Справа № 304/2353/22 Провадження № 2/304/113/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Ганька І. І.,

за участі секретаря судового засідання - Галас Т.Ю.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/2353/22 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Муругова Вячеслава Олександровича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

У С Т А Н О В И В:

представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Муругов В.О. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, в якому просить визначити, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишається на подальшому проживанні, вихованні та утриманні при батькові - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2007 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 73. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_4 . Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, додатковим рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2016 року дитину, а саме сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишено проживати при матері ОСОБА_2 . Разом з цим, син подружжя ОСОБА_5 проживає разом із позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 16 лютого 2022 року та довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб від 19 жовтня 2022 року, виданими адміністратором відділу ЦНАП Перечинської міської ради. Вихованням дитини в основному займається батько, оскільки мати близько чотирьох років проживає в Угорщині, де офіційно працює. Між позивачем та дитиною дуже тісні зв`язки, вони проводять багато часу разом. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи бажання дитини проживати саме з батьком, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Перечинського районного суду від 30 січня 2023 року прийнято подану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, відтак призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Крім цього, залучено орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, та зобов`язано виконати вимоги ч. 5 ст. 19 СК України.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Муругов В.О. не з`явилися, однак останній подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити, при цьому питання понесених позивачем судових витрат не розглядати (а. с. 42).

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання також не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а. с. 22).

У підготовче судове засідання представник органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області як третьої особи не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, а також долучає до матеріалів справи витяг з рішення виконавчого комітету від 24 лютого 2023 року № 32 та висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком (а. с. 36-41).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 (а. с. 8-9, 12).

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 15 серпня 2016 року, яке набрало законної сили 26 серпня 2016 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 24 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №73 (а. с. 8-9).

Додатковим рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2016 року, яке набрало законної сили 15 листопада 2016 року, малолітню дитину, а саме сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу залишено проживати при матері - ОСОБА_2 (а. с. 10-11).

Крім цього суд встановив, що неповнолітня дитина сторін - син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останніх чотирьох років постійно проживає разом з батьком, де і зареєстрований, та знаходиться на його повному утриманні та вихованні, що визнано і не оспорюється сторонами, а відтак на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню (а. с. 13, 14).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Порядок визнання місця проживання фізичної особи передбачений ст. 29 ЦК України.

Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Із висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету вказаної міської ради від 24 лютого 2023 року № 32, вбачається, що уповноважений орган вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 38-40).

Враховуючи вищенаведене та те, що дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - неповнолітній ОСОБА_7 проживає із своїм батьком, який просить визначити місце проживання такого разом з ним, проти чого не заперечує у своєму висновку органу опіки та піклування, а також мати дитини, тому суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Крім цього, суд встановив, що згідно квитанції № 18 від 28 грудня 2022 року позивачем сплачено 992,40 грн судового збору (а. с. 19).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Як встановлено у судовому засіданні, представник позивач, з урахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених позивачем судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке його волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом.

На підставі наведеного та керуючись ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. 8, 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7, 141, 157, 160 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 12, 13, 76-83, 141, 200 ч. 3, 206 ч. 4, 223, 258-259, 264, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позов представника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) - адвоката Муругова Вячеслава Олександровича ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області (89200, Закарпатська область, Ужгородський район, м. Перечин, пл. Народна, 16; ) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишивши його на подальше виховання та утримання при батькові.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Ганько І. І.