Справа № 185/6690/23
Провадження № 2/185/2479/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 вересня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Повалій Олену Василівну звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Позовна заява надійшла до суду 17 травня 2023 року, згідно відмітки на конверті позовна заява здана на пошту 22 квітня 2023 року.

22 травня 2023 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Позиція позивача

Позивач посилається на те, що працював на виробничому структурному підрозділі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (шахта Павлоградська), під час виконання трудових обов`язків з ним сталися нещасні випадки: 20 лютого 1984 року (акт форми Н-1 від 20 лютого 1984 року № 10) та 13 жовтня 1988 року (акт форми Н-1 від 14 жовтня 1988 року № 62).

За даними КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР», ОСОБА_1 , 1960 року народження, оглядався:

-первинно 27 квітня 1984 року встановлено 15 відсотків втрати працездатності, травма на підприємстві, безстроково,

-24 травня 1988 року встановлено другу групу інвалідності, 80 відсотків втрати працездатності, трудове каліцтво, до 01 червня 1990 року,

-11 червня 1990 року встановлено третю групу інвалідності, 40 відсотків втрати працездатності, трудове каліцтво, до 01 червня 1991 року. При черговому переогляді довідка на групу інвалідності на МСЕК не надавалася,

-27 червня 1991 року встановлено 25 відсотків втрати працездатності до 01 червня 1993 року,

-13 травня 1993 року встановлено 25 відсотків втрати працездатності до 01 червня 1995 року,

-16 серпня 1995 року встановлено 25 відсотків втрати працездатності безстроково.

Позивач вважає, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці.

Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 245 000 грн без урахування утримання з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Ухвалою від 23 травня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Заяви та клопотання відповідача

Представник відповідача просить витребувати додаткові докази, а саме:

-у Міжрайонної профпатологічної МСЕК: акти первинного та повторних оглядів ОСОБА_1 ,

-у позивача довідку первинного огляду на ЛТЕК (МСЕК), оригінал трудової книжки, довідку Пенсійного фонду України за формою ОК-5.

Як визначено постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду чи за рахунок роботодавця). Наявність довідки про результати повторного огляду свідчить про наявність первісної довідки, оскільки за загальним правилом переогляд проводиться щорічно.

Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 185/10591/21.

Тому немає необхідності у витребуванні актів огляду позивача у МСЕК.

До позовної заяви додано відповідь КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» на адвокатський запит стосовно оглядів ОСОБА_1 та встановлення втрати працездатності, а також копії відповідних довідок.

Інші додаткові докази, які просить витребувати представник відповідача, не стосуються предмету позову.

Тому суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника відповідача про витребування додаткових доказів.

Також представником відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та про визнання обов`язковою участі позивача у судовому засіданні.

Як передбачено частиною 6 статті 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 245 000 грн, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного станом на 01 січня 2023 року (2684 грн х 100 = 268 400 грн).

Для повного та всебічного встановлення обставин справи не потрібно проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки позиція сторін може бути викладена в заявах по суті справи. Позивачем додано до позовної заяви копії письмових доказів, які суд може дослідити без виклику сторін. Кожна сторона не позбавлена можливості викласти всі свої доводи, аргументи та міркування у письмових заявах по суті справи згідно зі статтею 174 ЦПК України (відзив, відповідь на відзив, заперечення).

Позовна заява містить клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачем на подано клопотань про витребування доказів чи призначення експертизи, тобто він вважає надані ним докази достатніми.

За змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем додані до позовної заяви письмові докази, що підтверджують обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме його роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, встановлення йому висновком МСЕК втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Позиція позивача по справі детально викладена у позовній заяві, зокрема позивачем зроблений докладний опис негативних змін у його житті, спричинених ушкодженням здоров`я.

Тому немає необхідності у розгляді справи з повідомленням (викликом) сторін та обов`язковою явкою позивача у судове засідання.

Заперечення відповідача

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що відповідь КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» на адвокатський запит стосовно оглядів ОСОБА_1 та встановлення втрати працездатності не може підмінити собою довідку МСЕК, а відтак не може бути належним та допустимим доказом по справі. У довідці МСЕК від 24 травня 1989 року не вказано кількість відсотків втрати працездатності по кожній з виробничих травм. Правовідносини між сторонами виникли в період дії Цивільного кодексу в редакції 1963 року, яка станом на 24 травня 1989 року не передбачала права на відшкодування моральної шкоди. Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, завданої робочим та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ними трудових обов`язків, затвердженими постановою Ради Міністрів СРСР № 690 від 03 липня 1984 року, які були чинні станом на травень 1989 року, не було передбачено відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Нормативно-правові акти, які набрали чинності після періоду, в який склалися правовідносини між сторонами, в тому числі положення статті 237-1 Кодексу законів про працю України, не можуть бути застосовані до спірних відносин.

Також у відзиві на позов представник відповідача посилається на недоведеність факту спричинення позивачу моральної шкоди.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи судом установлено, що позивач працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах з повним робочим днем у шахті і отримав травми, пов`язані з виробництвом, що призвели до втрати працездатності.

Травми, пов`язані з виробництвом, отримані позивачем 20 лютого 1984 року (акт форми Н-1 від 20 лютого 1984 року № 10) та 13 жовтня 1988 року (акт форми Н-1 від 14 жовтня 1988 року № 62). (а.с.13-16)

За інформацією Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_1 , 1960 року народження, первинно оглядався 27 квітня 1984 року, встановлено 15 відсотків втрати працездатності, травма на підприємстві, безстроково.

Після цього ОСОБА_1 оглядався на МСЕК ще декілька разів, а саме:

-24 травня 1988 року встановлено другу групу інвалідності, 80 відсотків втрати працездатності, трудове каліцтво, до 01 червня 1990 року,

-11 червня 1990 року встановлено третю групу інвалідності, 40 відсотків втрати працездатності, трудове каліцтво, до 01 червня 1991 року. При черговому переогляді довідка на групу інвалідності на МСЕК не надавалася,

-27 червня 1991 року встановлено 25 відсотків втрати працездатності до 01 червня 1993 року,

-13 травня 1993 року встановлено 25 відсотків втрати працездатності до 01 червня 1995 року,

-16 серпня 1995 року встановлено 25 відсотків втрати працездатності безстроково. (а.с.17)

Зазначеними доказами підтверджується, що ОСОБА_1 під час роботи на підприємстві відповідача отримав травму, пов`язану з виробництвом, 20 лютого 1984 року, внаслідок якої йому первинно було встановлено 15 відсотків втрати працездатності безстроково 27 квітня 1984 року. В подальшому позивачем отримано ще одну травму, пов`язану з виробництвом, 13 жовтня 1988 року, первинний огляд МСЕК зі встановленням ступеня втрати професійної працездатності відбувся 24 травня 1988 року.

Ці докази є належними, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України) та допустимими, тому що одержані у встановленому законом порядку (частина 1 статті 78 ЦПК України), а саме на адвокатський запит надана інформація центром медико-соціальної експертизи, підтверджена копіями відповідних довідок.

Надані позивачем письмові докази є достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Норми права, які застосував суд

Як визначено статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, поли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Як зазначено у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Правовідносини між сторонами щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок виробничих травм, виникли 27 квітня 1984 року та 24 травня 1988 року, коли позивач був вперше оглянутий на МСЕК зі встановленням ступеня втрати професійної працездатності.

Кодекс законів про працю України був доповнений статтею 237-1, що передбачає відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику, на підставі Закону України від 24 грудня 1999 року № 1356-ХІV «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України»

Цивільний кодекс Української РСР був доповнений статтею 440-1, яка передбачала відшкодування моральної (немайнової) шкоди, на підставі Закону України від 06 травня 1993 року № 3188-ХІІ «Про внесення змін та доповнень до положень законодавчих актів України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян і організацій».

Станом на 27 квітня 1984 року та 24 травня 1988 року, тобто на момент первинного встановлення позивачу втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, жодним нормативним актом не передбачалося відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Однак отримані позивачем виробничі травми призвели до тривалого розладу здоров`я і мають наслідком безстрокову втрату працездатності, а саме під час проходження останнього огляду МСЕК (16 серпня 1995 року) ОСОБА_1 встановлено 25 відсотків втрати працездатності безстроково.

Правовідносини між сторонами є триваючими, оскільки виникли 27 квітня 1984 року та 24 травня 1988 року і продовжували існувати станом на 1993 рік, коли у Цивільному кодексі Української РСР вже містилася стаття 440-1, яка передбачала відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тому саме положення цієї статті підлягають застосуванню до даних правовідносин. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 17 серпня 2023 року у справі № 185/2356/22.

Як передбачалося статтею 440-1 Цивільного кодексу Української РСР, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду,

фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно наведених положень законодавства, встановлення позивачу втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва є підставою для відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці шляхом одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі. Тобто моральна шкода підлягає відшкодуванню одноразово.

Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок отриманих виробничих травм позивач відчував фізичний біль та страждання, частково втратив професійну працездатність, ушкодження його здоров`я є незворотним, він змушений постійно лікуватися, обмежувати свою фізичну активність, внаслідок чого знижена якість його життя.

Таким чином судом встановлено порушення права позивача на безпечні та здорові умови праці, що призвело до отримання ним виробничих травм та встановлення безстроково втрати 25 відсотків працездатності. Тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених незворотних змін у житті позивача у зв`язку з наслідками виробничих травм, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000 грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Визначена судом сума моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2023 року (6700 х 4 = 26 800 грн), тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Розподіл судових витрат

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою. Пропорційно до суми, яка підлягає стягненню, мінімальний розмір судового збору складає 1073 грн 60 коп.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1073 (тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у Дніпровський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

-Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», 51400 Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, 76, .

Суддя У.М. Болдирєва