Справа № 538/1546/21
Провадження № 2/538/8/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2023 року м. Лохвиця
Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Цімботи Л.Г., з участю секретаря судового засідання Дробот О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Лохвицька міська рада Полтавської області про визнання недійсним наказу та скасування запису про державну реєстрацію права власності,
в с т а н о в и в :
Ухвалою суду від 24.12.2021 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
До відкриття провадження у справі 13.12.2021 р. було постановлено ухвалу якою було частково задоволено заяву позивачів (заявників) про забезпечення позову, а саме заборонено відповідачам вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням або передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам земельних ділянок. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21.03.2021 р. вказану ухвалу було змінено, а саме, виключено з резолютивної частини вказівку про заборону вчиняти будь-які дії, пов`язані з передачею у заставу, оренду, суборенду, емфітевзис, користування будь-яким іншим особам.
Під час підготовчого провадження 24.01.22 р. представник відповідача ОСОБА_10 адвокат Здебська О.П. подала відзив на позов, в якому просила в позові відмовити, а заперечення мотивувала тим, що всі земельні ділянки відповідачів сформовані з дотриманням вимог земельного законодавства, вони зареєстровані в Державному земельному кадастрі і право власності на них оформлено за відповідачами у відповідності до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відтак відповідачі є добросовісними набувачами права власності, захист та гарантування прав яких має здійснюватися з дотриманням вимог чинного законодавства. Натомість позивачами не надані належні докази на підтвердження того, що в них виникло право власності саме на ту земельну ділянку, яка була виділена відповідачам, і чи взагалі виникло їх право власності на земельну ділянку на підставі наданого ними державного акту, враховуючи відсутність проекту відведення земельної ділянки, так само позивачами не надано доказів на підтвердження того факту, що відомості про земельну ділянку загальною площею 14,57 га, які передані їм згідно державного акту № 609696 серії Р2, внесені до державного земельного кадастру з присвоєнням відповідних кадастрових номерів та з визначенням відповідних межових знаків цієї ділянки. (т. 1 а.с. 135-143)
Від інших відповідачів у справі під час підготовчого провадження відзиви на позов не надходили.
22.02.2022 р. представник позивачів адвокат Панченко О.В. подала до суду відповідь на відзиви, у якій аргументувала свою позицію додатковими поясненнями, зокрема тим, що 27.01.2004 р. Розпорядженням № 22 голови Лохвицької РДА було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність членам фермерського господарства « ОСОБА_1 », розташованого на території адміністративного підпорядкування Токарівської сільської ради в розмірі 3,52 умовно-кадастрових гектарів (державний акт а право постійного користування землею серії IV-ПЛ № 020312 від 05.11.1997 р.). 04.02.2004 р. було встановлено та погоджено в натурі межі земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_12 . Встановлення меж відбувалося за участю уповноважених осіб. ПП. «Меридіан» було виготовлено Проект відведення земельної ділянки для спільного ведення фермерського господарства громадянам, членам СФГ: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , який було затверджено розпорядженням голови Лохвицької РДА від 26.03.2004 та передано безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 14,57 га для спільного ведення фермерського господарства в межах та розмірах, визначених проектом. Також зобов`язано посвідчити право власності на земельні ділянки вищевказаних громадян, запропоновано відділу земельних ресурсів внести відповідні зміни в земельно-кадастрову документацію. Державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 609694 виданий Токарівською сільською радою 14.04.2004 р. на підставі рішення голови Лохвицької РДА від 26.03.2004 № 92 , посвідчував право власності на земельну ділянку площею 14,57 га. право власності було набуто на законних підставах, вказаний Державний акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 52, виданий Токарівською сільською радою 14.04.2004, і на даний час не оскаржений і не скасований. До 02.05.2009р. документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, був виключно державний акт. На час видачі вказаного державного акту діяв Тимчасовий порядок ведення державного реєстру земель, затверджений Державним комітетом по земельних ресурсах 02.07.2003 № 174. ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 (до смерті, а пізніше його спадкоємець) до 2021р. безперешкодно користувалися земельною ділянкою за цільовим призначенням. (т.2. а.с. 119-120)
Ухвалою суду 22.02.2022 р. до участі у цій справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог залучено Лохвицьку міську раду Полтавської області. ( т.2 а.с. 142)
Ухвалою суду від 01.06.2022 р. підготовче провадження у цій справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с. 230)
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів - адвокат Панченко О.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що в 1997 було відкрите фермерське господарство, йому та іншим виділено землю, яку разом з людськими паями обробляло його фермерське господарство своєю технікою, потім від паїв відмовилися, обробляли лише свою землю також своєю ж технікою, а в 2020 р., коли трактор зламався, наймав людей з іншою технікою, які і обробляли землю. Приблизно в 2021 р. він подав документи для присвоєння належній їм земельній ділянці кадастрового номера, проте отримав відмову, оскільки виявилося, що на цю земельну ділянку вже записані інші власники, через це звернувся до кореспондентів, та в Держгеокадстр, говорив з начальницею ОСОБА_16 , яка відповідала, що не знає, як тепер вирішити ситуацію, рекомендувала звертатися в суд. Відповідаючи на запитання суду пояснив, що його тесть ОСОБА_12 помер в 2009 р., але дочка останнього - ОСОБА_4 прийнявши спадщину, відразу після закінчення 6-місячного строку до нотаріуса за отриманням відповідного свідоцтва не зверталася, оскільки законодавством не обмежений такий строк, а коли вже звернулася, то виявилося, що в реєстрі вже інші власники земельної ділянки.
Представник ГУ Держгеокадастру у Полтавській області в судовому засіданні підтримала заперечення, викладені у відзиві, просила в позові відмовити.
Представник відповідачки ОСОБА_8 адвокат Продан І.О. в судовому засіданні, просила в позові відмовити, підтримала аргументи, викладені у відзиві, а також зазначила, що на її думку вимога про скасування запису про державну реєстрацію є неналежним способом захисту, адже не ґрунтуються на вимогах закону «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень», який з 16.01.2020 такої можливості вже не передбачає, а державний акт виданий на ім`я позивачі серії Р2 № 609694 від 14.04.2004 на її думку є недійсним, а докази надані представником позивача, зокрема копії технічної документації, судом братися до уваги не можуть, оскільки не були подані разом з позовною заявою, а при їх долученні до відповіді на відзив представник позивача не обґрунтовувала поважність причин, які б свідчили про неможливість їх долучення до позовної заяви відразу, і клопотання про поновлення відповідного строку нею не заявлялось.
Представник відповідачки ОСОБА_10 - адвокат Здебська О.П. в судові засідання не з`являлася, хоча ОСОБА_10 про час та місце розгляду справи, зокрема про останнє судове засідання, повідомлялася належним чином, про що свідчить поштова розписка.
Так само в судові засідання жодного разу не з`являлися і інші відповідачі, яким неодноразово направлялися судові повістки за адресами місць їх проживання, зареєстрованими в установленому порядку.
Третя особа Лохвицька міська рада в заяві до суду просила справу розглядати без участі її представника.
Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1 , представника позивачів - адвоката Панченко О.В., представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, представника відповідача ОСОБА_8 - адвоката Продан І.О., дослідивши подані сторонами докази дійшов такого висновку .
Судом встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області наказом від 10.02.2021 року № 1401-СГ, затвердило проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за межами населених пунктів та надало у власність громадянам України земельні ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за межами населених пунктів, а саме:
Відповідно до наданих відповідачем ГУ Держгеокадастру у Полтавській області копій наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою встановлено, що надавались дозволи громадянам на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області за межами населених пунктів, а саме:
відповідно до наказу № 980-СГ від 10.01.2020 такий дозвіл було надано ОСОБА_9 ,
відповідно до наказу № 912-СГ від 10.01.2020 ОСОБА_10 ,
відповідно до наказу № 803-СГ від 09.01.2020 ОСОБА_5
відповідно до наказу № 981-СГ від 10.01.2020 - ОСОБА_7
відповідно до наказу № 976-СГ від 10.01.2020 ОСОБА_6
відповідно до наказу № 5538-СГ від 24.02.2020- ОСОБА_8
(т. 1 а.с.171, 172, 174, 175,176 та т. 2 а.с. 38, 90 )
Копію аналогічного наказу щодо ОСОБА_11 представником відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не було надано ні до відзиву, ні до закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Натомість в матеріалах справи наявний наказ № 2846-СГ від 28.01.2020, яким було відмовлено ОСОБА_11 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою (т. 1 а.с. 173)
Так само представником відповідача ГУ Держгеокадастру у Полтавській області не було надано суду копій відповідних заяв таких осіб про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, що подавались до ГУ Держгекадастру у Полтавській області, хоча про існування таких у відзиві останнім зазначалось.
В матеріалах справи є лише копія заяви про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що надана представником відповідача ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 36,88)
ОСОБА_1 ж на підставі розпорядження Лохвицької райдержадміністрації ще від 20.06.1997 р. № 282 надавалась у постійне користування земельна ділянка площею 38,0 га , що розташована на території Токарівської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. Вказана обставина підтверджується копією державного акту на право постійного користування серії IV-ПЛ № 020312, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 52, виданого 05.11.1997р. (т.2 а.с. 217)
В 2004 р. ПП «Меридіан» виготовлено проект відведення земельної ділянки для спільного ведення фермерського господарства громадянам членам селянського (фермерського) господарства: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 на території Токарівської сільської ради Лохвицького району Полтавської області (т. 2 а.с. 121-136).
Розпорядженням Голови Лохвицької районної державної адміністрації Полтавської області від 26.03.2004 року № 92 затверджено проект відведення земельної ділянки для спільного ведення сільського господарства громадянам, членам селянського (фермерського) господарства « ОСОБА_1 » в розмірі права на земельну частку (пай) в адміністративних межах Токарівської сільської ради (п. 1) та передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 14,57 га для спільного ведення фермерського господарства в межах та розмірах передбачених проектом, громадянам: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 (п. 2). При цьому в п. 3 цього розпорядження зазначено таке: «Посвідчити право власності на земельні ділянки громадянам, зазначеним в п. 2 цього розпорядження, державними актами» (т. 2 а.с. 124).
14 квітня 2004 р. на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_12 був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 609694, в якому зазначено, що їм передається у приватну власність земельна ділянка площею 14,57 га на підставі рішення голови Лохвицької райдержадміністрації від 26.03.2004 р. № 92, земельна ділянка розташована на території Токарівської сільської ради, і передано її для ведення селянського (фермерського) господарства. Вказаний акт зареєстровано в книзі державних актів на право приватної власності на землю за № 52 (т. 1 а.с.26 ).
Реєстрація вказаного державного акту підтверджується і копією-витягом з відповідної «Книги 1 записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян» (т. 2 а.с. 216, 219-221).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Пісківської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_12 (т.1 а.с.23).
Як вбачається з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.07.2021 р. у Другій лохвицькій державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 206/2006 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 , спадщину після його смерті прийняла, зокрема і ОСОБА_4 - дочка спадкодавця, спадкоємець за законом, яка 11.09.2006 р. подала заяву про прийняття спадщини, а 26.07.2021 р. вона звернулася для видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку земельної ділянки площею 14,57 га, що знаходиться на території колишньої Токарівської сільської ради, яку передано на праві власності для спільного ведення селянського (фермерського) господарства, надавши державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 609694... оскільки розмір часток у праві спільної власності ОСОБА_12 не земельну ділянку не визначено за його життя, а також відсутні відомості про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі, нотаріус відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. (т.1 а.с. 24-25).
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що працює у відділі № 2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Полтавській області, раніше про ситуацію зі Шкрьобами не було відомо, а після надходження листа з ГУ, стали піднімати державні акти (а їх близько 26 тис). Раніше державні акти (червоного кольору) не передбачали внесення до них кадастрових номерів. Потім після березня 2004 р державні акти вже видавалися зеленого кольору, де вже передбачалося внесення кадастрових номерів і списків співвласників (за наявності таких). Для фермерських господарств були передбачені державні акти синього кольору. Копія (архівна) державного акту, що був виданий позивачам, як з`ясувалося тоді, знаходилася серед тих державних актів, що видавалися на земельні ділянки для ведення особистого, підсобного господарства.
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що дійсно було звернення кореспондента з приводу ситуації з земельною ділянкою позивачів, а саме з приводу того, що ГУ розпорядилося земельною ділянкою, належною позивачам відповідно до Державного акту, проте таке звернення розглядалось не нею, а заступником начальника юридичного відділу Тандур А.С., була надана відповідна письмова відповідь, а їй про це відомо, бо її робоче місце знаходиться в тому ж кабінеті. Все це відбувалося в 2021 році.
Наведені факти свідчать, що між сторонами склалися земельні правовідносини та правовідносини з приводу конкуруючих інтересів щодо конкретної земельної ділянки, які регулюються такими правовими нормами.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частиною 1 статті 125 ЗК України, в редакції яка діяла на момент виникнення права власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №609694 від 14.04.2004 року, визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною 1 статті 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Статтею 152 ЗК України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю... (ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України).
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Вищевказані приписи цивільного та земельного законодавства передбачають, що захисту підлягає право особи на земельну ділянку, яке порушено іншою особою.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанова Великої Палати Верховного суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Судом встановлено, що позивачі як члени фермерського господарства мали законну підставу для отримання земельної ділянки у власність. Таке право позивачів реалізовано і підтверджене відповідними рішеннями уповноваженого органу державної влади ще в 2004 р.
Натомість аргументи представників відповідачів щодо того, що позивачами не було дотримано порядку формування земельної ділянки, що передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, і що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера, тоді як відповідачами такий порядок був дотримано, суд вважає такими, що не є слушними у цій ситуації і відповідні правові норми, на які посилаються представники відповідачів, не можуть бути застосовані до цих спірних правовідносин, адже земельна ділянка вже перебуває у власності позивачів, позаяк вони отримали таке право ще в 2004 р., тобто до набранням чинності порядку набуття земельних ділянок у власність, що діяв на час оформлення відповідачами прав власності і діє на даний час.
При цьому суд звертає увагу, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28 цс 20) зазначено, що "у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що "рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. … може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. … неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною.
Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зокрема, не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того,такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції".
Така ж позиція викладена у і постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі № 700/314/20.
Таким чином, суд, дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, дійшов висновку, що саме позивачі, які ще раніше набули права власності на спірну земельну ділянку, мали законні сподівання на подальше документальне оформлення належної їм земельної ділянку у відповідному земельному реєстрі, за відсутності для цього законних перешкод, а відмова їм у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, свідчить про порушення відповідачами прав власності позивачів, оскільки при винесенні спірного наказу № 1401-СГ було допущено ряд порушень, а саме не було належним чином перевірено перебування спірної(их) земельної(их) ділянки(ділянок) у власності інших осіб , внаслідок чого було передано її у власність відповідачам . При цьому судом не було встановлено жодної недобросовісності щодо оформлення документально земельної ділянки у відповідному реєстрі зі сторони позивачів.
Переконливого висновку про допущені порушення ГУ Держгеокадастру у Полтавській області суд дійшов враховуючи , зокрема і те, що, по перше, з документів, наявних в матеріалах справи , а саме з наказу № 2846-СГ від 28.01.2020 (т. 1 а.с.173 ), вбачається що ОСОБА_11 було відмовлено у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою, наказу протилежного змісту надано не було, а відтак не зрозуміло, яким чином видався наказ № 1401-СГ, в частині, що стосувався цієї особи, по друге, при розробленні документації із землеустрою на ім`я ОСОБА_8 також були допущені певні недоліки, про які зазначено вище по тексту, що також дає підстави для висновку про неправомірність видання наказу № 1401-СГ, і по третє, інші відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 взагалі відзивів не подавали, до суду не з`являлися, будь-яких заперечень не висловлювали. При цьому, слід зауважити, що частина відповідачів є молодими людьми ( ОСОБА_7 - 1999 р.н., ОСОБА_8 - 1999 р.н., ОСОБА_11 - 2000 р.н.), тому суд приходить також і до висновку, що оформлення на їх ім`я земельних ділянок відбувалося з метою можливого перепродажу або надання в оренду в подальшому таких ділянок конкретним третім особам, тобто може свідчити про отримання ними чи третіми особами інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим, на що звернуто увагу і Верховним Судом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивачів про визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 1401-СГ від 10.02.2021р., яким затверджено проект землеустрою та надано відповідачам у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, підлягає задоволенню.
Що стосується вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності відповідних земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за відповідачами, суд вважає її такою, що не ґрунтується на вимогах Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Так, зокрема, абз. 1та 2 ч. 3 ст. 26 цього Закону визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Враховуючи положення цієї норми, суд констатує, що оскільки наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 1401-СГ від 10.02.2021 р. визнано недійсним, то і право власності кожного з відповідачів на відповідні земельні ділянки підлягають припиненню, і таке припинення підлягає відповідній державній реєстрації.
Проте, суд зауважує, що цим рішенням суду відповідачі не позбавляється можливості та права набути права власності на інші земельні ділянки таких же саме розмірів та з таким же саме цільовим призначенням з дотриманням чинного законодавства та відповідного порядку.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Кожним із позивачів було сплачено судовий збір при подачі позову по 908 грн(т. 1 а.с. 1-8), а також при подачі заяви про забезпечення позову по 454 грн (т. 1 а.с. 74-77 ).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З врахуванням того, що вимоги позивачів підлягають задоволено частково (одна з двох вимог), то з відповідачів підлягають стягненню на користь кожного з позивачів 50 % сплаченого судового збору за подачу позову, а також підлягає відшкодуванню і судовий збір сплачений за подачу заяви про забезпечення позову.
Таким чином з кожного з 8-ми відповідачів на користь кожного з позивачів підлягає стягненню по 113 грн 50 коп.
Що стосується судових витрат понесених відповідачем ОСОБА_8 , про вирішення яких було заявлено її представником під час судових дебатів, то суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2), при цьому частиною третьою цієї статті визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо.
Суд вважає, що в при вирішенні цього питання слід враховати поведінку сторони відповідача ОСОБА_8 , а саме її представника, за заявами якої неодноразово відкладались як підготовче, так і судові засідання, а саме:
-28.01.2022 (клопотання про надання строку для подання відзиву) (т.1 а.с.179);
-22.02.2022 (поряд з клопотанням представника позивача про залучення третьої особи, та клопотанням ГУ Держгеокадастру у Полтавській області і представником відповідача Тимошенко Н.О. заявлялось клопотання, що було занесене до протоколу судового засідання, про відкладення засідання) (т.2 а.с. 140-141);
-15.03.2022 (поряд з клопотанням представника позивачів, клопотанням ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про відкладення засідання у зв`язку з воєнним станом заявлялось і клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про відкладення з цієї ж причини) (т. 2 а.с.147-148);
-15.04.2022 (клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про перенесення засідання)(т. 2 а.с.168);
-17.05.2022 (клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про перенесення засідання, занесене до протоколу судового засідання) (т. 2 а.с.208);
-27.06.2022 (клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про відкладення судового засідання 30.06.2022 через зайнятість в іншому процесі) (т. 2 а.с. 237, 251);
-17.11.22 відкладено через відсутність відеозв`язку з представником відповідачки ОСОБА_8 адвоката Продан І.О. (т.3 а.с. 105);
-13.12.2022 представником відповідачки ОСОБА_8 адвокатом Продан І.О. подано клопотання про зупинення провадження до вирішення іншої справи (т. 3 а.с. 122-123), яке розглядалося в судовому засіданні 17.01.2023 і судове засідання цього дня було відкладено знову за заявою адвоката Продан І.О. (т.3 а.с. 152-154);
-22.02.2023 (клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про відкладення судового засідання 28.02.2022 через зайнятість в іншому процесі) (т. 3 а.с. 177, 183).
Таким чином, відкладення судових засідань за клопотанням представника цього відповідача становило майже 50% випадків.
Тому враховуючи викладене, та положення, зокрема п. 3 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відшкодування відповідачу ОСОБА_8 витрат (чи будь-якої частини), понесених нею на правову допомогу.
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області 13.12.2021 р. з врахуванням ухвали Полтавського апеляційного суду від 21.03.2021 р., в силу положень ч. 7 ст. ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Лохвицька міська рада Полтавської області про визнання недійсним наказу та скасування запису про державну реєстрацію права власності задовольнити частково.
Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 1401-СГ від 10.02.2021 року, яким затверджено проекти землеустрою та надано у власність земельні ділянки площею по 2 га для ведення особистого селянського господарства:
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України.
Повне рішення складено 12 травня 2023 р.
Суддя Лохвицького
районного суду Л.Г.Цімбота