КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/9460/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Кушнір Валерія Дмитрівна на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру

АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №1512 та є предметом іпотеки згідно із іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №1516 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року з подальшими змінами та доповненнями в загальному розмірі 188 857,61 доларів США, з яких 136 503,14 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 52 534,47 доларів США - заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом на користь ОСОБА_1 шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону, із визначенням вартості майна при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

Також просила виселити ОСОБА_2 та усіх мешканців з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого постійного житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 12 258 грн та понесені витрати на правничу допомогу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року позовні вимоги залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Кушнір В.Д. з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було встановлено обставину наявності у ОСОБА_2 невиконаного основного зобов`язання перед позивачем, як підстави для виникнення у останньої права на звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Вважає, що судом першої інстанції було грубо порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що в кінцевому результаті призвело до незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ч.6 статті 3, ст.ст.33, 39, 40, 41 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК УРСР, адже обставина наявності у ОСОБА_2 невиконаного основного зобов`язання перед позивачем, як підстави для виникнення у останньої права на звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення всіх мешканців, є повністю підтвердженою доказами, наявними в матеріалах справи та жодним чином не спростована ОСОБА_2 .

Тому, вважає, що позовні вимоги є повністю обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення в порушення вимог статті 263 ЦПК України не відповідає вимогам законності та обґрунтованості та не ґрунтується на засадах верховенства права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

ОСОБА_6 - представник ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Зазначає, що до позовної заяви представником позивача не було додано письмового повідомлення іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» іпотекодавцю - ОСОБА_2 щодо дострокового виконання основного зобов`язання.

Відповідно до Протоколу електронного аукціону №UА-ЕА-2018-02-28-00255-а, ПАТ «Дельта-Банк» виставив на аукціон активи: право вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року, укладеним з фізичною особою. Забезпечення: трикімнатна квартира, загальною площею - 104,0 кв.м, житловою- 52,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_3 . Іпотекодавцем є позичальник за початковою ціною 4 894 713 грн. 67 коп. Продаж здійснено за 978 942 грн 73 коп.

За дублікатом квитанції №0.0..1 від 03.05.2018 року сплачено АТ «Дельта Банк» 978 942 грн. 73 коп.

Згідно з Договором №461/К купівлі-продажу майнових прав, укладеного між АТ «Дельта Банк», з однієї сторони та позивачем, з другої сторони, продавець передав у власність покупцеві майнові права. За продаж майнових прав покупець сплатив продавцю кошти в розмірі 978 942 грн 73 коп.

14.05.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №2615/0408/71-026-2-26 на умовах Договору №461/К купівлі- продажу майнових прав від 14.05.2018 року та на підставі протоколу електронних торгів №UА-ЕА- 2018-02-28-00255-а первісний іпотекодержатель передав (відступив новому іпотекодержателю права вимоги за договором іпотеки, що укладений між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем-1 №2615/0408/71 -026-2-26 від 07.04.2008 року.

Відповідно до п.2.5. договору відступлення права вимоги за іпотечним договором №2615/0408/71 -026-2-26 від 14.05.2018 року первісний іпотекодержатель зобов`язався надіслати повідомлення боржнику про здійснення відступлення права вимоги за Договором іпотеки.

Вказує, що до матеріалів справи не надано повідомлення ПАТ «Дельта Банк» на виконання вимог ст.24 ЗУ «Про іпотеку» відповідача про відступлення права вимоги позивачу.

Разом з позовною заявою представником позивача було надано повідомлення від 22.05.2018 року про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору в порядку ст.35 ЗУ «Про іпотеку», адресованого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , яке було повернуто адресату відділенням поштового зв`язку за закінченням встановленого строку зберігання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка

ОСОБА_2 мала кредитні зобов`язання перед ВАТ «Сведбанк», а згодом перед ПАТ «Дельта Банк», проте до матеріалів справи не додано докази надіслання вимоги кредитором ПАТ «Дельта Банк» щодо неналежного виконання або не виконання ОСОБА_2 основного зобов`язання.

Тому, ОСОБА_2 не була поінформована ПАТ «Дельта Банк» про відступлення права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 на підставі ст.24 ЗУ «Про іпотеку», а тому придбання позивачем на електронних торгах лоту щодо майнових вимог до відповідача не може бути безумовною підставою набуття права власності на квартиру, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору №2615/0408/71-026, укладеного 07.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», з однієї сторони та ОСОБА_2 , з другої сторони банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 200 000 доларів США на строк по 07.04.2022 року, а позичальниця зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти та виконати зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені Договором.

Також встановлено, що 22.06.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступало від імені Відкритого товариства «Сведбанк», з однієї сторони та між ОСОБА_2 , з другої сторони було укладено Договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №2615/0408/71-026, сторони домовились про те, що на дату укладення Договору заборгованість за кредитом складає 163 703 долари США 62 центи. Прострочена заборгованість за кредитом відсутня.

Згідно із заявою на видачу готівки №2 від 07.04.2008 року ОСОБА_2 отримала у ВАТ «Сведбанк» 1 010 000 грн.

Відповідно до договору від 07.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_7 , який діяв в інтересах ОСОБА_8 , з однієї сторони та ОСОБА_2 , з другої сторони, продавець продала належну їй на праві власності, а покупець придбала квартиру АДРЕСА_2 за 1 222 569 грн 65 коп.

Згідно з реєстраційним посвідченням №001301 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна квартира АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Коптєловою О.Р. 07.04.2008 року.

Відповідно до іпотечного договору №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», з однієї сторони та ОСОБА_2 , з другої сторони, сторони домовились, що на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю трикімнатну квартиру

АДРЕСА_2 . За згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 1 222 700 грн, що станом на момент укладання угоди становить за курсом НБУ 242 118,81 доларів США.

За п.11 іпотечного договору №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у тому числі, якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, у тому числі - у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання.

При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, то іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов Договору.

Згідно з п.12 іпотечного договору №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя:

- за рішенням суду;

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до п.2.1 Договору про внесення змін до кредитного договору №2615/0408/71-026 забезпечення виконання зобов`язань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного Договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання виступає іпотека об`єкта нерухомості, що придбавається позичальником за Договором купівлі-продажу, зазначеним в п.1.4 цього Договору. Сторони домовились, що умови передачі об`єкта нерухомості в іпотеку та звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються чинним законодавством і іпотечним договором, що укладається між банком і позичальником.

За ст.3 ЗУ «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з п.16 іпотечного договору №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених ст.17 ЗУ «Про іпотеку». Усі зміни та доповнення до цього Договору дійсні за умови, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані сторонами.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

За ст.12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст.24 ЗУ «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За ст.35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно зі ст.36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

За ст.38 ЗУ «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір.

У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

До позовної заяви представником позивача не було додано письмового повідомлення іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» іпотекодавцю - ОСОБА_2 щодо дострокового виконання основного зобов`язання.

Відповідно до Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-02-28-00255-а, ПАТ «Дельта-Банк» виставив на аукціон активи: право вимоги за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року, укладеним з фізичною особою. Забезпечення: трикімнатна квартира, загальною площею - 104,0 кв.м, житловою- 52,0 кв.м за адресою:

АДРЕСА_5 . Іпотекодавцем є позичальник за початковою ціною 4 894 713,67 грн. Продаж здійснено за 978 942 грн 73 коп.

За дублікатом квитанції №0.0..1 від 03.05.2018 року ОСОБА_1 сплатила АТ «Дельта Банк» 978 942 грн. 73 коп.

Згідно з Договором №461/К купівлі-продажу майнових прав, укладеного між АТ «Дельта Банк», з однієї сторони та ОСОБА_1 , від імені якої діє представник за довіреністю ОСОБА_9 , з другої сторони, продавець передав у власність покупцеві майнові права. За продаж майнових прав покупець сплатив продавцю кошти в розмірі 978 942 грн 73 коп.

Встановлено, що 14.05.2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 на умовах Договору №461/К купівлі-продажу майнових прав від 14.05.2018 року та на підставі протоколу електронних торгів №UA-EA-2018-02-28-00255-а, первісний іпотекодержатель передав (відступив новому іпотекодержателю права вимоги за договором іпотеки, що укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року.

Відповідно до п.2.5. договору відступлення права вимоги за іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 14.05.2018 року первісний іпотекодержатель зобов`язався надіслати повідомлення боржнику про здійснення відступлення права вимоги за Договором іпотеки.

Разом з позовною заявою представником позивача було надано повідомлення ОСОБА_9 від 22.05.2018 року про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», адресованого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , яке було повернуто адресату відділенням поштового зв`язку за закінченням встановленого строку зберігання.

У відзиві представником відповідача було зазначено про те, що 07.03.2019 року ОСОБА_2 дізналась про реєстрацію майнових прав лише після того, як представник позивача ОСОБА_9 прибув до квартири, належної відповідачу та стверджував, що квартира належить ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За договором №461/К купівлі-продажу майнових прав ОСОБА_1 належить право вимоги за договором іпотеки.

Відповідачу ОСОБА_2 належить право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Представником позивача до позовної заяви було додано копію рішення Дарницького районного суду м. Києва по цивільній справі №753/7612/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антипової І.В. про визнання договору та відступлення права вимоги недійсними, а також постанову Київського апеляційного суду від 17.08.2021 про скасування рішення суду.

Представником позивача визнано те, що відповідачка не погоджувалась з переходом права вимоги до ОСОБА_1 .

Згідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Звертаючись до суду з позовною заявою представник позивача вказала на те, що права позивача порушено ОСОБА_2 , оскільки вона не виконує зобов`язання за кредитним договором та зобов`язана була сплатити 5 610 969 грн 39 коп.

Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідач набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 відповідно до договору від 07.04.2008 року за ціною 1 222 569 грн 65 коп.

Представником позивача до позовної заяви було додано заяву на видачу готівки ВАТ «Сведбанк» відповідачу у розмірі 1 010 000 грн.

Таким чином, сума коштів, сплачених продавцю квартири №92 07.04.2008 перевищувала 1 010 000 грн.

Представником позивача відповідно до змісту позовної заяви вказано про те, що 25.05.2012 року право вимоги за кредитним та іпотечним договорами було відступлено ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а на підставі постанови Правління НБУ від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 прийнято рішення №181 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту 2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року ОСОБА_2 сплачувала заборгованість та відсотки за кредитним договором до 10.08.2014 року включно.

В судовому засіданні ОСОБА_2 вказала про те, що кошти не було зараховано, а на звернення до кредитора щодо надання реквізитів для зарахування коштів по сплаті заборгованості відповіді не було отримано.

Разом з тим, згідно виписки за кредитним договором від 10.09.2014 року до 11.05.2018 року нараховано заборгованість.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.4.2 Договору №461/К купівлі-продажу майнових прав від 14.05.2018 року покупець підписанням договору погодилась, що продавець не відповідає перед покупцем за неотримання покупцем грошових коштів або іншого майна, які покупець очікував отримати від майнових прав (включно із правами вимоги). Укладаючи договір та набуваючи у власність майнові права.

Відповідно до публічної інформації, розміщеної на сайті Національного Банку України 02.10.2015 року, за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ухвалено рішення № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", який віднесено до категорії проблемних в жовтні 2014 року.

Згідно з випискою, розрахунком заборгованості за договором кредиту, завіреною начальником відділу супроводження операцій "ТВБВ" АТ "Дельта Банк" розрахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитом здійснено за період від 10.09.2014 року до 10.05.2018 року.

Отже, заборгованість нарахована від 10.09.2014 року до 10.05.2018 року

Відповідач ОСОБА_2 мала кредитні зобов`язання перед ВАТ «Сведбанк», а згодом перед ПАТ «Дельта Банк».

Враховуючи наявні у справі докази, суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції не було встановлено обставину наявності у ОСОБА_2 невиконаного основного зобов'язання перед позивачем як підстави для виникнення у останньої права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції було грубо порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи, що призвело до незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ч.6 статті 3, ст.ст.33, 39, 40, 41 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК УРСР, так як обставина наявності у ОСОБА_2 невиконаного основного зобов`язання перед позивачем як підстави для виникнення у останньої права на звернення стягнення на предмет іпотеки є повністю підтвердженою доказами, наявними в матеріалах справи та жодним чином не спростована ОСОБА_2 .

Таким чином, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки є повністю обґрунтованими та підлягали до задоволення, так як оскаржуване рішення в цій частині в порушення вимог статті 263 ЦПК України не відповідає вимогам законності та обґрунтованості та не ґрунтується на засадах верховенства права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог в частині виселення, то вони не підлягають до задоволення, оскільки є передчасними.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2008 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року з подальшими змінами та доповненнями в загальному розмірі 188 857,61 доларів США, з яких 136 503,14 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 52 534,47 доларів США - заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом на користь ОСОБА_1 шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону, із визначенням вартості майна при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє - адвокат Кушнір Валерія Дмитрівна задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою Оксаною Ростиславівною за реєстровим №1512 та є предметом іпотеки згідно із іпотечним договором №2615/0408/71-026-Z-26 від 07.04.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. за реєстровим №1516 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2615/0408/71-026 від 07.04.2008 року з подальшими змінами та доповненнями в загальному розмірі 188 857,61 доларів США, з яких 136 503,14 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 52 534,47 доларів США - заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитом на користь ОСОБА_1 шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону, із визначенням вартості майна при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: