Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3196/22 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н.Я.
Категорія 30 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Руденко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/3196/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко Ірина Віталіївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Юревича Ігоря Вікторовича,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2022 року, яке ухвалено під головуванням судді Волкової Н.Я. у м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 через адвоката Юревича І.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко Іриною Віталіївною; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Коростенським виконкомом міської Ради народних депутатів 03 грудня 1993 року, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 вересня 2015 року, виданого державним нотаріусом Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області, належала квартира АДРЕСА_1 . 09 червня 2021 року між нею та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В. Однак, вищевказаний договір купівлі-продажу квартири не відповідає її внутрішньому волевиявленню, підписаний внаслідок помилки з її боку щодо правової природи, оскільки наміру продавати єдине житло не мала, а попередньо домовлялася з відповідачем, яка здійснювала догляд за нею, про укладення договору довічного утримання. На час укладання договору вона (позивач) перебувала у незадовільному фізичному та моральному стані, є людиною похилого віку та потребує сторонньої допомоги і не усвідомлювала, що замість договору довічного утримання уклала договір купівлі-продажу квартири. Текст договору вона не читала та будь-яких коштів за продаж квартири від відповідача не отримувала. Пізніше вона (позивач) дізналася про зміст договору та зрозуміла, що позбавилася єдиного житла, у зв`язку з чим звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. На даний час вона (позивач) проживає у квартирі та несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Ураховуючи, що договір купівлі-продажу квартири вона (позивач) уклала всупереч своєї внутрішньої волі та під впливом помилки, вимушена звернутися за захистом до суду з позовом про визнання договору недійсним.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 через адвоката Юревича І.В. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що на момент укладення оспорюваного договору вона була особою похилого віку, самотньою, страждала на низку хронічних захворювань, потребувала стороннього догляду, що підтверджується заключенням ЛКК КНП «ЦПМСД» Коростенської міської ради від 08 червня 2022 року №222 та довідкою КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Коростенської міської територіальної громади» від 08 червня 2022 року. Договір не був направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, оскільки після підписання договору вона залишилася проживати у спірній квартирі та несе витрати з оплати комунальних платежів, а відповідач не мала наміру вселитися та проживати у вищевказаній квартирі. Крім того, грошові кошти за продаж квартири в сумі 95 400 грн. відповідачем на її користь не сплачувалися. Також суд не врахував, що спірна квартира є її (позивача) єдиним житлом. Наполягає на тому, що вона помилилися щодо правових наслідків договору, що є обставиною, яка має істотне значення, а тому наявні передбачені ст.229 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним та визнання за нею права власності на вказану квартиру.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що 09 червня 2021 року між нею та позивачем укладений саме договір купівлі-продажу квартири, а не договір довічного утримання. Своє бажання щодо продажу квартири позивач пояснювала тим, що в Росії у неї проживає дочка, до якої вона має намір переїхати на постійне місце проживання. У самому договорі купівлі-продажу квартири прописано, що позивач отримала від неї (відповідача) повністю до підписання договору 95 400 грн (п.3 договору), а у п.12 цього ж договору констатовано, що договір купівлі-продажу квартири не укладається під впливом тяжких для сторін обставин, укладення договору відповідає інтересам сторін, а волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає внутрішній волі, як продавця, так і покупця. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири позивач була при свідомості та ясному розумі, правильно розуміла значення своїх дій та усвідомлювала суть договору купівлі-продажу, особисто читала та підписувала договір. Ніякої домовленості між ними про укладення договору довічного утримання не було. Наразі позивач ОСОБА_1 не виїхала до Росії, оскільки почалася війна, а тому проживає у квартирі за її (відповідача) згодою і відповідно несе витрати по оплаті комунальних платежів.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В. відзиву на апеляційну скаргу не подала. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному за клопотанням сторони позивача в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та її адвокат Юревич І.В. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, тобто визнати оспорюваний договір купівлі-продажу квартири недійсним, а за ОСОБА_1 - право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 та третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Коростенського міського нотаріального округу Житомирської області Неборачко І.В. до суду не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення 28 лютого 2023 року поштових відправлень (судових повісток) (а.с.98-99). Клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували, про причини неявки не повідомили. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 09 червня 2021 року ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) уклали договір купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.12-17). Правочин посвідчений у нотаріальному порядку.

У пункті 3 вищевказаного договору прописано, що продаж зазначеної квартири вчиняється за суму 95 400 грн, які продавець, тобто позивач, отримала повністю від покупця, тобто відповідача, до підписання цього договору.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (частина друга ст.655 ЦК України).

В апеляційній скарзі стверджується, що суд першої інстанції під час розгляду спору не взяв до уваги той факт, що позивач є особою похилого віку, самотня, страждає на низку хронічних захворювань, потребує стороннього догляду та вважала, що укладала договір довічного утримання, а не договір купівлі-продажу кватири, тобто помилялася щодо правових наслідків договору, що є обставиною, яка має істотне значення.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст.744 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу

Згідно з частиною першою ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята ст.203 ЦК України).

Правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом.

Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним.

За положеннями частини першої ст.229 ЦК України у редакції на момент вчинення правочину, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, в також, що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що мала бажання укласти договір довічного утримання, але помилково підписала договір купівлі-продажу квартири, який не відповідав її волі та згідно з яким передала у власність відповідачу ОСОБА_2 квартиру, а тому саме сторона позивача повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, тобто в даному випадку неправильне сприйняття нею фактичних обставин укладеного договору купівлі-продажу від 09 червня 2021 року, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

На підтвердження заявлених позовних вимог та наявності підстав для визнання договору недійсним, ОСОБА_1 надала копію паспорту громадянина України, копію посвідчення дитини війни, копію договору купівлі-продажу від 09 червня 2021 року, заключення ЛКК КНП «ЦПМСД» Коростенської міської ради від 08 червня 2022 року №222, довідку КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коростенської міської територіальної громади», талон-повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та копії квитанції про сплату комунальних послуг.

Так, на день укладення оспорюваного правочину позивач досягла віку 85 років.

Відповідно до заключення ЛКК КНП «ЦПМСД» Коростенської міської ради від 08 червня 2022 року №222 ОСОБА_1 набула низку хронічних захворювань (а.с.20).

Із довідки КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Коростенської міської територіальної громади» від 08 червня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку в Територіальному центрі та отримує соціальні послуги у відділенні соціальної допомоги вдома з 11 квітня 2012 року згідно з її заявою і наказом №22 по установі (а.с.21).

У матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували обставини, що спірна квартира є єдиним житлом для позивача та остання після укладення оспорюваного договору продовжує проживати у спірній квартирі та сплачувати за комунальні послуги.

Згідно з частиною четвертою ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до наведеної в постанові Верховного Суду від 15 вересня 2021 року в справі №161/17523/16 правової позиції, «лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним».

Жодних підтверджень посиланню позивача на неправильне сприйняття нею фактичних обставин укладеного договору, окрім пояснень, матеріали справи не містять. Отже, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження неправильного сприйняття ОСОБА_1 фактичних обставин укладеного договору купівлі-продажу квартири від 09 червня 2021 року матеріали справи не містять.

Разом із тим, у п.12 оспорюваного договору прописано, що сторони однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає їхній внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; договір не вчиняється під впливом тяжких для продавця обставин і вкрай невигідних для неї умовах; договір не є наслідком зловмисної домовленості сторін за договором; ціна продажу, зазначена в п.3 цього договору, відповідає дійсним намірам сторін.

Посилання на те, що позивач не прочитала текст договору та не отримала гроші за оспорюваним договором спростовуються змістом самого договору купівлі-продажу квартири від 09 червня 2021 року, де в п.3 прописано, що продавець отримала повністю від покупця гроші в сумі 95 400 грн. до підписання цього договору. Факт звернення позивача до правоохоронних органів під приводом неотримання грошей за продаж квартири не є беззаперечним доказом безгрошовості договору. Також перед підписами сторін у договорі міститься застереження, що договір сторонами прочитаний особисто та його зміст їм зрозумілий. Оспорюваний договір підписаний сторонами особисто. Низка хронічних захворювань не перешкоджала позивачу прочитати договір, зрозуміти його текст та його підписати, а тому, якщо позивач не прочитала договір до його підписання та не отримала кошти за договором до його підписання, то лише через власну недбалість, що не є підставою для визнання такого правочину недійсним, оскільки вік позивача, хронічні захворювання беззаперечно не підтверджують тієї обставини, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири позивач ОСОБА_1 не була здатна опанувати текст договору, зрозуміти його зміст та збагнути наслідки.

Окрім того, із талону-повідомлення єдиного обліку Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 16 червня 2022 року №6858 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення матеріалів звернення вбачається, що 16 червня 2022 року надійшла письмова заява до РУ від ОСОБА_1 про те, що вона продала квартиру ОСОБА_2 , але остання не віддає їй за неї гроші (а.с.22). Обставина несплати коштів за договором купівлі- продажу є підставою для його розірвання, а не визнання недійсним.

Не може свідчити про недійсність оспорюваного договору також та обставина, що квартира не була передана відповідачу і після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 продовжує проживати у відчуженій квартирі, а також сплачувати комунальні платежі. Дана обставина автоматично не перетворює договір купівлі-продажу на договір довічного утримання. Відповідач проти проживання позивача у квартирі не заперечує, бо із позовом про її виселення до суду не зверталася. Оскільки позивач проживає у квартирі зі згоди відповідача і безпосередньо є споживачем комунальних послуги, то цілком логічно має надані послуги оплачувати. Отже, зібраними у матеріалах справи доказами беззаперечно не доводиться, що договір купівлі-продажу квартири не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором.

Сам по собі вік особи також не є достатньою підставою, із огляду на вищевикладене, враховуючи, що для кожного вік має індивідуальні властивості.

Та обставина, що спірна кватира є єдиним житлом для позивача не є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним при тому, що волевиявлення позивача на укладення договору купівлі-продажу квартири було вільним та вона не помилялася щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором.

Із огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обізнаність позивача про укладення договору саме купівлі-продажу, а не довічного утримання, що підтверджується наявними матеріалами справи, а ОСОБА_1 не довела, що вона на момент укладання спірного договору помилилася щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після його укладення між сторонами, її волевиявлення на укладення саме договору-купівлі продажу не було вільним.

За положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги також зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка відповідно до положень ст.89 ЦПК України.

За положеннями ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, приймаючи до уваги, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Юревича Ігоря Вікторовича, залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: