Справа № 536/2044/21
Провадження № 2/536/27/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Клименко С.М.

за участю секретаря судового засідання Марченко О.М.

позивача ОСОБА_1 та її представника за угодою адвоката Болгар О.І.

відповідача ОСОБА_2 та його представників за угодою адвокатів Більди В.В., Маслія В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання як чоловіка і дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання як чоловіка і дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя, де просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка і дружина її та ОСОБА_2 в період з квітня 2009 року по 17 грудня 2011 року, визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресом: АДРЕСА_1 , як уточнено буд. 8 згідно поданої заяви позивачем, в с.Омельник Кременчуцького району Полтавської області, який складається із житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг» загальною площею 131,4 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м., вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху «Д», вигребу літ «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що відповідно до Договору дарування від 26 вересня 1991 року ОСОБА_2 отримав у дар житловий будинок в АДРЕСА_2 , 1968 року забудови, зроблений з цегли, критий шифером, розміром житлової площі 26 кв.м, сарай, 1968 року забудови.

Згідно рішення виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області №73 від 22 вересня 2004 року відповідач отримав Дозвіл на виконання будівельних робіт №121 від 25 жовтня 2004 року на будівництво прибудови до цього житлового будинку і господарських будівель і виробничим бюро при головному архітекторі Кременчуцького району Полтавської області був розроблений проект забудови земельної ділянки індивідуального забудовника.

З квітня 2009 року вони стали проживати однією сім`єю в старому вказаному будинку, що підтверджується наданими нею фото, і це підтвердять свідки в судовому засіданні, до якого вже була побудована прибудова в вигляді стін з цегли, в червні 2010 року вони разом за спільні кошти перекрили дах будинку, а восени почали роботи всередині будинку, влітку 2011 року були розпочаті зовнішні роботи в прибудові, а влітку побудували сарай.

17 грудня 2011 року вони зареєстрували шлюб з відповідачем, який розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року, та продовжили будівництво будинку та господарських будівель за спільні кошти. Відповідач отримував пільгову пенсію шахтаря в розмірі 4530 грн., підробляв, за взаємною домовленістю вона займалася домашнім господарством та продавала отриману продукцію на базарі, всі отримані кошти вкладали в будівництво, залишали мінімум для проживання. 27 серпня 2013 року вона влаштувалась на роботу до магазину продавцем, де отримувала заробітну плату, однак в листопаді 2013 року звільнилась, щоб займатися домашнім господарством, бо це давало більше прибутку, і в цей рік вони поставили паркан, доказами придбання будівельних матеріалів є копія товарного чеку №21 від 10.06.2013. В 2017 році відповідачу була збільшена пенсія до 10 740 грн. і він продовжував підробляти, а вона до серпня 2017 року продовжувала займатись домашнім господарством, продавала на базарі вирощену городину, птицю та інші продукти. В червні 2017 року вона влаштувалась прибиральницею, де в четвертому кварталі 2017 року отримувала заробітну плату 6778 грн. Протягом 2016-2017 років вони продовжували внутрішні роботи в будинку. В 2018 році вона працювала в ТОВ «Малокохнівський гранкар`єр», де отримувала заробітну плату в розмірі починаючи з 9862,37 грн - 13999,96 грн. та всі отримувані нею кошти вона вкладала в будівництво, що підтверджується копією платіжного чеку №12735 від 17.08.2018. 09.07.2017 та 12.05.2017 вони брали кошти в кредит в ПАТ «АкцентБанк» та в ТОВ «БІ Ел Джи Мікрофінанс» теж на будівництво, що вже все повернули.

Зазначає, що в 2019 році реконструкція будинку та будівля господарських будівель було закінчено, 24 липня 2019 року був виготовлений технічний паспорт та зареєстрована Декларація про готовність об`єкту до експлуатації виданий 07.08.2019. 09 вересня 2019 року відповідач зареєстрував на своє ім`я право власності на спірний будинок з господарськими будівлями, який згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 жовтня 2021 року складається із житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг» загальною площею 131,4 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м., вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху «Д», вигребу літ «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3.

Стверджує, що коли вони почали проживати як сім`я, то в прибудові були стіни без даху, і вони разом з відповідачем фактично закінчили будівництво спірного будинку.

В правовому обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на положення

ст. 57,62, 60, 69, 74 СК України, правові висновки викладені у постанові ВСУ від 08.11.2017 у справі №61447цс17, від 08.11.2017 у справі 6-1447цс17, та постанові ВС від 17.04.2019 у справі №541/2734/16ц, на п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2008 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

В судовому засіданні позивач та її уповноважений представник позов підтримали та просили задовольнити, про обставини та підстави якого пояснили так, як це викладено в заяві. Зокрема, вказали, що в договорі дарування від 26.09.1991 року, де ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 житловий будинок, 1968 року забудови, зроблений з цегли, критий шифером, розмір житлової площі 26 кв.м, що заходиться в с.Омельник Кременчуцького району розташований на земельній ділянці площею 0,15га, не зазначено адресу місця знаходження даного будинку, що свідчить про те, що позивач не став власником даного нерухомого майна, а саме: будинку за адресою: АДРЕСА_2 і вказаний договір не посвідчений нотаріально, як того вимагали положення ч.1 ст.227 ЦК УРСР, який був чинним на час вчинення дій, тому він є недійсним, і за даними архівного обліку КП «КМБТІ» відомості про цей будинок зовсім відсутні.

Вважають, що, оскільки відповідно до інформації з довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.10.2021 №280958503, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 131,3 кв.м житлова площа 40.3 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстровано 09.09.2019 за ОСОБА_2 , коли він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , тому він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 та його уповноважені представники в судовому засіданні позов не визнали та в його задоволенні просили відмовити, в своїх поясненнях суду підтримали підстави та обставини викладені в відзиві на позов.

Зокрема вказують, що ОСОБА_2 ніколи не був власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Дозволом на виконання будівельних робіт №121 від 25.10.2004, згідно якого йому надано дозвіл на будівництво добудови до житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_2 та рішенням Омельницької сільської ради №73 від 22.09.2004 «Про надання дозволу на будівництво прибудови до житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 », що у даному будинку він проживав та був зареєстрований з 14.02.1997. Будівництво добудови здійснювалось ним особисто та його власними коштами, яке закінчилось в 2005 році, що підтверджується довідкою Омельницької сільської ради. Внутрішні роботи проводились з 2006 року по грудень 2011 за його кошти, які він отримав в кредитних установах укладаючи кредитні договори: 26.01.2007 - отримав 6000 грн. та 24500 грн. - 21.02.2011. Доказів проживання відповідача і позивача сім`єю з квітня 2009 року позивачка не надала, до одруження з нею ОСОБА_2 проживав з колишньою дружиною ОСОБА_5 . Надані позивачем чеки та квитанції, що вона купувала будівельні матеріали є не належними доказами, так як не містять печатки підприємства та містять відтиски про несплату коштів за товар. Також позивачем не надано доказів можливості виділу часток будинку та не додано належних доказів щодо технічної можливості поділу будинку.

Заслухавши пояснення сторін та їх уповноважених представників, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення

повинно базуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з

дотриманням норм процесуального права.

Установлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 грудня 2011 року в Омельницькій сільській раді Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 17 грудня 2011 року, серія НОМЕР_1 , який розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 21.06.2022.

Згідно договору дарування від 26 вересня 1991 року посвідченого секретарем Омельницької сільської ради народних депутатів 26.09.1991 та зареєстрованого в реєстрі за №110 ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 жилий будинок, який знаходиться в с.Омельник Кременчуцького району Полтавської області розташований на земельній ділянці розміром 0,15 га, 1968 року забудови, зроблений з цегли, критий шифером, розмір житлової площі становить 25 кв.м, сарай 1959 року забудови.

25 жовтня 2004 року ОСОБА_2 видано Дозвіл №121 на виконання будівельних робіт з будівництва прибудови до житлового будинку та господарських будівель в АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Омельницької сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 22 вересня 2004 року №73 «Про надання дозволу на будівництво прибудови до житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 », ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво прибудови до житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_2 та виробничим бюро при головному архітекторі Кременчуцького району Полтавської області виготовлено проект забудови земельної ділянки вказаного забудовника.

24 липня 2019 року був виготовлений технічний паспорт та 07.08.2019 зареєстрована Декларація про готовність об`єкту до експлуатації. 09 вересня 2019 року відповідач зареєстрував своє право власності на спірний будинок з господарськими будівлями, який згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 жовтня 2021 року складається із житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг» загальною площею 131,4 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м., вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху «Д», вигребу літ «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3.

Із висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №П-47 виготовленої 21.09.2022 слідує, що фактично на об`єкті за адресою: АДРЕСА_2 виконано реконструкцію житлового будинку, на що вказує перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових кімнат, загальної і житлової площі, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників, поточний стан будівлі будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , що в технічному паспорті виготовленому станом на 24.02.2019 вказано у графі рік спорудження (реконструкції) 2005 рік, але не указано процент готовності об`єктів будівництва, тому ступінь будівельної готовності об`єкта станом на 2009 рік визначити не представляється можливим, вартість будинковолодіння на час проведення експертизи у стані, який існував до проведення добудови до будинку у складі житлового будинку 1968 року забудови зробленого з цегли критого шифером, розмір житлової площі становить 26 кв.м, сараю 1968 року забудови, станом на час початку будівельних робіт без врахування загальної тенденції до збільшення вартості нерухомості або девальвації національної валюти в цінах на час проведення дослідження становить 99 476 грн., на час проведення експертизи даного будинковолодіння в складі житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг» загальною площею 131,4 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м., вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху «Д», вигребу літ «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3 без врахування загальної тенденції до збільшення вартості нерухомості або девальвації національної валюти в цінах на час проведення дослідження становить 696241 грн., вартість збільшення в порівнянні із вартістю на час проведення експертизи у стані, який існував на початку будівельних робіт та вартістю будинку після проведення добудови до будинку та закінчення будівельних робіт у цінах на час проведення дослідження становить 596765 грн., частка збільшення вартості будинку від цілого у загальній вартості будинку становить: 596765:696241=6/7, частка збільшення вартості будинку від загальної вартості будинку у відсотковому визначенні становить 596765:696241х100%=86%.

У згаданому технічному паспорті на будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_2 виготовленому станом на 24.02.2019 вказано рік спорудження реконструкції будівель та споруд, а саме: житлового будинку літ. «А», «А1», «ал», «а1», «аг» загальною площею 131,4 кв.м, житловою площею 40,3 кв.м., вбиральні, літнього душу літ. «В», сараю літ. «Г», льоху «Д», вигребу літ «І», воріт, хвіртки №1, огорожі №2, огорожі №3 2005.

В довідці виданій Омельницькою сільською радою за №1436 від 04.09.2019 вказується, що згідно договору дарування від 26.09.1991 зареєстрованого в виконкомі Омельницької сільської ради за р.№110 та запису по господарської книги за №331 за ОСОБА_2 значиться житловий будинок з господарськими будівлями 1968 року забудови, (реконструйований у 2005 році), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, спірне майно, а саме: будинок з господарськими будівля та спорудами розташований в АДРЕСА_2 придбаний відповідачем до шлюбу з позивачкою, тому не є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Однак, як установлено, до вказаного будинку була побудована прибудова та господарські будівлі, тобто істотно збільшилась його вартість.

Як слідує з положень ч.1 ст.62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таких безспірних доказів в підтвердження своїх позовних вимог позивачка суду на надала. Її твердження, що реконструкція будинку та будівництво господарських будівель була продовжена з квітня 2009 року, коли вони стали проживати однією сім`єю і була завершена в 2019 році за їх спільні кошти, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Її посилання про особисті доходи і заробітки, які вона вкладала в будівництво, а також те, що вона вирощувала овочі фрукти на огороді, живність і все продавала, а отримані кошти вкладала в будівництво, нічим не підтвердженні.

Як слідує із записів в трудовій книжці ОСОБА_1 з квітня 2009 року по теперішній час вона мала тимчасову роботу нетривалий час, однак відомості про отриману заробітну плату відсутні.

Укладені позивачкою кредитні договори з банківськими установами: 09.07.2017 з ТОВ «БІ Ел Джи Мікрофінанс» на 5299, 50 грн. та 12.05.2019 з ПАТ «АкцентБанк» на 1000 грн., як докази, не підтверджують її позовних вимог, оскільки за ними позивачка отримала кошти в невеликому розмірі і укладались вони в часі, коли, як встановлено, будівництво будинку вже було закінчено.

Надані позивачкою: товарний чек №12735 від 17.08.2018 на будівельні матеріли, товарний чек №243 від 10.06.2013 на товар, де вказано будівельні матеріали, речі і інструменти на суму 6105 грн. з відміткою сплачено не є безспірними доказами, оскільки не містять відомостей про особу, якій вони видані, тому суд не приймає їх.

Так, свідок ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою позивачки показала, що її познайомила ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на новий 2008 рік, вони були разом, пам`ятає, що в 2009 році, коли святкували ювілей ОСОБА_2 вони проживали разом в його старому будинку, з ним ще проживав його син ОСОБА_7 . До будинку була вже добудована прибудова: були стіни з цегли без даху, і більше нічого, ніяких будівельних матеріалів вона там не бачила. Вони тримали господарство, були в них кури свині, качки, вирощували огородину, все продавали, відомо, що ОСОБА_1 працювала, а ОСОБА_2 отримував пенсію, будувались вони на протязі 10 років, все основне будівництво розпочалось після реєстрації їх шлюбу, вона була на весіллі,

Свідок ОСОБА_8 пояснила в судовому засіданні, що ОСОБА_1 рідна сестра її невістки, познайомила їх десь в 2008-2009 роках, точніше не пам`ятає, з ОСОБА_2 , з яким вона жила в с.Омельник, вона там бувала, жили вони в старому будинку з глини, навколо нього була побудована прибудова з цегли і десь на протязі 10 років побудували будинок, знає, що зареєстрували вони шлюб після років двох років сумісного проживання, знає з її слів, що вона вирощувала і продавала качок і що приймала участь у будівництві, клеїла шпалери.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що її батьки проживають по сусідству з ОСОБА_10 в с.Омельник, дружили сім`ями, і вона з дитинства їх знає, не проживає там з 2000 року, ОСОБА_4 побачила там навесні 2011 року, в неї народилася донька ІНФОРМАЦІЯ_1 і вона проживала в батьків і ОСОБА_11 там не було, десь через півроку вони одружилися, бо святкували весілля з її батьками, будинок був вже повністю готовий, може щось і добудовували вони разом, вона не цікавилась,

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що в 2004 році він працював підсобником у будівельника Волкова в с.Омельник, будували прибудову до старого будинку: фундамент, стіни і дах без перекриття, там жив ОСОБА_2 з сином, платив їм ОСОБА_2 і купляв будівельні матеріали, добре все пам`ятає, бо це була його перша робота.

Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_2 його дядько, жив він з сином ОСОБА_7 в с.Омельник в старому глиняному будинку і навколо нього вони будували прибудову, розпочали вони це будівництво давно, а десь влітку 2010 року він робив там водопровід, опалення, чи була там ОСОБА_11 не пам`ятає і за чиї кошти не знає.

Свідок ОСОБА_14 показав в судовому засіданні, що ОСОБА_2 його дядько, знає, що він купив в с.Омельник старий будинок, планував відбудувати, пам`ятає, що коли святкували його 60-річчя у прибудові до будинку були тільки стіни із цегли і дах, в 2009 році допомагав йому встановлювати вікна, гроші платив він, ОСОБА_11 не бачив.

Свідок ОСОБА_2 пояснив суду, що ОСОБА_2 його рідний брат, коли він став проживати з ОСОБА_11 не пам`ятає, коли робили дах у прибудові ОСОБА_11 вже там жила.

Суд критично відноситься до показань вказаних свідків в судовому засіданні, так як вони носять загальний характер, сплинув тривалий час, коли були події і у суду виникають сумніви щодо запам`ятовування свідками тих подій, про які вони повідомили в суді, і що вони стали їм відомі або зі слів сторонніх осіб або безпосередньо від сторін, які є їх родичами, друзями, а значить зацікавленими особами, тому суд визнає ці докази недостовірними та при прийнятті рішення до уваги не приймає.

Позивачка стверджує, що з квітня 2009 року вони з відповідачем стали проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, відпочивали разом, мали спільний бюджет, проживали в старому будинку належному відповідачу та продовжили будувати прибудову до нього, де були вже побудовані тільки стіни з цегли і дах без покриття.

Згідно положень частини 1 статті 74 СК України, якщо чоловік і жінка не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно положень ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таких обставин в судовому засіданні не встановлено.

Як встановлено в судовому засіданні сторони познайомились в 2008 році, стали зустрічатись як чоловік і жінка, проводити разом вільний час, їздили на відпочинок, періодично спільно проживали, як за місцем проживання позивачки так, і відповідача.

Позивачка не надала належних, допустимих та безспірних доказів того, що вона з квітня 2009 року по 17 грудня 2011 року проживала однією сім`єю з відповідачем, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю, у розумінні статті 74 СК України без наявності інших ознак сім`ї.

З пояснень свідків у судовому засідання, зі сторони позивачки, судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру.

Спільне відвідування гостей, періодичне спільне проживання та проведення вільного часу суд не вважає беззаперечними доказами факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу.

Жоден із допитаних судом свідків зі сторони позивача, беззаперечно не підтвердили факту перебування позивачки та відповідача у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією викладеною Верховним судом в постанові №129/2115/15-цвід 14 лютого 2018 року.

Посилання уповноваженого представника позивачки, що відповідачем не надано доказів, що він став власником нерухомого майна будинку в АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 26.09.1991, який не посвідчений нотаріально, як це було передбачено чинними на час його укладення положеннями ч.1 ст.244 ЦК УРСР і тому є недійсний, і що на будинок з господарськими будівлями за адресом: АДРЕСА_1 за даними архівного обліку КП «КМБТІ» інвентаризаційна справа відсутня є безпідставними, оскільки вказаний договір купівлі-продажу недійсним в установленому законом порядку не визнавався. Щодо інвентаризаційної справи, то вона була надана на вимогу суду на домоволодіння в АДРЕСА_1 , яке і є спірним домоволодінням по АДРЕСА_2 , як слідує із вказаної довідки Омельницької сільської ради №1436 від 04.09.2019.

Враховуючи, що рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, і що посилання позивача в обґрунтування позовних вимог є безпідставними, суд в задоволенні позову відмовляє.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить з положень ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем витрати по оплаті судового збору не компенсуються.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.13, 81, 259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання як чоловіка і дружини, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна подружжя відмовити.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

У разі оголошення вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяС. М. Клименко

Повний текст рішення складено 31 серпня 2023 року.