Дата документу 10.04.2023
Справа № 334/2295/22
Провадження № 2/334/241/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Гнатюка О.М.,

за участю секретаря - Алєйнікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - позивачем по справі, за місцем фактичного проживання останнього.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 15.09.2012 позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2017 року шлюб розірвано. На момент розірвання шлюбу позивач та відповідач між собою визначились, що їхня дитина буде проживати з матірю у квартирі позивача, проте офіційної угоди з цього приводу не укладалась. Батько належним чином виконує обов`язки щодо утримання та виховання свого сина. З моменту розірвання шлюбу сторони по справі проживають окремо, водночас, на теперішній час позивач вважає, що дитині краще у подальшому проживати разом з батьком з огляду на те, що з початку збройної агресії російської федерації проти України син проживає разом з ним та батьками позивача за межами міста у безпечному місці, дитина повністю перебуває на утриманні батька. Відповідач бачиться з дитино по мірі її бажань та у вільний час забирає дитину до себе. Такі обставини склались через місце роботи відповідача, яка працює в органах поліції, що не дозволяє у повній мірі та належним чином виконувати обов`язки щодо утримання, догляду, вихованню та розвитку дитини з її боку.

Позивач вважає, що на даний час інтересам дитини відповідає те, що проживання з батьком має найсприятливіші умови для її розвитку. Відповідач власного житла не має, проживає у квартирі позивача, яка добровільно була надана останнім для проживання на період, коли дитина проживала разом з нею, окрім цього, має ненормований робочий графік, перебуває на добових чергуваннях. Позивач офіційно працевлаштований, має постійний дохід, веде показовий для дитини образ життя тощо.

Просить задовольнити позовні вимоги та покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

12.08.2022 року представником відповідача - адвоката Приладишевою Н.Г. через канцелярію суду подано зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що не згодна з тим, щоб її дитина проживала разом з батьком. Сторони дійсно перебували у шлюбі та мають спільну дитину. З моменту розірвання шлюбу між сторонами їх спільний син постійно приживав з матір`ю, з якою проживає і до теперішнього часу. Свої батьківські обов`язки позивач за зустрічним позовом виконує належним чином, піклується про дитину, забезпечує її всім необхідним у відповідності до її вікових потреб. Зазначає, що позивачка за зустрічним позовом офіційно працевлаштована та проходить службу в Національній поліції України на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 УПП в Запорізькій області ДПП відповідно до довідки УПП в Запорізькій області від 03.08.2022 року № 4997/41/32/2022, має стабільний дохід для забезпечення потреб та утримання дитини, на підтвердження чого вказує на довідку про доходи № 1308 від 03.08.2022 року щодо отримання останньої за період з 01.01.2022 року по 31.07.2022 року загальної суми доходу у розмірі 361978,63 грн. має добру службову характеристику, яка свідчить про її високі якості не лише як спеціаліста, а і як члена суспільства в цілому. До кримінальної відповідальності ніколи не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, на обліку в нарколога не перебуває. Відповідно до медичних документів дитини та відповіддю медичного закладу, в якому спостерігається малолітній ОСОБА_4 , вбачається, що на прийом до дільничного лікаря-педіатра з`являється мати ОСОБА_2 та бабуся дитини. Батько ОСОБА_1 до лікаря-педіатра не звертався, станом здоров`я хлопчика не цікавився. Згідно відповіді навчального закладу, в якому навчається син сторін по справі зазначається, що вихованням ОСОБА_4 займається переважно мати, яка завжди контролює його успішність, відвідує батьківські збори, приводить та забирає дитину зі школи. Батько дитини до класного керівника щодо питань контролю за навчанням та поведінкою дитини не звертався. Окрім цього, з метою визначення емоційного стану малолітньої дитини та з`ясування характеру взаємостосунків між членами родини, зокрема ставлення ОСОБА_4 до власного батька, який на даний час з дитиною не проживає, позивачка за зустрічним позовом звернулась до практичного психолога, за наслідками чого було складено висновок від 04.08.2020 року, відповідно до якого встановлено, що у ОСОБА_4 спостерігається емоційна прихильність до мами, бажання проживати з нею та проводити більше часу. З боку ОСОБА_2 спостерігається прагнення діяти в інтересах дитини, враховувати його думку при прийняті рішень. Крім того, у вказаному висновку зазначено, що для психологічного благополуччя ОСОБА_4 важливим фактором є можливість проживати разом з матір`ю та бачитись з батьком. Вказані обставини свідчать про гарне та відповідальне ставлення ОСОБА_2 до дитини ОСОБА_4 , що, як наслідок, дає право на визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, яка на теперішній час проживає з позивачкою за зустрічним позовом.

У зв`язку з вищевказаним, просить врахувати інтереси дитини та її більш тісні родинні зв`язки саме з матір`ю та визначити місце проживання дитини з останньою, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати

Ухвалою Ленінського районного суду від 17.08.2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини - до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини.

Водночас, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2022 року витребувано з органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району висновок щодо доцільності задоволення позовних вимог про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем фактичного проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 та доцільності задоволення зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач (відповідач за зустрічним позовом) та його представник - адвокат Лєскін М.С. не з`явилися, представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі за наявними у матеріалах справами доказами, вимоги первісного позову підтримують у повному обсязі та просять задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечують.

Представником відповідача (позивача за зустрічним позовом, - адвокатом Приладишевою Н.Г. надано до суду заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю, в задоволені первісного позову просить відмовити, зустрічний позов просить задовольнити.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, враховуючи висновок органу опіки та піклування від 20.09.2022 року №17.02/01-27/479, який був наданий до суду.

У попередніх судових засіданнях були допитані свідки зі сторони відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтвердили факт проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір`ю - ОСОБА_2 . Зазначили факт участі матері дитини у вихованні дитини та належним чином виконання батьківських обов`язків.

Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено судом, сторони перебували у шлюбі з 15.09.2012 року по 08.09.2017 року, від якого у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Ленінським відділом ДРАЦС РС Запорізького МУЮ (актовий запис № 440), свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Ленінським відділом ДРАЦС РС Запорізького МУЮ (актовий запис № 237), рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2017 року за цивільною справою №334/3722/17.

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2022 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, ат не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 07.06.2022 року і до досягнення дитини повноліття.

ОСОБА_1 працевлаштований в Концерні «Міські теплові мережі» з 14.06.2017 року на посаді «Провідний юрисконсульт», де зарекомендував себе з позитивного боку, та має постійний дохід, що підтверджується характеристикою та копією довідки про доходи від 28.06.2022 року №ТС000000139.

ОСОБА_2 з 19.02.2018 року проходить службу в Національній поліції України та перебуває на посаді інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону №4 УПП в Запорізькій області ДПП, де добре себе зарекомендувала, має постійний дохід, що підтверджується службовою характеристикою, довідкою за місцем роботи від 03.08.2022 року вх. №4997/41/32/2022 та копією довідки про доходи від 03.08.2022 року № 1308.

Позивач та відповідач по справі до кримінальної відповідальності не притягувалися, незнятої чи непогашеної судимості не мають та в розшуку не перебувають, що підтверджується Витягами з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 17.06.2022 року (стосовно ОСОБА_1 ) та від 05.08.2022 року (стосовно ОСОБА_2 ).

Відповідно до довідки №1221 від 23.06.2022 року Лікарсько-консультативної комісії ТОВ «ВІТАЦЕНТР», висновку ТОВ «ВІТАЦЕНТР»№1221 від 24.06.2022 року про стан здоров`я особи, довідками КНП «ОКЗНПД» ЗОР від 22.06.2022 року, копіями протоколів лабораторних досліджень клініко-діагностичної лабораторії (289-07-24) ТОВ «ВІТАЦЕНТР» від 23.06.2022 року, ОСОБА_1 на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, за станом здоров`я може приймати участь у вихованні дитини.

Крім того, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1615 від 18.08.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко О.Г., має на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою КНП «ОКЗНПД» ЗОР від 03.08.2022 року, ОСОБА_2 під спостереженням нарколога не перебуває.

Відповіддю КНП «ЦПМСД №9» від 05.08.2022 за № 1910/01-06 на адвокатський запит про надання інформації встановлено, що в педіатричній амбулаторії № 10 спостерігається ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у лікаря-педіатра та лікаря-алерголога. До медичного закладу на прийоми лікаря з`являється мати ОСОБА_2 та бабуся. Батько ОСОБА_1 до лікаря-педіатра не звертався, станом здоров`я хлопчика не цікавився.

Довідкою Запорізького колегіума «Елінт» ЗМР від 03.08.2022 року № 01/21/303 зазначається, що учень ОСОБА_4 переведений до 4-Г класу на наступний 2022-2023 навчальний рік. Вихованням сина займається переважно мама ОСОБА_2 . Батько ОСОБА_1 до класвода не звертався.

Відповідно до висновку за результатами психологічного дослідження від 04.08.2022 року, виготовленим кандидатом психологічних наук, доцент кафедри «Спеціальна освіта» НУ «ЗП» ОСОБА_12 , для психологічного благополуччя ОСОБА_4 важливим фактором є можливість проживати разом з мамою та бачитись з батьком.

За висновком про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданого до суду 20.09.2022 року органом опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району, встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 , батько ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . 13.09.2022 року обстежено умови проживання малолітньої дитини, результатом чого встановлено, що умови для проживання, виховання та розвитку дитини створені належним чином. Того ж дня спеціалістом відділу служби проведена бесіда з ОСОБА_4 та отримано пояснення з приводу його проживання з одним із батьків, а саме виявлено бажання дитини проживати разом з матір`ю. У зв`язку з наведеним, орган опіки та піклування дійшов до висновку за доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19 (провадження № 61-13918св20) зазначається, що «відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються».

Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 725/3289/21

Враховуючи викладене, а також те, що сторони мають матеріальну можливість для утримання дитини, мають постійне місце роботи, створили для сина належні побутові умови для проживання, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги його малолітній вік, а також те, що дитина проживає з матірю у звичних для нєї умовах, ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матірю, проживання батька окремо від нього, беручи до уваги специфіку та складність роботи (служби), розуміучи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки та любові обох батьків, суд надав першочергове значення саме найкращим інтересам дитини та визначив місце її проживання з матір`ю.

При цьому слід зазначити, що по досягненню ОСОБА_4 чотирнадцяти років, він буде вправі самостійно обирати місце проживання.

Визначення місця проживання малолітнього з матір`ю не позбавляє батька дитини батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання, участі у його вихованні.

Згідно ч. 1 ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо віну хиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до судуз позовом про усунення цих перешкод.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин. Що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд не вбачає необхідним повторно з`ясовувати думку дитини в судовому засіданні з метою недопущення психологічного впливу.

При цьому суд зауважує, що думка дитини була заслухана уповноваженою особою органу опіки та піклування та враховує її при вирішені спору.

Суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, яка фактично проживає з ним, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному.

Сама перевага у батька дитини щодо забезпечення більш належних житлових умов не може бути підставою для вирішення спору на користь батька.

На підставі вищезазначеного, враховуючи доводи сторін, надані докази, суд вважає необхідним задовольнити зустрічний позов, що виключає задоволення первісного позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 141, 161 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві ) гривні 40 копійок

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М. Гнатюк