Справа № 161/1696/20 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/802/348/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представників третьої особи Ханас О. В., ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, який мотивувала тим, що позивач є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5808, яка розташована в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області.

Відповідач ОСОБА_3 є власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0163.

При встановленні у січні 2020 року меж земельної ділянки, яка належить позивачці, було виявлено, що на частині земельної ділянки, яка прилягає до межі суміжних ділянок позивача та відповідача, встановлений паркан відповідача.

На підставі ст.391 ЦК України просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу самочинного будівництва.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Постановлено Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:5808, яка розташована в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області, шляхом демонтажу, за власний рахунок, металевих стовбців ОСОБА_3 , що розміщені на південній межі земельної ділянки та прилягають до паркану з металевої сітки ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд самостійно змінив позовні вимоги, залишив поза увагою, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:5808, яка належить позивачці несформована, на ній відсутні межові знаки, позивачем не дотримано досудового порядку вирішення спору. Судом не надано належної правової оцінки доводам відповідача про те, що вона не погоджувала меж земельної ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи відповідача, зазначає, що судом при розгляді справи з`ясовано вимоги позивача та вирішено спір відповідно до заявлених позовних вимог, земельна ділянка позивача є сформованою відповідно до положень статті 79-1 Земельного Кодексу, їй присвоєно державний кадастровий номер, законом не передбачено обов`язкового вирішення земельного спору в досудовому порядку.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та правильність рішення суду першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Позивачу на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:5808, яка розташована в с. Великий Омеляник Луцького району Волинської області.

Відповідачу на праві власності належить суміжна земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0163. Земельні ділянки суміжні по південній межі ділянки позивача (північні межі відповідача). Вказані обставини сторонами не заперечуються.

У даному судовому засіданні з пояснень сторін та договорів купівлі-продажу , які є в матеріалах справи, встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є вторинними власниками земельних ділянок. Зокрема, позивач ОСОБА_1 придбала земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 08 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а ОСОБА_3 придбала земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

У даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що перед придбанням земельної ділянки попередній власник приблизно показала її межу. Набувши у власність земельну ділянку вона звернулась до ліцензованої установи, якою було розроблено документаацію та встановлено межові знаки, у зв"язку з чим з"ясовано, що частину належної їй земельної ділянки зайняла ОСОБА_3 . На підтвердження вказаних обставин позивач подала договір на проведення комплексу робіт з відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) від 13 березня 2020 року, схему виносу земельних діляноке та акт виносення в натурі меж земельної ділянки, Акт про винесення в натуру меж земельної ділянки від 14 березня 2020 року.

Заперечуючи правильність складання зазначених документів, на пропозицію апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 не надала для дослідження акт виносу належної їй земельної ділянки на підтвердження доводів, що вона проводила на своїй земельній ділянці роботи з відновлення встановлення меж земельної ділянки в натурі.

У даному судовому засіданні відповідач пояснила, що їй невідомо, якою є площа земельної ділянки , яка перебуває у її фактичному користуванні.

У зв`язку із наявністю в матеріалах справи листа Головного управління держгеокадастру у Волинській області від 20 січня 2022 року № 21-3-0.2-247/2-22, у якому зазначено, що відомості про спірні земельні ділянки були перенесені із Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру та про виявлену помилку у відомостях Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок сторін, апеляційним судом було оголошено перерву для виклику у судове засідання спеціаліста для надання з роз`яснень. У суді апеляційної інстанції начальник управління державного земельного кадастру Головного управління держгеокадастру у Волинській області Ханас О.В. пояснила суду, що виходячи із державного акта на земельну ділянку :03:001:5808 (на ім`я попереднього власника ОСОБА_6 ), ця земельна ділянка мала прямокутну форму, у той час як у відомостях Державного земельного кадастру вона зображена з кутами з відхиленням від 90 градусів. Також земельні ділянки сторін виходячи із розробленої технічної документації є суміжними, у той час у відомостях кадастру по координатах вони не мають спільної межі. Спеціаліст ОСОБА_8 висловила думку про можливу допущену помилку одним із розробників технічної документації на земельні ділянки. На запитання суду яким способом усунути суперечності висловилась про використання можливості провести відновлення меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:5808 або ж провести відповідну експертизу.

З матеріалів спарви вбачається, що така експертиза була проведена на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від 11 березня 2021 року.

З висновку експерта від 20.06.2022 № 8466 вбачається, що площа контуру фактичного користування земельною ділянкою ОСОБА_1 становить 0.1135 га, у той час, як на праві власності їй належить земельна ділянка площею 0.1200 га. Площа фактичного землекористування встановлена експертом шляхом розрахунку, оскільки фактичне землекористування ОСОБА_1 не виражене замкнутою фігурою (не огороджена).

Розрахункова площа фактичного землекористування ОСОБА_3 становить 0.1194 га, у той час як на праві власності їй належить земельна ділянка площею 0.1200 га.

З мотивувальної частини експертного висновку вбачається, що при дослідженні двох земельних ділянок встановлено, що паркан ОСОБА_3 на земельних ділянках відсутній. Проте виявлено металеві стовбці жовтого кольору, як встановлено апеляційним судом з пояснень ОСОБА_3 , для облаштування запланованого паркану, які прилягають до металевої сітки на земельній ділянці ОСОБА_1 та розташовані в межах земельної ділянки ОСОБА_1 . Такий висновок зроблено виходячи із топографо-геодзедичного знімання земельних ділянок та координат поворотних точок, які містяться в поземельних книгах щодо кожної із земельних ділянок.

Експертом визначено площу геометричної фігури (пляму перетину), яка утворена парканом ( умовним) ОСОБА_3 та межами земельної ділянки ОСОБА_1 . Відповідно до топографо-геодзедичного знімання така площа становить 77 кв. м.

Тобто висновком експертизи встановлено, що площа та розмір земельної ділянки ОСОБА_1 зменшилась за рахунок зміщення меж та накладання частини земельної ділянки ОСОБА_9 .

Висновок експерта щодо зміщення меж земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_1 підтверджуються також ОСОБА_10 виносу меж земельних ділянок, проведеною фізичною-особою підприємцем ОСОБА_11 на замовлення позивачки ОСОБА_1 13 березня 2020 року, з якої вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку ОСОБА_1 .

При розгляді справи судом першої інстанції, а також у даному судовому засіданні з`ясовувалось питання щодо предмета заявленого позову та змісту позовних вимог ОСОБА_1 та встановлено, що самочинним будівництвом позивач називає забетоновані ОСОБА_3 металеві стовбці для облаштування в майбутньому паркану, які розташовані на належній позивачу земельній ділянці з кадастровим номером :03:001:5808.

У пункті 3 позовної заяви позивач просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу самочинного будівництва, тобто, як встановлено під час розгляду спарви в судовому засіданні, металевих стовбців.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що суд вийшов за межі заявленого позову, змінив предмет позову, тому аргументи апеляційної скарги у цій частині є необгрунтовними з наведених підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка позивача є несформованою, суперечать матеріалам справи, а покликання на відсутність межових знаків між двома належними позивачу ОСОБА_1 земельними ділянками з кадастровими номерами :03:001:5808 та :03:001:5815, не впливають на правильність висновків суду, оскільки спір виник щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою :03:001:5808, яка межує із земельною ділянкою :03:001:0163 та належить на праві власності ОСОБА_3 .

При обстеженні земельної ділянки :03:001:5808 експертом встановлено, що фактична межа спірної земельної ділянки зі сходу, півночі та півдня проходить парканом з металевої сітки. На час огородження металевою сіткою, бетонні стовпці вже були встановлені. Саме вздовж паркану з металевої сітки, який облаштований позивачем ОСОБА_1 з метою обмежити доступ до сонячних батарей, розташовані забетоновані металеві стовпці ОСОБА_3 і спірною є частина земельної ділянки, яка розташована у північній частині. Тому та обставина, що зі сходу на земельній ділянці позивача відсутній межовий знак не має правового значення.

Посилання відповідача на те, що геометрична форма земельної ділянки позивача ОСОБА_1 не відповідає плану масиву забудови, не спростовують наданих позивачем доказів, з яких вбачається про зміщення меж земельної ділянки ОСОБА_3 та встановлення металевих стовбців відповідачем на належній позивачу земельній ділянці.

Необхідно відмітити, що на розгляді судів вже перебував відповідний спір у справі № 161/13744/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Заборольська сільська рада Луцького району Волинської області, про скасування реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер :03:001:5808, в Державному земельному кадастрі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 04 серпня 2022 року, у справі № 161/13744/20 в задоволенні позову відмовлено.

У справі № 161/13744/20 судами надавалась оцінка доводам ОСОБА_3 про непогодження нею меж суміжної земельної ділянки, запереченням щодо дійсності її підпису в акті прийому-передачі межових знаків та відмінності форми земельної ділянки у порівнянні з планом масиву.

Заперечуючи про зміщення належної їй земельної ділянки на земельну ділянку позивачки відповідач ОСОБА_3 не надала суду Акту щодо відновлення меж земельної ділянки на місцевості, у той час як позивачем на пропозицію відповідача , викладену у відзиві на позовну заяву, у березні 2020 року проведено комплекс робіт з відновлення меж земельної ділянки на місцевості, а в ході проведення цих робіт встановлено накладення земельної ділянки ОСОБА_3 на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Аргументи відповідача про неналежність виконаних ФОП ОСОБА_11 робіт з відновлення встановлення меж земельних ділянок є суб`єктивною оцінкою наданого позивачем доказу, на спростування якого відповідач належних доказів не подала, у той час як вона не була позбавлена можливості самостійно укласти договір із компетентним суб`єктом господарювання на предмет відновлення меж належної їй земельної ділянки, яка має спільну межу із земельною ділянкою ОСОБА_1 .

У своїх усних та письмових поясненнях як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді відповідач посилається на відсутність у позивача документа про встановлення межових знаків на належній ій земельній ділянці, про відновлення меж неліцензованим спеціалістом, про відсутність погодження меж із суміжним землекористувачем, водночас, не подає суду жодного доказу на підтвердження законності встановлення межових знаків на належній їй земельній ділянці, про проведення робіт з відновлення меж земельної ділянки, погодження її меж із суміжним землекористувачем ( на час придбання земельної ділянки).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи та норм законодавства та не спростовують висновків суду про наявність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Встановивши, що металеві стовпці встановлені ОСОБА_3 на земельній ділянці, належній позивачу ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Додаткове рішення суду про стягнення судового збору, сплаченого позивачем, відповідає вимогам статті 141 ЦПК України, відповідно до норм якої судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2022 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді