Справа № 698/172/23
Провадження № 2/698/74/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Триліс Я.О.,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що ОСОБА_2 за життя належав на праві власності житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Факт належності вказаного житлового будинку ОСОБА_2 підтверджується довідкою Катеринопільської селищної ради №45/16-26 від 24.02.2023року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

За життя, ОСОБА_2 передала позивачу ОСОБА_1 ключі від вказаного будинку, та дозволила в ньому проживати. У вказаному житловому будинку позивач фактично проживає з 07 квітня 2012 року по даний час, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, оплачує комунальні послуги.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку (А1); веранди (а2); прибудови (а3); ганку; ганку; літньої кухні (Б1); погрібу (б2); сараю (В1); воріт з хвірткою № 1; огорожі № 2; огорожі № 3; воріт № 4; огорожі № 5; свердловини № 6 та згідно довідки, виданої виконкомом Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 24.02.2023 року за життя належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Замковенко В.М. звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути цивільну справу без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Катеринопільської селищної ради, заперечень проти позовних вимог не висловив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, у позивача ОСОБА_1 в користуванні знаходиться будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку (А1); веранди (а2); прибудови (а3); ганку; ганку; літньої кухні (Б1); погрібу (б2); сараю (В1); воріт з хвірткою № 1; огорожі № 2; огорожі № 3; воріт № 4; огорожі № 5; свердловини № 6.

Згідно довідки №45/16-26, виданої виконкомом Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області 24.02.2023 року, будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за життя належало ОСОБА_2 .

З свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 02.07.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Єрки, Катеринопільського району, Черкаської області, актовий запис про смерть від 02.07.2018 року № 13.

З листа державного нотаріуса Івонік Л.А. від 25.04.2023 року № 229/01-16 вбачається, що державним нотаріусом не заводилась спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно відомостей, що містяться у довідці Катеринопільської селищної ради № 322/16-26 від 29.12.2022 року, позивач ОСОБА_1 проживає з 07.04.2012 року по даний час за адресою: АДРЕСА_1 . За цей час було проведено поточний та капітальний ремонт будинку, сплачуються комунальні послуги.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що є сусідкою позивача. Свідку відомо, що ОСОБА_1 проживає у будинку АДРЕСА_1 з 2011 року, зробила в ньому ремонт, построїла хлів та гараж, встановила огорожу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що ОСОБА_2 передала ключі від хати позивачу ОСОБА_1 , яка переїхала до будинку із сім`єю в 2011 році і проживає в ньому по даний час, зробила ремонт, построїла гараж.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав № 5 від 07.02.2014 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України) .

Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння, й також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, відтак положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) (п. 14 Постанови).

В постанові Великої Палати ВС від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач понад 10 років відкрито, безперервно володіє будинковолодінням, що розташоване по АДРЕСА_1 , після того як у квітні 2012 року добросовісно ним заволоділа, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна заявлено не було, а тому суд визнає, що позивач внаслідок такого володіння набула право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку (А1); веранди (а2); прибудови (а3); ганку; ганку; літньої кухні (Б1); погрібу (б2); сараю (В1); воріт з хвірткою № 1; огорожі № 2; огорожі № 3; воріт № 4; огорожі № 5; свердловини № 6 та згідно довідки, виданої виконкомом Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 24.02.2023 року за життя належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Новоселиця, Катеринопільського району, Черкаської області, актовий запис про смерть від 02.07.2018 року № 13.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77 81, 141, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності за набувальною давністю на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку (А1); веранди (а2); прибудови (а3); ганку; ганку; літньої кухні (Б1); погрібу (б2); сараю (В1); воріт з хвірткою № 1; огорожі № 2; огорожі № 3; воріт № 4; огорожі № 5; свердловини № 6 та згідно довідки, виданої виконкомом Катеринопільської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 24.02.2023 року за життя належало ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Новоселиця, Катеринопільського району, Черкаської області, актовий запис про смерть від 02.07.2018 року № 13.

На підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України роз`яснити позивачу, що визнане судом право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 03 травня 2023 року.

Головуючий Баранов О.І.