У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2023 Справа №607/7776/23

місто Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Герчаківська О. Я., ознайомившись із заявами ОСОБА_1 , адвоката Марусича Максима Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Теребовлянський ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області ПівденноЗахідного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) про визнання розписки недійсною,

В С Т А Н О В И Л А:

01 травня 2023 року на адресу суду надійшла поштовим відправленням заява про забезпечення позову ОСОБА_1 до подання позову. Також адвокат Марусич М. С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Теребовлянський ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області ПівденноЗахідного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) про визнання розписки недійсною. Вказана заява подана через систему «Електронний суд» та зареєстрована Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 01 травня 2023 року

Отож, одночасно до суду надійшли дві ідентичні заяви про забезпечення позову: через систему «Електронний суд», якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 607/7781/23 та засобами поштового зв`язку, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 607/7776/23.

Згідно положень ч. 1 ст. 188 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача (п. 1 ч. 1 ст. 188 ЦПК України).

Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу (ч. 7 ст. 188 ЦПК України).

Так, як цивільний процесуальний закон не передбачає можливості об`єднання заяв про забезпечення позову, вважаю за необхідне у порядку, передбаченому ч. 9 ст. 10 ЦПК України, застосувати аналогію закону.

З огляду на вказане, заяву про забезпечення позову № 607/7776/23 слід об`єднати в одне провадження із заявою № 607/7781/23, присвоївши справі № 607/7776/23.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 та адвокат Марусич М. С., який діє в її інтересах, зазначили, що до суду буде подано позовну заяву про визнання розписки недійсною.

02 червня 2021 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області було прийнято рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в межах вартості майна, одержаного в спадщину заборгованість за борговою розпискою від 12 червня 2017 року в розмірі 13 333,33 дол. США.

Оскільки ОСОБА_1 не було відомо про грошову розписку свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , розписки написані від руки не схожим почерком її чоловіка (буде проводитись почеркознавча експертиза), без присутності свідків, тому наразі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір про визнання розписки недійсною, за вирішенням якого позивачка звертається з позовом до суду. Предметом позову є визнання боргової розписки укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 12 червня 2017 року, недійсною.

10 грудня 2021 року головним державним виконавцем Теребовлянського ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області ПівденноЗахідного МУМЮ (м. ІваноФранківськ) відкрито виконавче провадження за № 67837699 на підставі виконавчого листа № 606/62/21, виданого 10 листопада 2021 року згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в межах вартості майна, одержаного в спадщину заборгованість за борговою розпискою від 12 червня 2017 року в розмірі 13 333,33 дол. США.

Державним виконавцем проводяться в примусовому порядку виконавчі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» щодо стягнення заборгованості, а саме: накладено арешт на усе майно та кошти ОСОБА_1 .

Позивач вважає за необхідне для забезпечення виконання рішення суду за позовом, який містить вимоги саме немайнового характеру, у разі, якщо ухвалення рішення суду відбудеться на користь позивача, застосувати заходи для забезпечення позову у вигляді зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості по виконавчому провадженню до прийняття рішення суду за позовом ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною

Існує реальна загроза продажу арештованого майна ОСОБА_1 , в результаті це може суттєво ускладнити або навіть зробити неможливим виконання судового рішення, у разі якщо воно буде ухвалено на користь позивача.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що кошти ОСОБА_1 будуть стягнуті, або буде реалізовано арештоване майно в результаті цього кошти будуть направлені на погашення заборгованості, а боржник не зможе захистити або поновити свої права в межах даного судового провадження без нових звернень до суду.

У разі не зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у виконавчому провадженні на час розгляду позову про визнання боргових розписок недійсними, може призвести до незаконного стягнення при примусовому виконанні оскаржуваних розписок грошових коштів з ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 та адвокат Марусич М. С., який діє в інтересах ОСОБА_1 просив суд забезпечити позов шляхом зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості у виконавчому провадженню № 67837699, відкритому на підставі виконавчого листа № 606/62/21, виданого 10 листопада 2021 року, згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року до набрання рішенням суду законної сили за позовом ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будьякій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Пунктом 2 частини 1 ст. 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, а відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Судом встановлено, що 02 червня 2021 року рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області у справі № 606/62/21 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця задоволено. Стягуто, зокрема, із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13 333,33 доларів США за борговою розпискою від 12 червня 2017 року.

