РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 684/54/23

Провадження № 2/684/41/2023

26 квітня 2023 року смт Стара Синява

Старосинявський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Волошина Р.Р.,

за участі секретаря судового засідання Басок Н.Д.,

представника позивачів - адвоката Скочиляс І.М. (в режимі ВКЗ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у смт Стара Синява Хмельницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Скочиляс І.М. звернулися в суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 червня 2021 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Renault Kangoо, р.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі С-231503 сполученням с.Цимбалівка - с.Яблунівка здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За фактом ДТП розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000252 за ч.3 ст.286-1 КК України, у якому на даний час триває судовий розгляд.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки Renault Kangoо, р.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група», згідно страхового полісу №201956826, який діяв станом на 18 червня 2021 року.

Особами які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю потерпілого є дружина - ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які 16 червня 2022 року звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Загальна сума страхового відшкодування становить 93339,53 гривень, з яких ОСОБА_1 - 24000 гривень моральної шкоди, ОСОБА_2 - 24000 гривень моральної шкоди, ОСОБА_3 - 24000 гривень моральної шкоди, 16005 гривень витрат на поховання, 4991,53 гривень - витрат на лікування потерпілого.

Оскільки з моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілі не отримали страхового відшкодування, вони вважають, що мають право на стягнення з відповідача пені, передбаченої ст.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також три відсотка річних та інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, починаючи з 91-го календарного дня після подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, позивачі просять суд стягнути з відповідача на користь:

1) ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 24000 гривень моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 6246,58 гривень, три відсотка річних у розмірі 374,79 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1802,29 гривень;

2) ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 24000 гривень моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 6246,58 гривень, три відсотка річних у розмірі 374,79 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1802,29 гривень;

3) ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 24000 гривень моральної шкоди, 16005 гривень витрат на поховання, 4991,53 гривень витрат на лікування потерпілого, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 11800,70 гривень, три відсотка річних у розмірі 708,04 гривень, інфляційні втрати у розмірі 3404,79 гривень.

Також просили суд вирішити питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 гривень кожної позивачки.

Ухвалою суду від 07.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.02.2023 продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 02.03.2023 вирішено питання про участь представника позивачів у судовому засіданні в режимі відео конференції.

08.03.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю. Розгляд заяви про виплату страхового відшкодування зупинено до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили, згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому позовні вимоги є передчасними. Оскільки витрати на лікування відшкодовуються виключно потерпілій особі, в цій частині позовні вимоги є необґрунтованим. Так само необґрунтованими є позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій, так як у діях страховика відсутня вина у простроченні виплати страхового відшкодування, що передбачає можливість застосування штрафних санкцій, оскільки страховик скористався своїм правом для припинення перебігу строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування. Витрати на професійну правничу допомогу вважає завищеним.

22.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив.

22.03.2023 до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку.

29.03.2023 до суду надійшли заперечення щодо відповіді на відзив.

В судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити на викладених у позовній заяві підставах.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника, також просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши представника позивачів, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 18 червня 2021 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Renault Kangoо, р.н.з. НОМЕР_1 , на автодорозі С-231503 сполученням с.Цимбалівка - с.Яблунівка здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовий розгляд кримінального провадження №0000252 за ч.3 ст.286-1 КК України відносно ОСОБА_4 зупинено у червні 2022 року до звільнення обвинуваченого із військової служби (справа №684/363/21).

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу марки Renault Kangoо, р.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група», згідно страхового полісу №201956826, який діяв станом на 18 червня 2021 року (а.с. 16, 126).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 25.06.2021, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті місто Хмельницький (а.с.17).

Згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000252 про обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.286-1 КК України, водій ОСОБА_4 18.06.2021 здійснював керування автомобілем Renault Kangoо, р.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який отримав тілесні ушкодження від яких помер у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії КНП «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради (а.с. 46-51).

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_5 (а.с. 24).

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 батьком ОСОБА_3 є ОСОБА_5 (а.с. 28). ОСОБА_3 уклала шлюб 06.10.2012 та після укладення шлюбу отримала прізвище ОСОБА_3 (а.с.29).

За життя ОСОБА_5 01.08.1982 уклав шлюб з ОСОБА_1 , яка після укладення шлюбу отримала прізвище ОСОБА_1 (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_4 дружина та доньки ОСОБА_5 - позивачі через свого представника звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Загальна сума страхового відшкодування становить 93339,53 гривень, з яких ОСОБА_1 - 24000 гривень моральної шкоди, ОСОБА_2 - 24000 гривень моральної шкоди, ОСОБА_3 - 24000 гривень моральної шкоди, 16005 гривень витрат на поховання, 4991,53 гривень - витрат на лікування потерпілого (а.с. 14, 15).

У листопаді та грудні 2022 року представник позивачів звертався до відповідача із заявою про уточнення виплати страхового відшкодування та про долучення документів (а.с. 140-141, 142-143, 144-145).

Листом від 10.01.2023 відповідач повідомив представника позивачів про відсутність підстав поновлення розгляду страхової справи про виплату страхового відшкодування, оскільки страховику не відомо про факт набрання рішенням у кримінальній справі №684/363/21 законної сили, щодо ДТП, яка сталась 18.06.2021 (а.с. 146).

Згідно наданих документів витрати ОСОБА_3 на поховання ОСОБА_5 складають 16005 гривень (а.с. 35, 36, 37, 38).

Для підтвердження витрат позивачки ОСОБА_3 на лікування потерпілого ОСОБА_5 суду надано копії касових чеків на загальну суму 4991,53 гривень (а.с. 32, 33).

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду, завдану потерпілому, несе особа, яка завдала шкоду.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

За змістом ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У ст. 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 вищенаведеного Закону регламентовано, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1. ст. 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно положень ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених Законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до пунктів 36.1., 36.2. ст. 36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілими, яким він повинен виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Щодо необхідності прийняття за фактом дорожньо-транспортної пригоди судового рішення, яким встановлюються обставини ДТП, завдання шкоди майну, здоров`ю чи життю, вини та умислу особи, яка володіє джерелом підвищеної небезпеки, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 1166 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Доказів непереборної сили або умислу потерпілого під час вчинення ДТП відповідач суду не надав.

З огляду на викладене, суд констатує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована у відповідача, а тому на останнього (страховика) покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду. При цьому відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має відшкодувати потерпілим майнову та моральну шкоду, яку підтверджено належними та допустимими доказами.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі № 357/6237/19-ц (провадження № 61-7935св20) від 01 вересня 2020 року.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначалось п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Системний аналіз і тлумачення зазначених норм права вказує, на те, що особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, спричинену смертю потерпілого, завдану таким джерелом, незалежно від наявності її вини.

За наведених обставин, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є доречними та підставними. Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а посилання представника відповідача на те, що ним було лише зупинено розгляд страхової справи до вирішення питання в кримінальному провадженні не ґрунтуються на вимогах закону та порушують право позивача на отримання таких виплат у передбаченому законом порядку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки застрахував свою цивільно-правову відповідальність у приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група», а тому з відповідача має бути стягнута моральна шкода, незалежно від результатів кримінального провадження.

Щодо розміру страхового відшкодування та осіб, які мають право на відшкодування суд зазначає наступне.

Пунктом 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Дана норма узгоджується з ч.2 ст.1168 ЦК України.

Таким чином, моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до доказів наявних у матеріалах справи після смерті ОСОБА_5 особами, які мають право на страхове відшкодування моральної шкоди є дружина ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які є являються позивачами у справі та через представника 16.06.2022 звернулись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Станом на час розгляду справи у суді потерпілим не виплачено страхове відшкодування моральної шкоди, витрат на поховання та лікування.

Відповідно до ст. 27.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

На день настання страхового випадку 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі становить 72000 гривень.

Заявлена до відшкодування сума моральної шкоди по 24000 гривень кожному із позивачів не перевищує загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (п.27.3 Закону) та страхову суму, яка згідно полісу №201956826 становить 260000 гривень (п.27.5 Закону).

Позивачі, які внаслідок ДТП втратили близьку людину, належними та допустимими доказами обґрунтовано розмір моральної шкоди, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Так само обґрунтованими є й позовні вимоги про відшкодування витрат на поховання на підставі ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір яких підтверджено належними та допустимими доказами і не оспорюється відповідачем.

Щодо відшкодування витрат на лікування потерпілого.

Згідно статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

З урахуванням системного аналізу статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого відшкодовуються страховиком тільки потерпілому, який поніс такі витрати на своє лікування, відповідно до положень пункту 1.3 статті 1 розділу 1 зазначеного Закону якими є особи, життю та здоров`ю яких заподіяна шкода внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Право вимоги на відшкодування витрат, які понесла позивачка на лікування її покійного батька, потерпілого від ДТП, у неї настає відповідно до статей 23, 1166 ЦК України до особи заподіювача шкоди.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові у справі № 712/1503/17-ц (провадження № 61-15710св18) від 12 вересня 2018 року.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування 4991,53 гривень витрат на лікування потерпілого є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Відповідач повідомив позивачів про припинення перебігу строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачам страхового відшкодування до дати набрання рішенням у кримінальній справі законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абзацом 4 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, проте питання про виплату позивачам страхового відшкодування та визначення його розміру розглядається у даній цивільній справі. З моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення страхового відшкодування, у страховика настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

З огляду на те, що на момент звернення позивачів до суду з позовом між ними та відповідачем не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судові витрати кожної позивачки на професійну правничу допомогу становить 6500 гривень. На підтвердження таких витрат надано копії договорів про надання правової допомоги від 19.10.2022, детальні описи наданих послуг та платіжні інструкції від 18.04.2023. Згідно п.6.1 договорів про надання правової допомоги від 19.10.2022, сторони погодили вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції у фіксованому розмірі в сумі 6500 гривень.

З огляду на умови договорів про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивачів, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 6500 гривень кожної позивачки є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договорів у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивачів, а отже є визначеним.

Разом з тим, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачів витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог, а саме: на користь ОСОБА_1 4811,30 гривень, що становить 74,02% від 6500 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (24000 гривень задоволених вимог від 32423,66 гривень); на користь ОСОБА_2 4811,30 гривень, що становить 74,02% від 6500 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (24000 гривень задоволених вимог від 32423,66 гривень); на користь ОСОБА_3 4245,15 гривень, що становить 65,31% від 6500 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (40005 гривень задоволених вимог від 61253,06 гривень).

При зверненні до суду із даним позовом позивачі не сплачували судовий збір, так як відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Враховуючи наведене з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі, що визначений п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 2684 гривні.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,141,259,263-265,268 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень моральної шкоди та 16005 (шістнадцять тисяч п`ять) гривень витрат на поховання, а всього разом 40005 (сорок тисяч п`ять) гривень.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 4811 (чотири тисячі вісімсот одинадцять) гривень 30 копійок в рахунок відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 4811 (чотири тисячі вісімсот одинадцять) гривень 30 копійок в рахунок відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 4245 (чотири тисячі двісті сорок п`ять) гривень 15 копійок в рахунок відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група».

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Представник позивачів: Скочиляс Ірина Мирославівна , місце знаходження: м. Львів, а/с 70, 79000.

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», , місце знаходження: вул. Івана Федорова, 32А, м. Київ, 03038.

Повний текст рішення суду складено 01.05.2023.

Суддя Роман ВОЛОШИН