Справа № 206/1906/23
Провадження № 2-з/206/9/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023 м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Маштака К.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради, треті особи зі сторони відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Самарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту батьківства, місця проживання та права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

01.05.2023 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради, треті особи зі сторони відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Самарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту батьківства, місця проживання та права користування житловим приміщенням. Заява мотивована тим, що предметом спору є право користування жилим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться у власності відповідача і який може прийняти міри щодо виселення незареєстрованого в ній неповнолітнього ОСОБА_2 та надання її у користування іншим особам, шляхом видачі ордеру на житлове приміщення на їх вслення, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, яке буде прийнято по позовним вимогам. Враховуючи викладене, заявник просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу Дніпровській міській раді та іншим фізичним і юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_2 , в тому числі приймати рішення про видачу ордеру на житлове приміщення для вселення та передачі її у користування по договору найму та дії по виселенню із спірного житла неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання законної сили рішення суду по заявленим позовним вимогам.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши заяву про забезпечення позову та позовну заяву з додатками, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Так, у заяві про забезпечення позову позивач зазначає наступні обставини: що у власності відповідача перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та Дніпровська міська рада може прийняти міри щодо виселення незареєстрованого в ній неповнолітнього ОСОБА_2 та надання її у користування іншим особам, шляхом видачі ордеру на житлове приміщення на їх вслення, тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, яке буде прийнято по позовним вимогам.

Суд критично ставиться до вищевказаних тверджень позивача, оскільки остання в заяві про забезпечення позову не посилається на жодний доказ, який може підтвердити вказані обставини.

Крім того, до заяви про забезпечення позову не долучено жодного доказу на підтвердження тих чи інших обставин зазначених у заяві про забезпечення позову.

Таким чином, позивачем не доведено жодним достатнім, належним та допустимим доказом наявність обставин, які свідчать про можливість з боку відповідача вчинити якісь дії по відношенню до позивача та неповнолітнього ОСОБА_2 , чиї інтереси вона представляє, а також, що існують реальні загрози та перешкоди невиконання в подальшому рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника та його представника.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, всупереч вищевказаним положенням ЦПК України, позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином невжиття такого виду забезпечення позову про який просить позивач, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суд. Наведені позивачем підстави для забезпечення позову є формальними припущеннями, які не підтверджено жодним доказом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів КЦС у своїй постанові від 21.11.2018 (справа № 752/6255/18).

Враховуючи встановлені обставини, характер правовідносин, предмет та підстави позову, відсутність фактів, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, відсутність належних доказів на підтвердження того, що ініційований позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами і не суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб, суд приходить до обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 10, 11, 13, 81, 149-154, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до органу місцевого самоврядування Дніпровської міської ради, треті особи зі сторони відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Самарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту батьківства, місця проживання та права користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.С. Маштак