Справа № 216/2849/23
провадження №2/216/1631/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю секретаря судового засідання Кравець А.С.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу з позовом до ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Крім нього у зазначеній квартирі також зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Однак, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в житловому приміщенні понад десять років без поважних причин, про що складено акт про не проживання зазначених осіб у квартири АДРЕСА_1 , затверджений представниками обслуговуючої організації ТЗОВ «Сітісервіс КР».

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачці позивач не чинив, однак факт реєстрації відповідачки порушує його право на вільне розпорядження і користування своїм майном.

Ухвалою суду від 28.04.2023 року провадження по справі було відкрито, справу було призначено до розгляду у спрощеному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, додатково надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, просить суд слухати справу без застосування технічних засобів, не стягувати з відповідача на коисть позивача судовтй збір.

Законний представник відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнає, просить суд слухати справу без застосування технічних засобів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується правовстановлюючими документами (а.с.6.7.8). Крім нього у зазначеній квартирі також зареєстровано місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які не проживають в житловому приміщенні понад десять років без поважних причин, про що складено акт про не проживання зазначених осіб у квартири АДРЕСА_1 , затверджений представниками обслуговуючої організації ТЗОВ «Сітісервіс КР» (а.с.12). Відповідач ОСОБА_2 не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачці позивач не чинив, однак факт реєстрації відповідачки порушує його право на вільне розпорядження і користування своїм майном.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло [2, ст. 141].

Відповідно до цього положення гарантується не тільки свобода його придбання, але й можливість його вільного користування, його недоторканість, недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі і за рішенням суду. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність не тільки дає свободу розпорядження, власність й зобов`язує: вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Положення Конституції України продовжується в нормах Глави 23 Цивільного кодексу України, який встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд [3, ст. 356].

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України; правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав.

Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з тривалою, понад десять років без поважної причини відсутністю відповідача за місцем реєстрації, крім того вона не несе жодних витрат по утриманню житлового приміщення, не має у ньому своїх речей, не цікавиться цім приміщенням, тому суд вважає, що необхідно позовні вимоги позивача задовольнити, визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Позивач не ставить перед судом питання щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат, просить залишити ці витрати за ним.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 82, 133, 141,211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 319, 321, 322, 328, 380, 383, 391, 405 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якої є ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Дніпровський Апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя М. В. БУТЕНКО