10 грудня 2021 року головним державним виконавцем Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) П`ятковським В. І. відкрито виконавче провадження № 67837699 з виконання виконавчого листа, виданого на виконання вищевказаного рішення.

Також 10 грудня 2021 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

17 червня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 212/7106/21 вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Як вбачається зі змісту поданої заяви представник позивача просить забезпечити позов шляхом зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості у виконавчому провадженні № 67837699, відкритому на підставі виконавчого листа № 606/62/21, виданого 10 листопада 2021 року, згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року до набрання рішенням суду законної сили за позовом ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною.

Особливості застосування чинного законодавства щодо забезпечення позову судам роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», в пункті 2 якої зазначено, що, вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того що наведений наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК (станом на дату винесення постанови) перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною четвертою зазначеної статті.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Статтями 284288 ЦПК України передбачено порядок перегляду, скасування та оскарження заочного рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що заявник не скористалась своїм правом на перегляд чи оскарження рішення суду, воно набрало законної сили та виконується у примусовому порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

З наданих заявником документів слідує, що у рамках виконавчого провадження державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 67837699 постановою про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2021 року.

На переконання суду, положення статей 149153 ЦПК України, які регламентують забезпечення позову, не можуть застосовуватися для зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили і підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», адже дані про те, що виконавчий документ оскаржується боржником у судовому порядку відсутні.

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 1488цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 726/822/21.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття таких заходів призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Ініціюючи забезпечення позову, представник заявника у заяві не обґрунтував, в чому полягають об`єктивні ризики стягнення коштів із ОСОБА_1 або реалізації арештованого майна.

Виконавче провадження відкрите та арешт на все майно заявниці накладено 10 грудня 2021 року, тобто більше року назад, арешт на кошти заявниці накладено 17 червня 2022 року, тобто більше 10 місяців назад. Відтак, за заявою ОСОБА_2 державний виконавець розпочав примусове виконання виконавчого листа № 606/62/21 від 10 листопада 2021 року, однак докази про те, що вказаний документ оскаржується боржником у судовому порядку при матеріалах заяви відсутні, що виключає зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

ОСОБА_1 та її представником не надано суду жодних доказів вчинення державним виконавцем будьяких дій, спрямованих на стягнення коштів чи відчуження майна заявниці в період з червня 2022 року до дня подання заяви про забезпечення позову.

Безпідставна заборона вчинення виконавчих дій, а фактично зупинення стягнення на підставі виконавчого документа щодо стягнення заборгованості у виконавчому провадженні № 67837699, відкритому на підставі виконавчого листа № 606/62/21, виданого 10 листопада 2021 року, згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 червня 2021 року до набрання рішенням суду законної сили за позовом ОСОБА_1 про визнання розписки недійсною порушує права стягувача та позбавляє його можливості реалізації права на виконання рішення суду, гарантованого Конвенцією права на справедливий суд.

Доказів на підтвердження існування очевидного та об`єктивного характеру загрози порушення прав позивача суду не надано, а сам зміст заяви зводиться до відображення припущень заявниці та її представника. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріальноправових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20, провадження № 6117180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 1290гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову заявником не доведено, що права ОСОБА_1 можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також не надано підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду та доказів того, що виконавчий документ оскаржується боржником у судовому порядку.

За цих обставин, суд не може обмежувати гарантії стягувача щодо виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки позивачем не наведено достатніх підстав для застосування вказаного заходу забезпечення позову, а також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяв ОСОБА_1 та адвоката Марусича М. С. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову.

Керуючись ст.ст. 149153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяви ОСОБА_1 та адвоката Марусича Максима Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Теребовлянський ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області ПівденноЗахідного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) про визнання розписки недійсною № 607/7776/23 та № 607/7781/23 об`єднати в одне провадження, присвоївши справі № 607/7776/23.

У задоволенні заяви адвоката Марусича Максима Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Теребовлянський ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області ПівденноЗахідного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) про визнання розписки недійсною відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська