсотків та щомісячних платежів за обслуговування картки, колегія суддів вважає обґрунтованими твердження представника відповідача щодо безпідставності списання з карткового рахунку вказаних сум.

Отже згідно із матеріалами справи заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 07 грудня 2022 року становить 233052,14 грн, а позивачем списано із карткового рахунку відповідача 250706,80 грн (231506,80 + 19200) платежів, розмір та порядок стягнення яких не було погоджено між сторонами.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем фактично повернуто суму заборгованості за тілом кредиту станом 07 грудня 2022 року шляхом списання позивачем вказаної суми із рахунку відповідача, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту.

Судом першої інстанції під час розгляду справи не було повно та всебічно досліджено матеріали справи та обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим прийнято рішення, яке не ґрунтується на належних і допустимих доказах, а також нормах матеріального права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петльованої Наталії Сергіївни слід задовольнити, рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У зв?язку із задоволенням апеляційних вимог представника відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України із позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5774,53 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петльованої Наталії Сергіївни задовольнити.

Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 5774,53 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді