Номер провадження: 22-ц/813/3297/23
Справа № 504/612/20
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай), на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Вінської Н.В. 25 січня 2022 року у смт Доброслав Одеської області, -

встановила:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) (а.с. 1-5).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вона була прийнята в члени колективного сільськогосподарського підприємства «Одеське», що знаходилося на території Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та працювала в КСП «Одеське» з 26.06.1982 року по 02.05.1992 року, звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності штату. Оскільки ОСОБА_1 була звільнена у зв`язку зі скороченням штату і не працювала на інших підприємствах з моменту звільнення, її мали б внести до списків членів КСП, що містилися в додатках до державного акту на право власності на земельну частку (пай), та видати сертифікат на право на земельну частку (пай), але з невідомих причин позивачку не було внесено до зазначеного списку, чим було обмежено її право на отримання своєї частки із земель КСП «Одеське», та не видано їй сертифікат, який дає право на виділення в натурі земельної частки (паю).

07.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Красносільської сільської ради з проханням отримати земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Одеське», на що листом від 31.10.2019 року їй було відмовлено в реалізації права на отримання земельної частки (паю) по причині відсутності позивачки у списку членів колективного сільськогосподарського підприємства, які додаються до державного акту на право колективної власності на землю КСП та, відповідно, по причині відсутності сертифіката на право на земельну частку (пай).

На думку ОСОБА_1 , зазначена відповідь Красносільської сільської ради суперечить нормам чинного законодавства та порушує права позивачки, у зв`язку із чим остання була вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с. 121-122).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 124-126).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наданими суду першої інстанції показаннями свідків було доведено, що прізвище позивачки було у списку на отримання паю. Вказане також підтверджується наявними у матеріалах справи Проектом організації території часток (паїв) за 2001 рік, та планом розміщення земельних часток (паїв), виготовленим ВКФ «Стельхен».

У відзиві на апеляційну скаргу від 27.02.2022 року представник Красносільської сільської ради зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 була присутня у списку громадян-членів КСП «Одеське» від 15.02.1997 року. Крім того, згідно наявної в матеріалах справи трудової книжки, гр. ОСОБА_1 було звільнено з КСП у зв`язку із скороченням штатів ще у 1992 році.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працювала на різних посадах в радгоспі «Одеський» у період з 26.06.1982 року по 02.05.1992 року та була звільнена у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП (а.с.10)

З дослідженого судами списку громадян - членів КСП «Одеське», який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю вбачається, що позивач ОСОБА_1 у вказаному списку відсутня (а.с. 87-113).

Судами першої та апеляційної інстанції критично оцінені показання свідка ОСОБА_2 , оскільки відсутність наказів про виключення ОСОБА_1 та протоколів засідань КСП, на яких розглядались питання про включення осіб до списків, не може бути єдиним достатнім доказом належності ОСОБА_1 права на отримання земельної частки(паю).

Що стосується показань свідка ОСОБА_3 про те, що прізвище позивача ОСОБА_1 було внесено до списку людей, які мали право на отримання частки (паю), колегією суддів також сприймається критично, оскільки такий список формувався двадцять шість років тому, що не виключає помилки з боку свідка щодо викладених обставин.

Крім того, показання свідків щодо нібито включення позивачки до списку членів КСП «Одеське» спростовуються вищевказаним списком громадян - членів КСП «Одеське» від 15.02.1997 року, якому ОСОБА_1 відсутня.

Також жодний зі свідків не надав пояснення, чому саме ОСОБА_1 не була включена до такого списку у разі, якщо б остання мала право на отримання паю.

Згідно ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Згідно ст. ст. 5,7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Згідно ст. 23 ЗК (в редакції, що діяла на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю 28.06.1995 року), ст.3 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», ст.25 Закону «Про сільськогосподарську кооперацію» право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання колективним сільськогосподарським підприємством, сільськогосподарським кооперативом, або сільськогосподарським акціонерним товариством державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на право колективної власності на землю. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства.

Відповідно до п.п. 2,4 Указу Президента України від 10.11.1994 року N 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах рекомендовано ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Установлено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства має право безперешкодно вийти з нього та одержати безкоштовно у приватну власність свою частку землі (пай) у натурі (на місцевості), що засвідчується державним актом на право приватної власності на землю.

Статтею 2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» від 17 травня 1993 року N 51-93 встановлено, що приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств і організацій (крім тих, що підлягають приватизації за погодженням з Кабінетом Міністрів України) здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства. До членів трудових колективів підприємств прирівнюються також особи, вказані у частині третій статті 1 цього Декрету.

У ч. 3 ст. 1 вищевказаного Декрету також йдеться і про те, що до членів трудових колективів підприємств, що приватизуються, а також сільськогосподарських товаровиробників прирівнюються також особи, які вийшли на пенсію, звільнені у зв`язку із скороченням штатів і не працюють з моменту звільнення на інших підприємствах, особи, які мають право відповідно до законодавства повернутися на попереднє місце роботи на цьому підприємстві, та інваліди, які звільнені у зв`язку з каліцтвом або професійним захворюванням.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін та покази свідків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову за їх недоведеністю, оскільки ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона була членом КСП «Одеське» на момент видачі підприємству державного акту про право колективної власності на землю.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наданими суду першої інстанції показаннями свідків було доведено, що прізвище позивачки було у списку на отримання паю, і вказане також підтверджується наявними у матеріалах справи Проектом організації території часток (паїв) за 2001 рік, та планом розміщення земельних часток (паїв), виготовленим ВКФ «Стельхен».

Колегія суддів зазначає, що, вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання державного акта про право колективної власності на землю.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП та до отримання підприємством державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП.

Отже, закон пов`язує набуття права на земельну частку пай перш за все з членством в самому сільськогосподарському підприємстві.

Оскільки ОСОБА_1 не надано доказів того, що на момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству «Одеське» Державного акту на право колективної власності на землю позивач була його членом, то правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року № 5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01.01.2013 року, і цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто, законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 пред`явлені до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, яке є неналежним відповідачем у справі.

Аналогічна правова позиція щодо компетенції органів Держгеокадастру у сфері земельних відносин викладена у постановах Верховного Суду від 05.11.2020 року у справі №810/4393/17, від 16.09.2021 року у справі №808/545/17, від 02.12.2021 року у справі № 120/1315/19-а, від 16.02.2023 року у справі № 520/562/19.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 січня 2022 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 28 квітня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе