єдиний унікальний номер справи 531/863/23
номер провадження 2/531/215/23
09 серпня 2023 року м. Карлівка
Карлівський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді Попова М.С.,
за участю секретаря - Клименко Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Карлівка в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участі представника позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 19.05.2022 року в розмірі 400,00 (чотириста) доларів США, а також судові витрати.
Позивач та його представник до суду не з`явилися. Від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, підтримав вимоги позовної заяви, просив задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений про час, дату та місце його проведення у встановленому законом порядку, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причина неявки не відома, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надано.
За вказаних вище обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з розписки від 19.05.2022 (а.с.36) ОСОБА_3 позичив 400 доларів США та зобов`язався повернути протягом 3 місяців з дня її отримання.
У визначений у розписці строк, борг відповідачем повернуто не було.
15.12.2022 ОСОБА_1 було направлено на адресу ОСОБА_3 вимогу про повернення грошових коштів (позики), з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних (а.с.6,7).
18.01.2023 позивач знову направляв на адресу відповідача вимогу про повернення боргу (а.с.9,10).
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громодян. Крім того зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України).
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оригінал боргової розписки знаходився у позивача та був долучений його представником до матеріалів справи (а.с.35,36).
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про валюту і валютні операції», а також Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93) (чинний на момент укладання договору позики), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (чинний на момент укладання договору позики).
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що мається достатньо підстав для стягнення з відповідача на користь позивача визначену у розписці від 19.05.2022 суму боргу, що становить 400 доларів США, тому задовольняє позов.
У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позивачем понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн., що підтверджено Договором про надання правничої допомоги від 29.03.2023 (а.с.29-30), квитанцією (а.с.31), детальним описом робіт (а.с.32), що підлягаються стягненню з відповідача на його користь.
Позивач, як інвалід ІІ групи (а.с.12), звільнений від сплати судового збору та не сплачував його при зверненні до суду з даним позовом, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору, що становить - 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст.526, 533, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , за участі представника позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 виданий Карлівським РС УДМС України в Полтавській області, 03.10.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_3 , суму боргу за договором позики від 19.05.2022 року в розмірі 400,00 (чотириста) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 виданий Карлівським РС УДМС України в Полтавській області, 03.10.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків - НОМЕР_3 , понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок).
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 виданий Карлівським РС УДМС України в Полтавській області, 03.10.2013 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інші учасники справи, а також відповідач, у разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя