ПОСТАНОВА

Іменем України

23 серпня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/7741/21

провадження № 22-ц/4809/963/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2023 року в складі головуючої судді Варакіної Н. Б.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість у розмірі 45 775,13 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 21.10.2019 укладено кредитний договір №601, відповідно до якого останній видано кредит в сумі 33 400 грн.

Відповідач не виконує свої зобов`язання і станом на 04.10.2021 у неї перед банком виникла заборгованість в розмірі 45 775,13 грн, яка складається з: - 25 693,57 грн заборгованості за кредитом; - 2,82 грн заборгованості за процентами; - 20 078,74 грн заборгованості за комісією.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість в розмірі 45 775,13 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ознайомлена з умовами кредитного договору, підписала заяву і отримала кредит, однак умови договору порушила, тому вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що позивач змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати комісії в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, АТ «ПУМБ» надісланим листом від 23.11.2020 пред`явив письмову вимогу про погашення заборгованості по кредитному договору. В результаті чого право кредитодавця нараховувати передбачену договором комісію припиняється після пред`явлення до позичальника нових вимог. Хоча самого листа з вимогою або ж додаткових угод відповідач не отримувала й не підписувала.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц та у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №916/4692/15, не взято до уваги судом першої інстанції.

Судом не перевірено наданий позивачем розрахунок і не враховано, що відповідачем було внесено кошти на погашення суми кредиту (загальною сумою 14371,62 грн): - листопад 2019 року в розмірі 2725 грн; - грудень 2019 року в розмірі 2725 грн; - січень 2020 року в розмірі 2725 грн; - лютий 2020 року в розмірі 2725 грн; - березень 2020 року в розмірі 2725 грн; - квітень 2020 року в розмірі 746, 62 грн.

Розрахунки банку зроблені неправильно і вказана в позові сума боргу не підлягає стягненню.

Працівниками банку було пояснено відповідачу, що оплачувані кошти мають зарахуватися на тіло кредиту, то враховуючи внесені платежі всумі 14371,62 грн на погашення тіла кредиту - 33400,00 грн, залишок боргу по тілу кредиту - 19028, 38 грн . Позивач з 6 квітня 2020 року ввів кредитні канікули для клієнтів-фізичних осіб, які мають діючі кредити на придбання товарів чи кредити готівкою від АТ «ПУМБ», про що зазначено на офіційному сайті банку (додаток - скрін з сайту банку).

Згідно із Законом № 3297 «Про внесення змін до Господарського кодексу України (щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19)» Перший Український Міжнародний Банк (ПУМБ) не буде нараховувати штрафні санкції, а також не буде застосовувати підвищені відсоткові ставки по кредитам для фізичних осіб на період дії карантину та на 30-денний період з дати офіційного завершення карантину. Далі 24 лютого 2022 року після початку повномасштабної російської агресії проти України з доходом стало ще важче.

Навесні 2022 року позивач запровадив період кредитних канікул - і оплат по кредиту відповідачем не проводилось.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

21.10.2019 ОСОБА_1 заповнено анкету клієнта АТ «ПУМБ» (а.с.88,123).

Згідно наданої позивачем копії заяви №601 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21.10.2019 ОСОБА_1 погодилася отримувати послуги АТ «ПУМБ», вказала про бажаний кредитний ліміт в сумі 33400,00 грн, строком кредитуваня 24 місяці, зі сплатою комісії 3,99 % за обслуговування кредитної заборгованості, розміром процентної ставки 0, 01 %, із встановленим графіком платежів, заява підписана ОСОБА_1 , що ніким не оспорюється (а.с. 6,89).

В заяві ОСОБА_1 зазначено, що вона приймає публічну пропозицію АТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (у урахуванням всіх змін)і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговуване (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах.

До позовної заяви долучено публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, що діє з 11 червня 2019 року, умови (параметри) вкладів, які не містять підпису відповідача (а.с.7-12,127-164).

До позову додано паспорт споживчого кредиту від 21.10.2019, який підписаний ОСОБА_1 , умови актуальні до 21.10.2019 (а.с.90,124).

Згідно копії меморіального ордеру від 21.10.2019 АТ «ПУМБ» перерахувало на картку ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 33 400,00 грн (а.с.13).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.10.2019 станом на 04.10.2021 сума боргу становить 45 775,13 грн, що складається із: - 25 693,57 грн заборгованості за кредитом; - 2,82 грн заборгованості за процентами; - 20 078,74 грн заборгованості за комісією (а.с.16-17).

Про рух коштів зазначено у наданій позивачем виписці по рахунку ОСОБА_1 за період з 21.10.2019 по 04.10.2021 (а.с. 18-20).

30.12.2020 АТ «ПУМБ» направило ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , письмову вимогу (повідомлення) від 23.11.2020 про необхідність негайного погашення заборгованості в розмірі 37188,81 грн (а.с.14-15).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В долученій до позову заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №601 від 21.10.2019 сторони погодили кредитний ліміт в сумі 33400,00 грн, визначили строк кредитування 24 місяці, сплату комісії 3,99 % за обслуговування кредитної заборгованості, розмір процентної ставки 0,01 % (а.с. 6,89).

Позивач, обґрунтовуючи узгодження розміру комісії, також посилався на паспорт споживчого кредиту "Кредит на загальні цілі" від 21.10.2019, який містять підпис ОСОБА_1 (а.с.90).

Дослідивши вказаний доказ, суд встановив, що зазначена паспорті споживчого кредитування інформація містить альтернативні розміри відсоткової ставки з урахуванням ліміту кредитування та зберігає чинність і є актуальною до 21.10.2019.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

В заяві №601 від 21.10.2019 відповідачем узгоджено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99%, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», тому така умова кредитного договору є нікчемною.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що банком до стягнення пред`явлено кредитну заборгованість станом на 04.10.2021, що становить 45 775,13 грн і складається із: - 25 693,57 грн заборгованості за кредитом; - 2,82 грн заборгованості за процентами; - 20 078,74 грн заборгованості за комісією (а.с.16-17).

Про рух коштів зазначено у наданій позивачем виписці по рахунку ОСОБА_1 за період з 21.10.2019 по 04.10.2021 (а.с. 18-20).

З наявних у матеріалах справи письмових доказів встановлено, що банк самостійно здійснював списання з карткового рахунку відповідача комісію за послуги, які повинні надаватись безкоштовно, на загальну суму 27047,36 грн,що не було враховано судом першої інстанції.

Враховуючи наведене, визначена позивачм сума заборгованості за кредитом 45775,13 грн має бути зменшена на суму внесених відповідачем коштів 27047,36 грн, що безпідставно віднесені банком на погашення комісії, різниця становить 18727,77 грн і підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 .

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги.

Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Зокрема, підставами для зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, оскаржене судове рішення підлягає зміні в частині суми кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 908,00 грн (40%) сплаченого судового збору за подання позовної заяви, з позивача на користь відповідача 2043,00 грн (60%) за подання апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає за доцільне застосувати ч. 10 ст. 141 ЦПК України та стягнути з позивача на користь відповідача різницю сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1135,00 грн (2043-908) (а.с.1,181).

Керуючись ст. 7, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2023 року змінити.

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, адреса: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070) заборгованість в розмірі 18727,77 грн.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, адреса: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) - 1135,00 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник