КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 6/947/35/23
УХВАЛА

03.05.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.09.2014 року по цивільній справі №520/10410/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

05.01.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, застосованого ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.09.2014 року по цивільній справі №520/10410/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування вказаної заяви, заявниця представник заявниці стверджує, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.09.2014 року у справі №520/10410/13-ц задоволено подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , та зобов`язано відділ ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи на ім`я ОСОБА_1 .

Вказане тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було застосовано судом, як захід забезпечення виконання судового рішення за наслідком розгляду цивільної справи №520/10410/13-ц.

Представник заявниці стверджує, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду за наслідком розгляду справи №520/10410/13-ц, а також наразі відсутні будь-які триваючі виконавчі провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. За наслідком чого, представник вважає, що підстави, які б обумовлювали необхідність у вказаних заходах забезпечення виконання рішення суду, відпали та є відсутніми.

Крім того, представник вважає, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України наразі порушує конституційні права ОСОБА_1 в умовах введеного на території України військового стану, а скасування такого обмеження жодним чином не порушує права та інтереси стягувача за виконавчим провадженням, оскільки у разі наявності факту ухилення від виконання рішення суду, такий захід може бути повторно застосований відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09.01.2023 року прийнято вказану заяву до розгляду та призначено дату, час і місце судового засідання.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що у відповідності до довідки консультанта Київського районного суду міста Одеси В.В.Бестаченко від 13.02.2023 року матеріали цивільної справи №520/10410/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, знищені за терміном зберігання.

У зв`язку з чим, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13.02.2023 року ініційовано розгляд питання про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №520/10410/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, вжитих ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.09.2014 року по цивільній справі №520/10410/13-ц зупинено до набранням законної сили судовим рішенням за наслідком розгляду питання про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №520/10410/13-ц.

В подальшому, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 03.04.2023 року відновлено частково втрачене провадження по цивільній справі №520/10410/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, яка перебувала в провадженні Київського районного суду міста Одеси під головуванням судді Калініченко Л.В., а саме в частині:

- заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 17.12.2013 року, ухваленого за наслідком розгляду цивільної справи №520/10410/13-ц (провадження №2/520/5043/13), оригінал якого міститься в архіві Київського районного суду міста Одеси;

- ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12.09.2014 року по справі №520/10410/13-ц (провадження №6/520/655/14) про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, оригінал якої міститься в архіві Київського районного суду міста Одеси;

- ухвали Київського районного суду міста Одеси від 17.09.2014 року по справі №520/10410/13-ц (провадження №6/520/651/14) про відмову у задоволенні подання про оголошення розшуку боржника, оригінал якої міститься в архіві Київського районного суду міста Одеси;

- ухвали Київського районного суду міста Одеси від 12.11.2014 року по справі №520/10410/13-ц (провадження №6/520/777/14) про відмову у задоволенні подання про оголошення розшуку боржника, оригінал якої міститься в архіві Київського районного суду міста Одеси;

- ухвали Київського районного суду міста Одеси від 23.01.2017 року по справі №520/10410/13-ц (провадження №2-п/520/91/17) про залишення заяви про перегляд заочного рішення без руху, оригінал якої міститься в архіві Київського районного суду міста Одеси;

- ухвали Київського районного суду міста Одеси від 23.03.2017 року по справі №520/10410/13-ц (провадження №2-п/520/91/17) про відмову у перегляді заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року по цивільній справі №520/10410/13-ц, оригінал якої міститься в архіві Київського районного суду міста Одеси.

За наслідком чого, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.04.2023 року поновлено провадження у справі та призначено дату, час і місце розгляду справи.

У судове засідання призначене на 03.05.2023 року сторони не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Представник ОСОБА_1 03.05.2023 року надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та ОСОБА_2 про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 6 ст. 441 ЦПК України, суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

З урахуванням належного повідомлення учасників процесу, які не з`явились до судового засідання без поважних причин, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/10410/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 886890 гривень, процентів у розмірі 188916 гривень 55 копійок, судові витрати у розмірі 3441 гривні, а всього 1079247 гривень 55 копійок. В іншій частині позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, залишено без задоволення.

Зазначене рішення суду набрало законної сили, за наслідком чого 27.01.2014 року Київським районним судом м. Одеси видані відповідні виконавчі листи №520/10410/13-ц про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1079247,55 грн.

Зазначений виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Другому Київському відділі ДВС Одеського міського управління юстиції, ВП №42076544, яке відкрито на підставі постанови від 31.01.2014 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.09.2014 року подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , задоволено. Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , та зобов`язано відділ ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Відповідно ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Положеннями ч. 5 ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Згідно приписів ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Також слід враховувати, що Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, передбачено дві підстави для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в межах виконавчого провадження: 1) закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1 3, 5 7, 9 12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону; 2) скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

З аналізу зазначених норм слідує, що скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Предметом розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення виконання судового рішення у вигляді обмеження боржника у праві виїзду за межі України як такої, а виключно наявність чи відсутність підстав для його скасування.

Як вбачається, під час постановлення вказаної ухвали суду від 12.09.2014 року, суд виходив з того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом №520/10410/13-ц, виданим 27.01.2014 року Київським районним судом міста Одеси, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП №42076544.

Так, на цей час, з наданих боржником до суду документів, судом встановлено, що 25.12.2014 року в межах виконавчого провадження ВП №42076544 державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції було винесено постанову в порядку п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» про закінчення виконавчого провадження, а оригінал виконавчого провадження передано для подальшого виконання до Суворовського ВДВС ОМУЮ для подальшого виконання за адресою реєстрації боржника.

Матеріали виконавчого провадження ВП №42076544 були передані для подальшого зберігання до архіву та знищенні за терміном зберігання.

Зазначені обставини підтверджуються листом Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції від 17.02.2023 року за №3739.

Також, судом у відповідності до наявної у Автоматизованій системі виконавчого провадження, яка перебуває у вільному доступі, режим доступу до якої за посиланням: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, встановлено, що відносно ОСОБА_1 відсутнє жодне триваюче виконавче провадження, стягувачем за яким є ОСОБА_2 . Також наявна інформація про виконавче провадження ВП №51767346, стягувачем за яким є ОСОБА_2 ,а боржником ОСОБА_1 , стан якого значиться завершеним.

Доказів повторного пред`явлення виконавчих листів до виконання державним виконавцем не надано.

Приймаючи вищевикладене, враховуючи, що застосоване ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 12.09.2014 року обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі території України повинно мати тимчасовий характер, проте триває більше восьми років, при відсутньому відкритому і триваючому виконавчому провадженні, з урахуванням, що ні державним виконавцем, ні стягувачем не надано інформації щодо пред`явлення виконавчих листів №520/10410/13-ц до повторного виконання, або інших доказів свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання вказаного виконавчого документу, суд доходить до висновку про непропорційність застосованого до ОСОБА_1 обмеження з метою такого застосування.

Отже, на даний час відсутні будь-які законні підстави для обмеження права громадянки України ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України.

У той же час, суд роз`яснює державному виконавцю, що у разі зміни обставин та ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, або будь-яких інших обставин, державний виконавець не позбавлений права повторного звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржнику в праві виїзду за межі України в рамках виконавчого провадження.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України, та встановлене зобов`язання відділу ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи на ім`я ОСОБА_1 , застосоване ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2014 року у справі №520/10410/13-ц.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.