Справа № 368/140/23
Провадження № 2/368/241/23
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"29" березня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючий суддя Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Балацька В.В.

За участі сторін:

Позивач - ОСОБА_1

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

10.02.2023 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивачка просить суд винести судове рішення, згідно якого:

- розірвати шлюб між нею, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, про що 30.07.2001 року складено відповідний актовий запис за № 09.

Свої позовні вимоги позивачка ОСОБА_2 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами справи та нормами права:

- 30 липня 2001 року, вона, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Відповідач), який було зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, про що 30.07.2001 року складено відповідний актовий запис № 09.

Від шлюбу вони мали сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який 06.12.2022 року загинув при захисті Батьківщини від Російської агресії.

Шлюбні відносини між ними фактично припинені з 27.10.2012 року, після того, як Відповідач покинув її з сином та виїхав у невідомому мені напрямку.

Зараз кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, за різними адресами, зокрема вона проживає за адресою, що вказана в позовній заяві, а місце проживання Відповідача їй невідомо.

Фактично сім`я припинила своє існування.

Подальше спільне життя мене і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, так як їхнє спільне життя не склалося, між ними наразі відсутнє почуття та кохання один до одного.

Спору щодо поділу майна у них не має.

Шлюб вони розривають вперше.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 8 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Останнє відоме місце проживання та реєстрації відповідача є її адреса, а тому даний спір підсудний Кагарлицькому районному суду Київської області.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України. Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 4. 174 - 175 Цивільного процесуального кодексу України, - позивачка просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

10.02.2023 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних положень ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/140/23, провадження № 2/368/241/23.

14.02.2023 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 189, 197 200, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, прийнято процесуальне рішення про слухання справи в порядку загального позовного провадження, призначено справу до підготовчого судового засідання на 09 год. 00 хв. 13.03.2023 року.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 13.03.2023 року, позивачка ОСОБА_2 просила провести підготовче судове засідання без участі відповідача ОСОБА_3 , по результатах якого закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового слухання по суті.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 13.03.2023 року, відповідач по справі, - ОСОБА_3 , - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Відповідач ОСОБА_3 не надіслав на адресу відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав на адресу суду письмових заяв про слухання справи у його відсутність, чи про відкладення слухання справи, відповідно, неявку відповідача ОСОБА_3 в підготовче судове засідання, яке відбулося 13.03.2023 року, суд визнав як неповажну, та, відповідно, - таку, яка не перешкоджала проведенню підготовчого судового засідання.

13.03.2023 року Кагарлицьким районним судом Київської області проведено підготовче судове засідання без сторін по справі, по результатах якого на підставі п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 год. 00 хв. 29.03.2023 року.

В основному судовому засіданні, яке відбулося 29.03.2023 року, позивачка ОСОБА_2 позов підтримала, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення, - без участі відповідача ОСОБА_3 .

Позовні вимоги позивачка ОСОБА_2 обгрунтовувала обставинами та нормами права, які викладені в мотивувальній частині його позовної заяви, та які судом наведено вище в мотивувальній частині даного рішення.

Також позивачка ОСОБА_2 уточнила позов, та зазначила, що не бажає стягувати з відповідача ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у виді сплаченого нею судового збору при подачі позовної заяви.

Також позивачка ОСОБА_2 заявила клопотання про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища « ОСОБА_5 ».

Позивачка ОСОБА_2 не заперечувала проти винесення заочного рішення у відсутності відповідача ОСОБА_3 .

В судове засідання, яке відбулося 29.03.2023 року, відповідач по справі, - ОСОБА_3 , - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, відповідач не надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині позовної заяви, відповідач не надіслав на адресу суду письмових заяв про відкладення слухання справи, чи про слухання справи у його відсутність, відповідно, неявку відповідача ОСОБА_3 в судове засідання, яке відбулося 29.03.2023 року, - суд визнав неповажною, та такою, яка не перешкоджає слуханню справи по суті, та такою, яка дає суду підстави для винесення заочного рішення.

Суд, вислухавши позивачку, яка уточнений позов підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення по даній справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення заочного рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 11 ЦПК «Заочний розгляд справи».

Згідно ст. 280 ЦПК України, - умови заочного розгляду справи:

1 Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

- відповідач не подав відзив;

- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача.

Як вбачається з позиції позивачки ОСОБА_2 , яку вона висловила в судовому засіданні, - вона не заперечує проти заочного розгляду справи, та, відповідно, винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, в судове засідання не з`явився 2 (двічі) поспіль.

