Провадження № 22-ц/812/400/23 Суддя першої інстанції Сябренко І.П.
Провадження № 22-ц/812/434/23 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2023 року м. Миколаїв Справа № 478/650/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник - ОСОБА_2 , на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сябренко І.П., в залі судового засідання в смт Казанка, повний текст якого складено 27 лютого 2023 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2022 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Доводи позову обґрунтовано тим, що 05 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» (далі - ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-4155481, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10 000 грн та зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором.

24 листопада 2021 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали договір факторингу № 24112021/1.

Згідно вказаного договору ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», зокрема, й до ОСОБА_1 за кредитним договором № 00-4155481 від 05 серпня 2021 року.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала.

Станом на 08 серпня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 становить 30 900 грн.

На поштову адресу боржника були відправлені вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, однак ці вимоги залишилися без відповіді.

Посилаючись на викладене, ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 00-4155481 від 05 серпня 2021 року в розмірі 30 900 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 20 900 грн заборгованість за процентами.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором № 00-4155481 від 05 серпня 2021 року 20 700 грн, яка складається з: 10 000 грн -заборгованості за тілом кредиту, 5 700 грн - заборгованості за відсотками, 5 000 грн - заборгованості за відсотками за неправомірне користування кредитом, нарахованими на підставі статті 625 ЦК України та пункту 3.1 кредитного договору № 00-4155481 від 05 серпня 2021 року за період з 09 вересня 2021 року по 24 листопада 2021 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» 1 662 грн 02 коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 05 серпня 2021 року відповідно до анкети-заяви, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 уклали на строк до 04 вересня 2021 року кредитний договір за заявкою в електронній формі № 00-4155481 на суму 10 000 грн зі сплатою процентів в розмірі 1, 90% за фіксованою незмінюваною процентною ставкою.

Дійсний розмір заборгованості відповідача перед позивачем відповідає заявленому в позові, однак складається із боргу за тілом кредиту в розмірі 10 000 гривень, а решта заборгованості, об`єднана позивачем в одну категорію під назвою проценти (відсотки), в свою чергу, утворена із заборгованості за процентами за правомірне користування кредитом (протягом строку кредитування) в розмірі 5 700 гривень та заборгованості за процентами за неправомірне користування кредитом, нарахованими за тією ж ставкою, що і проценти за правомірне користування кредитом протягом строку кредитування, на підставі статті 625 ЦК України та пункту 3.1 кредитного договору в розмірі 15 200 грн.

Оскільки розмір нарахованої кредитодавцем і пред`явленої до стягнення позивачем процентів за неправомірне користування відповідачем кредитним коштами на підставі статті 625 ЦК України та пункту 3.1 кредитного договору № 00-4155481 від 05 серпня 2021 року значно перевищує як розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту, так і розмір заборгованості за процентами за правомірне користування кредитом протягом строку кредитування, суд вважав за можливе зменшити заявленого до стягнення розміру процентів за неправомірне користування кредитом із 15 200 грн до 5 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України в цивільному праві діє принцип свободи договору, який зазначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною 3 статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Принцип свободи договору дає можливість реалізувати право врегулювати свої відносини за власним розсудом за допомогою договору, не передбаченого актами цивільного законодавства.

В своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 559/1605/18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 627 ЦК України свідчить, що за загальним правилом обсяг договірної відповідальності регулюється в ЦК України нормами, які мають диспозитивний характер. Тобто, сторони при укладенні конкретного виду договору можуть регулювати їх самостійно.

Уклавши кредитний договір № 00-4155481 від 05 серпня 2021 року сторони погодили, шляхом підписання його, що у випадку, якщо строк дії кредиту закінчився та не відбулась його чергова пролонгація, строк дії кредиту автоматично продовжується, на кількість днів, зазначених в пункті 1.3 цього договору в дату здійснення позичальником оплати в повному обсязі заборгованості за процентами, що передбачені цим договором та сплати неустойки (пені та штрафу) в залежності від кількості днів прострочення сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитом (пункт 1.3.2.). Тому відповідно до умов договору, строк дії договору автоматично продовжувався та нараховувались проценти за користування кредитом, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості.

Однак відповідач не виконала своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання - не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з відсутністю здійснення платежів на виконання умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором.

Зазначені норми матеріального права та умови кредитного договору щодо строку його дії суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував, а тому дійшов помилкового висновку щодо обрахування процентів за кредитним договором.

Отже, аргументи апеляційної скарги ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» зводяться до незгоди із вирішенням судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення процентів після спливу строку кредитування, оскільки позивач вважає, що дія кредитного договору автоматично пролонгується на підставі підпункту 1.3.2 Договору. Ця апеляційна скарга не містить аргументів щодо незгоди з рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року в іншій частині.

Відповідач ОСОБА_1 не погодившись з рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року, оскаржила його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу через свого представника - ОСОБА_2 , де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона кредитний договір не укладала, гроші не отримувала, тому в порядку частини 6 статті 95 ЦПК України було поставлено під сумнів відповідність всіх поданих позивачем до суду копій оригіналам.

Судом першої інстанції було витребувано оригінали електронних доказів.

Однак позивач ухвалу суду не виконав і подав «Заяву» від 08 грудня 2022 року в якій зазначив, що до суду подає оригінали витребуваних документів, але до якої долучені паперові копії документів.

За такого висновок суду про укладення кредитного договору ґрунтується на припущеннях, оскільки оригіналу договору відповідачем до суду не подано, і судом не досліджено.

Судом першої інстанції не було враховано висновку який зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 757/28231/13-ц щодо того, що у разі якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Також судом не враховано положень до частини 2 статті 95 ЦПК України - що письмові докази подаються в оригіналі, а також частини 6 цієї ж статті - якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судом першої інстанції також не враховано, що неможливо встановити автентичність особи-автора документів, яка є стороною у справі, оскільки вищезазначені докази не містять електронного підпису, який дозволив би його ідентифікувати, що сукупно дає підстави вважати ці докази неналежними (що узгоджується з позицією висловленою Верховним судом у справі № 908/1264/18). Судом першої інстанції не враховано що роздрукована позивачем на папері текстова та графічна інформація не містить доказів, що вона роздрукована саме з цифрового файлу, не містить бази даних, та не засвідчена згідно з вимогами законодавства.

Крім того, не враховано судом при оцінці доказів що наявні у справі матеріали подані до суду Позивачем у якості оригіналів документи, що містяться на аркушах справи № 126-147 не посвідчені в належному порядку.

Судом не враховано частину 5 статті 110 ЦПК України в частині, що якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідальність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд не врахував, що подані позивачем докази не є належними, допустимими, достовірними та достатніми за позовними вимогами, у розумінні положень статей 77,78,79,80 ЦПК України і не підтверджують жодної із обставин, що входять до предмета доказування в цій справі.

Також судом взагалі не надана оцінка у своєму рішенні поданому відповідачем доказу - витягу з ЄДРДР №0000017 від 11 лютого 2023 року за її заявою до поліції про вчинення позивачем злочину щодо підробки документів та їх подання до суду з метою незаконного стягнення з відповідача коштів за частиною 4 статті 358 КК України та не вирішено заявленого клопотання про зупинення провадження на час розслідування кримінальної справи.

Крім того, судом не встановлено ні доказів належності відповідачу банківської карти, ні доказів руху грошових коштів за цією карткою, а саме - зарахування 10 000 грн від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (отримання відповідачем) на картку. Копія документа «Повідомлення» від 30 червня 2022 року з підписом директора ОСОБА_3, згідно якого 8/5/2021 через ТОВ «ФК`САН-РАЙЗ ФІНАНС» було успішне перерахування коштів ОСОБА_1 не є доказом отримання відповідачем від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» грошових коштів.

Відтак судом надана невірна оцінка обставинам у справі і не враховано, що позивачем не є доведеним ні укладення відповідачем кредитного договору № 00-4155481 із ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», ні отримання нею з поточного рахунка ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» грошових коштів.

Таким чином в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , остання не погоджується з оскаржуваним рішенням, заперечуючи укладення кредитного договору № 00-4155481 від 05 серпня 2021 року, отримання коштів за цим договором та наявність заборгованості.

У відзиві ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач доводи апеляційної скарги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» від ОСОБА_1 не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 через інформаційно-телекомунікаційну систему ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» звернулася до цього товариства з анкетою-заявою на отримання кредиту, де зазначила свої особисті дані, суму кредиту, його строк та реквізити банківської картки для зарахування кредитних коштів.

В той же день між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», як кредитодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір № 00-4155481 у формі електронного документу на підставі анкети-заяви позичальника на отримання кредиту на відповідному інтернет-ресурсі https://kachay.com.ua (далі - Договір).

З боку позичальника договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Пунктами 1.1-1.3 вказаного кредитного договору передбачено, що кредитодавець надає кредит у національній валюті на умовах передбачених Договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 10 000 грн. Строк дії Договору 30 (тридцять) днів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцю у строк до 04 вересня 2021 року, або в іншу дату, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту в порядку, передбаченому пунктами 1.3.1-1.3.3. цього Договору. Графік платежів - без врахування передбачених цим Договором пролонгацій строку дії кредиту, у розрізі сум та порядку погашення кредиту, оплати нарахованих процентів, визначених Додатком № 1 до цього Договору. При цьому, у випадку здійснення пролонгації строку дії кредиту, відповідно до пунктів 1.3.1-1.3.3 Договору, новий графік платежів з урахуванням відповідної пролонгації розміщується кредитодавцем в особистому кабінеті на письмову вимогу позичальника.

Процентна ставка за користування коштами кредиту: 1,90% в день - стандартна процентна ставка. Тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.4 Договору).

Відповідно до графіку повернення кредиту, який є Додатком № 1 до вищевказаного кредитного договору, відповідач зобов`язалася повернути кредитодавцю отриманий кредит до 04 вересня 2021 року включно, сплативши в загальному розмірі 15 700 грн, з яких: 10 000 грн - тіло кредиту, 5 700 грн - проценти за користування кредитом.

05 серпня 2021 року через Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Сан-Райз Фінанс», кредитодавець ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» здійснив переказ грошових коштів в сумі 10 000 грн на платіжну картку відповідача, що була зазначена позичальником в анкеті-заяві.

Кредитодавцем станом на 24 листопада 2021 року із посиланням на невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань нараховано відповідачу кредитну заборгованість в загальному розмірі 30 900 грн, з яких: 10 000 грн - тіло кредиту, 20 900 грн - проценти, що підтверджується детальним розрахунком.

24 листопада 2021 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», як клієнтом, та позивачем ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», як фактором, укладено договір факторингу № 24112021/1, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» прав вимоги за кредитним договором № 00-4155481 від 05 серпня 2021 року в розмірі наведеної абзацом вище кредитної заборгованості в загальному розмірі 30 900 грн. Наведені обставини підтверджуються копією договору факторингу, копією витягу з реєстру боржників, копією акту приймання-передачі, копією платіжного доручення.

Про вищевказані факти відступлення прав вимоги за кредитним договором та наявність кредитної заборгованості позивач повідомляв позивача письмово шляхом направлення відповідних повідомлення-вимоги та досудової вимоги від 04 липня 2022 року щодо необхідності погашення кредитної заборгованості. Між тим зазначені вимоги залишені без відповіді.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір про надання фінансового кредиту підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора є укладеним, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 05 серпня 2021 року правочину.

З доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження укладення кредитного договору, видачу відповідачу кредиту, а також доказів користування відповідачем кредитними коштами та погашання нею кредиту колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність - інші види кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження укладення електронного кредитного договору від 05 серпня 2021 року № 00-4155481 позивач надав анкету-заяву ОСОБА_1 на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, кредитний договір та графік платежів до нього.

Для отримання кредиту позичальник має зареєструватися на сайті ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та мати доступ до особистого кабінету. Для проходження реєстрації, позичальник має пройти процедуру ідентифікації/верифікації, керуючись підказками сайту. Кошти кредиту надаються в безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку в сумі 10 000 грн на карту позичальника, емітовану банком України (пункт 2 Договору).

Відповідач підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти) ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» (підпункт 7.17 Договору), а також підтверджує, що цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони позикодавця в особистий кабінет позичальника для ознайомлення та підписання. Договір набирає чинності з моменту його підписання аналогом власноручного підпису кредитодавця, що відтворений засобом копіювання і електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється позичальнику на номер телефона, повідомлений останнім у заяві на отримання кредиту. Введення позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання підписом в електроному форматі цього договору вважається направленням кредитодавцю повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору (підпункт 7.11 Договору).

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», 05 серпня 2021 року ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір за анкетою-заявою в електронній формі № 00-4155481 на суму 10 000 грн зі сплатою процентів в розмірі 1.90% в день, строком на 30 днів.

Цього ж дня вказана сума позики була перерахована відповідачу на її платіжну картку номер, якої вона зазначила в анкеті-заяві на видачу кредиту, що підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова Компанія «Сан Райз Фінанс» від 30 червня 2022 року.

Відправлення та доставлення одноразового ідентифікатору для підписання кредитного договору від 05 серпня 2021 року підтверджується довідкою ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» про ідентифікацію, де зазначено одноразовий ідентифікатор, час відправки ідентифікатора позичальнику та номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор. Номер цього телефону збігається з номером телефону зазначеним в анкеті-заяві на отримання кредиту від 05 серпня 2021 року з анкетними даними ОСОБА_1 .

Відтак, саме відповідач ініціювала укладення оспорюваного договору, оформивши заявку на сайті позивача, підписавши договір з використанням електронного підпису, оскільки паспортні дані клієнта, зазначені в анкеті-заяві про надання фінансового кредиту, повністю відповідають паспортним даним ОСОБА_1 .

Вказані обставини відповідач не спростувала належними та допустимими доказами.

Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19; від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що суд не встановив всі фактичні обставини справи, а позивач не довів, що телефон, на який надіслано одноразовий пароль-ідентифікатор належить відповідачу, на увагу не заслуговують, оскільки не спростовують обов`язку відповідача довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх заперечень, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не дослідив оригінали електронних доказів, а тому надані докази є не допустимими не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

На вимогу суду першої інстанції позивачем були надані паперові копій документів, що були долучені позивачем до позовної заяви, на яких міститься тільки аналоговий власноручний підпис кредитодавця, оскільки позичальник підписував надані документи електронним підписом, використовуючи одноразовий ідентифікатор, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 126-148).

З урахуванням наведених норм матеріального права слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є укладеним у листовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). При зверненні до суду копії наданих документів належним чином були завірені позивачем, а тому колегія суддів не вбачає підстав для висновку про порушення судом першої інстанції положень ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.

Аргументи апеляційної скарги щодо відсутності доказів виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідач не надала доказів, а суд не встановив факту здійснення позивачем дій, які сприяли б укладенню договору не нею. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

При цьому сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів 11 лютого 2023 року з приводу підробки невідомими особами ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» документів стосовно оформлення кредиту на її ім`я не свідчить про відсутність між сторонами зобов`язальних правовідносин. Крім того за обставинами справи кредитний договір укладався з ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ», а до ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» відповідно до договору факторингу № 24112021/1 від 24 листопада 2021 року від ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» перейшло право вимоги за кредитним договором від 05 серпня 2021 року № 00-4155481, за яким позичальником є ОСОБА_1 ..

Посилання в скарзі на неврахування судом того, що рахунок, на який були перераховані гроші за кредитним договором, не належить відповідачу, є безпідставними, оскільки згідно з умовами кредитного договору кошти перераховувалися на платіжну картку, вказану позичальником у анкеті-заяві на отримання кредиту.

Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, якими встановлено, що 05 серпня 2021 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 00-4155481 в електронній формі, умови якого ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» були виконані. Відповідач у передбачений договором 30-денний строк, тобто до 04 вересня 2021 року заборгованість не повернула.

Між тим, договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15.

Встановлено, що 05 серпня 2021 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 00-4155481, відповідно до умов якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн строком на 30 (тридцять), тобто до 05 вересня 2021 року.

Відтак, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 05 вересня 2021 року, після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пункт 6.3 Договору передбачає у разі порушення строків виконання зобов`язання за договором з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості кредитор визнає заборгованість за кредитом проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою, яка здійснюється з першого дня отримання кредиту, але не більше ніж до 90 дня прострочення (відповідно до пункту 1.4 та підпунктів 1.4.1-1.4.2 Договору).

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що « У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором».

З розрахунку заборгованості, наданого ТЗОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», убачається, що розмір процентів розраховано за період з 05 серпня 2021 року по 24 листопада 2021 року, тобто за період після спливу строку дії кредитного договору.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «КРЕДИТ_КАПІТАЛ», а саме: за кредитним договором від 05 серпня 2021 року № 00-4155481 на загальну суму 15 700 грн, яка складається із: 10 000 грн - заборгованості за кредитом, 5 700 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом.

З огляду на те, що кредитором нараховано передбачені договором проценти за користування кредитом вже після закінчення строку дії кредитного договору, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 нарахованих процентів за період з 05 вересня 2021 року по 22 листопада 2021 року, слід відмовити з підстав, наведених у цій постанові.

Доводи апеляційної скарги ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» про те, що відповідно до підпункту 1.3.2 Договору строк дії кредиту автоматично продовжується на кількість днів, зазначених в пункті 1.3 цього Договору є безпідставними, оскільки цим пунктом передбачено таке продовженння в дату здійснення позичальником оплати в повному обсязі заборгованості за процентами, що передбачені цим Договором та сплати неустойки. Проте, як встановлено судом першої інстанції позичальник взагалі ніяких оплат заборгованості за Договором не здійснювала.

Отже, доказів того, що кредитний договір від 05 серпня 2021 року був пролонгований позивачем не надано, а аргументи апеляційної скарги ТзОВ «ФК «КРЕДИТ КАПІТАЛ» цих висновків не спростовують, оскільки доказів на спростування встановлених обставин заявником не надано.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов помилкового висновку що позивачем заборгованість за процентами «об`єднана позивачем в одну категорію під назвою проценти (відсотки), в свою чергу, утворена із заборгованості за процентами за правомірне користування кредитом (протягом строку кредитування) в розмірі 5 700 гривень та заборгованості за процентами за неправомірне користування кредитом, нарахованими за тією ж ставкою, що і проценти за правомірне користування кредитом протягом строку кредитування, на підставі ст.625 ЦК України та п.3.1 кредитного договору в розмірі 15200 гривень. Отже, саме в такому вигляді кредитна заборгованість підлягала б стягненню з відповідача на користь позивача».

В даному випадку колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив принцип диспозитивності цивільного процесу, передбачений зокрема, частиною 1 статтею 13 ЦПК України, оскільки ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за позовними вимогами просив стягнути заборгованість за процентами у розмірі 20 900 грн, обґрунтовуючи такі проценти умовами кредитування саме за користування кредитними грошима. Будь- яких вимог та їх обґрунтувань щодо стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України, тобто стягнення процентів за порушення грошового зобов`язання позовна заява не містить.

Таким чином, в межах предмету спору, визначеного позивачем, суд позбавлений можливості давати правову оцінку та робити висновки про обґрунтованість і обов`язковість до виконання умов договору поза межами кредитування за закінченням строку дії договору та робити правовий висновок з приводу обов`язку до застосування положень статті 625 ЦК України, оскільки відсутній спір щодо застосування відповідних наслідків невиконання взятих за договором зобов`язань.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного рішення районного суду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог підлягає зміні, а в частині розподілу судових витрат скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні, то відповідно до пункту 13 частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам. Позовні вимоги ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» задоволені на 50.80%, а тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню 1260.34 грн в рахунок витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подачу позову до суду першої інстанції. Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 24.15%, а тому з ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 898.74 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Застосувавши правило взаємозаліку обов`язку сторін зі сплати судових витрат одне одному, остаточно з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» підлягають стягненню

витрати зі сплати судового збору у розмірі 361.60 (1260.34 - 898.74) грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ - КАПІТАЛ» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення процентів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 05 серпня 2021 року № 00-4155481 на загальну суму 15 700 (п`ятнадцять тисяч сімсот) грн, яка складається з 10 000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 5 700 грн - заборгованості за процентами за користування кредитом.

Зазначене рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» 361 грн 60 коп. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 02 травня 2023 року.