н/п 2/490/1636/2021 Справа № 487/3133/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
15 травня 2023 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді -Черенкової Н.П.,
при секретарі Крусір Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування рухомого майна, -
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив в порядку вимог ст.ст. 387, 833, 836 ЦК України витребувати у відповідача належний йому скутер YAMAНA SA 375-150445 червоного кольору АЗІЗЕ-150456.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що передав відповідачу по розписці від 13.12.2019 року даний мопед із зобов`язанням останнього повернути його у строк до 13.01.2020 року.
Однак, після сплив у встановленого домовленістю строку, відповідач його не повернув. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 і просив про задоволення позову.
Процесуальні дії суду.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2020 року дана справа скерована до Центрального районного суду м. Миколаєва за підсудністю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2020року визначено головуючого суддю Черенкову Н.П.
Справа отримана суддею Черенковою Н.П. 27.08.2020 року.
Ухвалою від 28.09.2020 року, після виконання приписів ст.ст.27,187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за місцем реєстрації. В установлений судом строк відповідач відзив не подав.
Сторони до судового засідання не з`являлись, підготовче судове засідання неодноразово відкладалось.
Позивач просив про розгляд справи у його відсутності.
Ухвалою суду від 15.04.2021 року задоволено клопотання позивача та постановлено про витребування у слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області матеріали кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_1 по факту скоєння ОСОБА_2 шахрайства.
31.08.2021 року на адресу суду надійшла відповідь від Миколаївського районного управління поліції, з якої вбачається, що ОСОБА_1 звернувся 05.06.2020 року до Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області із заявою про факт присвоєння його мопеду. Дана заява розглянута згідно ЗУ «Про звернення громадян».
Судом повторно направлялась ухвала до виконання.
11.05.2023 року начальником слідчого відділу направлена відповідь наступного змісту.
За результатами перевірки відомостей, викладенитх ОСОБА_1 у своїй заяві, встановлено відсутність ознак складу кримінального правопопрушення та даних, які б стали підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у зв`язку з чим, керуючись ЗУ «Про звернененя громадян» та порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції, затвердженого наказом МВС України за № 930 від 15.11.2017 року, перевірку за зверенням ОСОБА_1 припинено.
Ухвалою суду підготовче провадження закрито.
Сторони до судового засідання не з`явились.
Позивач просив про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач заперечень проти позову не надав. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заяв, клопотань не надав.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).
Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Обставини справи, встановлені судом.
За талоном № 0074803 ОСОБА_1 належить скутер YAMAНA SA 375-150445 червоного кольору АЗІЗЕ-150456.
ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в експлуатацію та використання даний скутер до 13.01.2020 року. Що підтверджується розпискою від 13.12.2019 року.
Даний транспортний засіб власнику не повернутий, у зв`язку з чим 05.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області за фактом привласнення його мопеду (скутера).
За результатами перевірки відомостей, викладених останнім у своїй заяві, встановлено відсутність ознак складу кримінального правопорушення та даних, які б стали підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тому звернення ОСОБА_1 на підставі ЗУ «Про звернення громадян» - припинено.
Норми права та їх застосування.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
ЦК України передбачено як один зі способів захисту порушених прав віндикація або реституція.
Віндикація це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника.
Віндикація це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.
Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння.
Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.
Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.
Враховуючи вище викладене, судом не може бути застосована ст. 387 ЦК України.
Між тим, на підставі вимог ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона передає або зобов`язується передати другій стороні річ для користування. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.(
За приписами ст. 828 ч.4 ЦК України, договір позички транспортного засобу, в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
У випадках недодержання вимог закону про письмову форму договору позички відповідно до ч.2 ст. 828 ЦК, договір не буде визнаний недійсним, проте до таких відносин будуть застосовуватись загальні наслідки, передбачені ст. 218 ЦК України.
За приписами ст. 218 ЦК україни недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.
Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
У відповідності до приписів ст.ст. 763, 831 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку. Якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.
Однією із кваліфікуючих ознак договору позички є його строковий характер.
Якщо після припинення договору, користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення.( ст. 836 ЦК України).
Оскільки строк повернення скутера закінчився 13.01.2020 року, у позивача виникає право на вимогу про його повернення у примусовому порядку.
Висновки суду.
За ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крімвипадків, встановлених законом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. ( ст. 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на пдставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадків. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ( ст. 13 ЦПК України).
За такого, наявність скутера у строк до 13.01.2020 року у відповідача підтверджується розпискою, доказів того, що він повернутий , судом не добуто та відповідачем неспростовано.
За приписами ст. 5 ЦПК України, суд захищає права, свободи, та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, коли не визначений ефективний спосіб захисту порушеного права особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За такого, позов підлягає частковому задоволенню, та на підставі вимог ст. 836 ЦК України, слід зобов`язати ОСОБА_2 у примусовому порядку повернути скутер.
У процесуальному законадавстві діє принцип « суд знає закони», який полягає в тому, що 1) суд знає право;2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин справи.
До таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/ 5726/19.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Щодо судових витрат.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10 грудня 2009 року, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим.
За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 841,00 грн. в порядку ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування рухомого майна задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 у примусовому порядку повернути належний ОСОБА_1 скутер YAMAНA SA 375-150445 червоного кольору АЗІЗЕ-150456.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 841,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом 30 днів з дня оголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено: 15 травня 2023 року.

Суддя Н.П. Черенкова