Відповідач не надіслав на адресу суду письмову заяву про неможливість прибуття в судове засідання, не повідомив про причини своєї неявки, не надіслав заяву про відкладення слухання справи, не подав відзив на позовну заяву в строки, які вказані в резолютивній частині ухвали суду про відкриття провадження у справі, не надіслав заяви про слухання справи у його відсутності, відповідно, - його неявку в судове засідання суд визнає як таку, яка є неповажною, та такою, яка не перешкоджає розгляду справи по суті без участі відповідачки, - з винесенням заочного рішення.

Згідно ст. 281 ЦПК України, - порядок заочного розгляду справи:

1. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.

2. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст. 282 ЦПК України, - форма і зміст заочного рішення:

1. За формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Згідно ст. 283 ЦПК України, - повідомлення про заочне рішення:

1. Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України, вручення судового рішення:

- учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Згідно ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Як вбачається з матеріалів справи, - останнім відомим місцем реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_3 є адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідно, враховуючи останнє відоме місце реєстрації відповідача ОСОБА_3 , та враховуючи положення ч. 9 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка село Стави Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , який видано 06 лютого 2006 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Кубово Пудожського району, Карелія, громадянин Росії, останнє відоме місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

30.07.2001 року позивачка ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , - відповідачем по справі.

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане 30 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, в якому зазначено, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Кубово Пудожського району, Карелія, громадянин Росії, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с. Стави Кагарлицького району Київської області, громадянка України, - одружилися 30.07.2001 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 30 липня 2001 року зроблено запис за № 09.

Прізвище після одруження:

ОСОБА_9 .

Дружини ОСОБА_5 .

Від спільного шлюбу сторони малолітніх чи неповнолітніх дітей не мають, а тому інтереси таких при вирішенні даного спору не враховуються.

Сторони шлюб розривають вперше.

Майнових спорів між сторонами немає.

Відомостей про вагітність позивачки в справі немає.

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Шлюбні відносини між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 фактично припинені з 2012 року року, - з того моменту, коли відповідач ОСОБА_3 покинув помешкання, де сторони спільно проживали, і з того часу сторони взагалі не спілкуються.

Суд вважає, що подальше спільне життя позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 , як подружжя і збереження шлюбу, - суперечить інтересам позивачки ОСОБА_3 .

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 СК України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивачки ОСОБА_2 , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, а також в зв`язку з тим, що сторони більше десяти років фактично не спілкуються між собою, проживають на ріщзних житлових площах та в різних регіонах України, а також, на думку суду, - є пасивна згода відповідача ОСОБА_3 на розірвання шлюбу (після полишення позивача відповідач не цікавиться життям позивачки, не цікавиться життям спільних дітей, неодноразова неявка в судові засідання, що опосередковано вказує на байдужість відповідача на факт розірвання шлюбу), а тому, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - починаючи з початку 2012 року, - відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже більше 10 ти років, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних шлюбно сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше 10 ти років), відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та дані негативні відносини з часом, зважаючи на поведінку відповідача, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - більше 10 ти років, - не проживають як чоловік та жінка, у позивачки ОСОБА_2 відсутнє бажання підтримувати будь які відносини з відповідачем ОСОБА_3 , що є обопільним, в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.

Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивачки на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у позиції позивачки в судовому засіданні, так і опосередкована позиція відповідача, який ігнорує засідання суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно сімейних відносин тривалий час, - більше 10 ти років, спорів майнового спору між сторонами немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати відповідачка після розірвання шлюбу, то суд приходить до висновку щодо залишення позивачці ОСОБА_2 після розірвання шлюбу прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - ОСОБА_5 , - з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивачки ОСОБА_3 , яка і заявила таке клопотання, - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення позивачці ОСОБА_2 прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, що розривається судом, - « ОСОБА_5 ».

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивачка ОСОБА_2 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід залишити за позивачкою ОСОБА_2 , так як вона в судовому засіданні заявила клопотання про залишення судових витрат, понесених нею при розгляді даної справи, - за нею, та відсутності необхідності стягнення таких сум з відповідача ОСОБА_3 на її користь;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 30 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області між ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженцем с. Кубово Пудожського району, Карелія, громадянином Росії), та ОСОБА_10 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою с. Стави Кагарлицького району Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 06 лютого 2006 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 ), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , яке видане 30 липня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис за № 09 від 30 липня 2001 року, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_11 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженці с. Стави Кагарлицького району Київської області, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_2 , виданий 06 лютого 2006 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_1 ), залишити прізвище, яке вона отримала внаслідок реєстрації шлюбу, що розривається, - « ОСОБА_5 ».

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене на умовах та в порядку, який передбачено ст. 284 ЦПК України.

Згідно ст. 284 ЦПК України:

- заочне рішення може буте переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

- заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

- строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На підставі ч. 5 ст. 272 ЦПК України надіслати копію даного рішення сторонам по справі протягом двох днів з дня його складення.

Суддя: Закаблук О.В.