Справа № 462/7562/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2023 року суддя Залізничного районного суду м.Львова Палюх Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 4599,33 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу та судові витрати: 992,40 грн - судовий збір; 3000 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 29.10.2019 о 11.32 год у м. Львові по вул.Щирецькій, 36 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Daewoo Lanos» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , який був застрахований у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ», поліс №АО/3712321 від 29.06.2019, та «BMW 320D» номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 05.02.2020 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Згідно з умовами Полісу №АО/3712321 від 29.06.2019, на підставі страхового акту №19.59.3 від 24.12.2019, заяви про страхове відшкодування та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «BMW 320D» номерний знак НОМЕР_2 складає 4599,33 грн, що і було відшкодовано власнику. Оскільки відповідач самовільно залишила місце ДТП, то ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» має право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_2 на суму 4599,33 грн. Окрім цього, 01.12.2021 між Фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» укладено Договір №1/Т про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право грошової вимоги від ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» до ОСОБА_2 перейшло до Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 . Оскільки ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» сплатило за ремонт відбійника страхове відшкодування у розмірі 4599,33 грн, то ФОП ОСОБА_1 має право вимоги цієї суми від ОСОБА_2 . Представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, із претензією про відшкодування збитків. Так як відповідач відмовився виконувати вимоги претензії, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та інтересів. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 4599,33 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу та судові витрати: 992,40 грн - судовий збір; 3000 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 27 лютого 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, про що повідомлено сторони. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодеку розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Судом встановлено, що 29.10.2019 о 11.32 год у м. Львові по вул. Щирецькій, 36 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 не була уважною та не стежила за дорожньою обстановкою, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль «BMW 320 D» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим ОСОБА_2 порушила п. 2.3(б), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Після чого, 29 жовтня 2019 близько 11.32 год ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Щирецька, 36 у м. Львові, будучи учасником дорожньо - транспортної пригоди, не дочекавшись працівників поліції, залишила місце ДТП, чим порушила, п. 2.10 «а,д» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001/а.с.6/.

У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Наведеним також стверджується, що вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини ОСОБА_2 , яка порушила п.п. 2.3(б), 2.10 «а,д», 10.1 Правил дорожнього руху України, та що автомобіль «BMW 320 D» номерний знак НОМЕР_2 у цій дорожньо-транспортній пригоді був пошкоджений.

Відповідно до полісу № ЕР-189562561 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль «BMW 320 D» номерний знак НОМЕР_2 , страхувальником якого зазначений ОСОБА_3 , застрахований у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» /а.с.20/.

Відповідно до полісу № АО/3712321 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , страхувальником якого зазначена ОСОБА_2 , застрахований у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» /а.с.12/.

Також встановлено, що ОСОБА_3 подав ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування /а.с.8-9/.

21.11.2019 представником ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» було проведено огляд транспортного засобу «BMW 320 D» номерний знак НОМЕР_2 , про що складено Акт (протокол) огляду транспортного засобу /а.с.19/.

Згідно із страховим актом №19.59.3 та розрахунку страхового відшкодування, розмір страхового відшкодування складає 4599,33 грн. /а.с.10-11/.

Відповідно до платіжного доручення №191 від 06.01.2020, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування згідно страхового акту №19.59.3 у розмірі 4599,33 грн. /а.с.7/.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.»після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди (підпункт в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1) та до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом (підпункт 38.2.3 пункту 38.2).

Крім того, у п.п. 72-74 постанови від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при перегляду аналогічної вимоги МТСБУ про стягнення шкоди в порядку регресу у контексті тлумачення статті 1191 ЦК України та ст. Статті 38Закону України "Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надав таке визначення поняття регресу.

Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (див. пункти 44-46постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17).

Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Таким чином, якщо відповідач не оспорив розмір чи підстави страхової виплати, то він за вищевказаним змістом поняття регресу після сплати страхового відшкодування позивачем у даному випадку може спростовувати лише цей факт та розмір здійсненного платежу.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Судом встановлено, що між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та Фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1 01.12.2021 укладено договір №1/Т про відступлення права вимоги та додатку №1 до Договору №1/Т від 01.12.2021, згідо з яким ФОП ОСОБА_1 набула право вимоги до ОСОБА_2 у розмірі 4599,33 грн.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; приймаючи до уваги встановлену вину відповідача у вчиненні ДТП, яка мала місце 29.10.2019, судовим рішенням, що набрало законної сили; встановивши завдання у цій ДТП матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу «BMW 320 D» номерний знак НОМЕР_2 , та наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою; встановивши, що страховик відповідача здійснив виплати потерпілому за завдану матеріальну шкоду (4599,33грн); враховуючи також самовільне залишення водієм ОСОБА_2 після ДТП місця пригоди, а також наявність договору, укладеного між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП ОСОБА_1 про відступлення права вимоги з ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4599,33 грн, які були виплачені страховою компанією потерпілому.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

01 грудня 2021 року позивач уклав договір про надання правової допомоги №2 /а.с.26/.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги №2 від 01.12.2021, складеного 12.12.2022 адвокатом Каплею А.С. надано наступні правничі послуги: підготовка (написання) та подання позовної заяви /а.с.28/.

Згідно з квитанцією від 12.12.2022 ФОП ОСОБА_1 відповідно до договору №2 від 01.12.2021 сплатила ОСОБА_4 за підготовку (написання) та подання позовної заяви 3000 грн. /а.с.29/.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на оплату послуг правничої допомоги в розмірі 3000,00 гривень за участь у даній цивільній справі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт та ціною позову.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання позову, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень є завищеними, та приходить до висновку про стягнення цих витрат у розмірі 1500,00 гривень.

Окрім цього, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.76-81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4599 /чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять/ грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 992,40 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , п/р НОМЕР_3 у «Приватбанк», МФО 305299, РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: