Справа № 283/1101/23
Провадження №2-н/283/81/2023
У Х В А Л А

15 травня 2023 року м. Малин

Суддя Малинського районного суду Житомирської області Хомич В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Прокопенко Ростислав Олександрович, про видачу судового наказу про стягнення з Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

04.05.2023 представник стягувача адвокат Прокопенко Р.О., який діє в інтересах стягувача на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 27.04.2023 та ордера про надання правничої допомоги серії АІ №1388251, звернувся до Малинського районного суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з боржника - Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» на користь стягувача ОСОБА_2 , нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Слід зазначити, що за змістом розділу ІІ "Наказне провадження" чинного ЦПК України судовий наказ може бути виданий лише за умови безспірності заявлених у заяві про видачу судового наказу вимог.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом, для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

До внесення змін частина 2 ст. 233 КЗпП України передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022, ст. 233 КЗпП України викладена в новій редакції, а із статті було вилучено норму про відсутність обмеження щодо строку звернення до суду у разі виникнення спору з оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

При цьому суд звертає увагу, що виходячи з позиції Конституційного Суду України, спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум заробітної плати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Таким чином, строк звернення з трудовим спором щодо оплати праці встановлюється ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX).

Відповідно до копії наказу про припинення трудового договору, стягував був звільнений з посади 15.12.2022; повідомлення про нараховані та виплачені при звільненні суми датовано 15.12.2022, в графі «повідомлення отримав» точна дата не визначена, а вказано лише 2022 рік та навпроти прізвища ОСОБА_1 наявний підпис. Встановлене вказує на те, що заявник мав дізнатись про своє порушене право саме у грудні 2022 року.

Із змісту поданої заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить стягнути з боржника, заборгованість по належних виплатах по заробітній платі станом на 15.12.2022 у розмірі 78895,41 грн. При цьому заяву про видачу судового наказу представник стягувача направив до суду засобами поштового зв`язку 04.05.2023, тобто після спливу тримісячного строку, визначеного ч.ч. 1, 2 ст. 233 ЦПК України, який з урахуванням ч. 2 ст. 233 КЗпП відраховується від дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Отже, зважаючи на період виникнення заборгованості та заявлені вимоги, суд приходить до висновку, що заява подана з порушення строку, який встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду.

Таким чином, судом встановлена відсутність правових підстав у видачі судового наказу, оскільки заявником заявлено вимогу поза межами строку встановленого законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Суд звертає увагу, що заявник має право звернутись до суду із вказаними вимогами у порядку позовного провадження, шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результати розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись статтями 160-167, 260, 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , представник стягувача адвокат Прокопенко Ростислав Олександрович, до Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 15.05.2023.

Суддя В. М. Хомич