Справа № 712/9982/22
Провадження № 2/712/886/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді - Пироженко В.Д.

при секретарі - Акатової Ю.А.

за участі представника позивача адвоката Шульги П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що на виконання вироку Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2019 року та ухвали Черкаського апеляційного суду від 20.01.2020 року, у справі № 712/14671/18, якими з відповідача стягнуто моральну шкоду в сумі 200 000 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 5700 гривень, видано виконавчі листи.

На виконання виконавчих листів Соснівським відділом ДВС у м. Черкаси 24.02.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61345656 про стягнення з відповідача на користь позивача 200 000 гривень, постанову про відкриття виконавчого провадження № 64763738 про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 21 038,095 грн, постанову про відкриття виконавчого провадження № 61345782 про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 5700 гривень

Згідно відповіді від 06.10.2022 року № 55304 Соснівського ВДВС у м. Черкаси у виконавчому провадженні №№ 61345656 залишок коштів до стягнення становить 179 618,07 грн; у виконавчому провадженні № 64763738 кошти на погашення заборгованості не стягувалися, борг становить 21 038,95 грн; виконавче провадження № 61345782 на суму 5700 грн закрито в зв`язку з його виконанням.

Позивач посилається на вимоги ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказала, що з березня 2020 року по лютий 2022 року включно сума інфляційних втрат становить 37 121,54 грн.; три проценти річних становлять 12 633,15 грн. За розрахунком позивача загальна сума боргу становить 49 754,69 грн., які просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути понесені судові витрати та витрати на правову допомогу.

Ухалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.01.2023 року відкрито провадження по справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу надано термін на подання відзиву на позовну заяву. Відповідач правом подачі відзиву на позовні вимоги позивачки не скористався.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шульга П.М. позовні вимоги позивачки підтримав та просив їх задовольнити. Також заявив про те, що протягом п`яти днів ним буде подано розрахунок на надання правничої допомоги адвокатом.

Відповідач в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не відомі про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18 (686/21962/15-ц) щодо необхідності відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВС України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Судом встановлено, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2019 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 моральної шкоди, 21 038,95 витрат на правничу допомогу. Ухвалою Черкаського апеляційного суду розмір моральної шкоди збільшено до 200 000 гривень та стягнуто витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції 5 700 гривень.

Соснівським районним судом м. Черкаси видано виконавчі листи на дані суми.

На виконання виконавчих листів Соснівським відділом ДВС у м. Черкаси 24.02.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61345656 про стягнення з відповідача на користь позивача 200 000 гривень, постанову про відкриття виконавчого провадження № 64763738 про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 21 038,095 грн, постанову про відкриття виконавчого провадження № 61345782 про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 5700 гривень

Згідно відповіді від 06.10.2022 року № 55304 Соснівського ВДВС у м. Черкаси у виконавчому провадженні №№ 61345656 залишок коштів до стягнення становить 179 618,07 грн; у виконавчому провадженні № 64763738 кошти на погашення заборгованості не стягувалися, борг становить 21 038,95 грн; виконавче провадження № 61345782 на суму 5700 грн закрито в зв`язку з його виконанням.

Частинами 4,6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди, підтвердженого судовим рішенням.

Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2019 року та ухвалою Черкаського апеляційного суду від 20.01.2020 року в частині вирішення цивільного позову про стягнення з відповідача на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 гривень та витрат на правову допомогу. Грошове зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди за вироком суду на даний час не виконано.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується вироком суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних до задоволення.

Позивачем до суду надано розрахунок заборгованості, який ніким не спростований, а тому суд приймає даний розрахунок за належний доказ у даній справі. Суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача за період прострочення зобов`язання з березня 2020 року по лютий 2022 року включно суму інфляційних втрат 37 121,54 грн. та три проценти річних 12 633,15 грн

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про судові витрати суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 13, 18, 137, 141, 263, 261, 264, 265, 268, 279, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 11, 509, 526, 530, 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати та 3% річних в сумі 49 754, 69 грн та 992, 40 грн понесених судових витрат, а всього 50 747,09 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складений 25.05.2023