Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2023 Справа №607/18842/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Братасюка В.М.

за участі секретаря судового засідання - Мокрій М.О.,

представників сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася із позовними вимогами до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на її користь аліментів в твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 гривень щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи стягувати з дати звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позову посилається на ту обставину, що дитина сторін спору проживає з позивачкою окремо від відповідача, на початку війно з росією, ОСОБА_3 з сином виїхали на тимчасове проживання до Сполученого Королівства Великобританії; відповідач уже впродовж року жодної допомоги на утриманні сина позивачці не надає, інших дітей чи непрацездатних батьків на його утриманні не має, стан здоровя дозволяє відповідачу допомагати позивачці матеріально з метою утримання спільного сина.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просить заяву задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечив, зазначив, що незважаючи на розірвання шлюбу, сторони спільно проживають за адресою реєстрації проживання; він спільно з позивачкою турбується та утримає спільного малолітнього сина, та несе витрати на утримання житла в Україні, в якому сторони мають зареєстроване проживання.

Заслухавши пояснення та дослідивши докази Судом встановлені наступні обставини.

13 червня 1992 року між сторонами було укладено шлюб. В шлюбі у сторін народилися троє дітей, наймолодший з яких ОСОБА_5 , 2011 року є малолітньою дитиною.

14.09.2020 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Сторони та їх син ОСОБА_5 , 2011 року мають зареєстроване місце проживання в м. Тернополі

Судом встановлено, що на початку війни з росією, ОСОБА_3 з сином виїхали на тимчасове проживання до кінця 2024 року до Сполученого Королівства Великобританії, де позивачка влаштувалася на роботу, а малолітня дитина сторін спору навчається в школі.

В свою чергу відповідач до ОСОБА_4 проживає окремо від позивачки та сина в Україні в АДРЕСА_1 , відомостей про його офіційне працевлаштування немає, а також не встановлено наявності в останнього на утриманні непрацездатних чи інших малолітніх осіб.

Згідно частини 1 статті 1 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років (частини 1 та 2 статті 7 Сімейного кодексу України).

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавцем у статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач не бере участі в утриманні малолітнього сина, стверджує, що незважаючи на розірвання шлюбу, сторони спільно проживають за адресою реєстрації проживання; він спільно з позивачкою турбується та утримає спільного малолітнього сина, що однак наявними у справі доказами спростовано.

Окрім того, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 є особою працездатного віку, будь-яких доказів, що за станом здоров`я чи матеріальним становищем він не може виконувати своїх обов`язків щодо належного рівня утримання малолітнього сина не здобуто.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, необхідність забезпечення прав малолітнього сина сторін справи на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги рівень сучасного життя, те, що обов`язок щодо утримання дітей покладається рівною мірою на обох батьків, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2400 гривень щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

За вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89, 141, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2400 гривень щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи стягувати з 26 грудня 2022 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 992, 40 гривень судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк