ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1671/20 Номер провадження 22-ц/814/17/23Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Жили Павла Сергійовича

на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2021 року у складі судді Хоменко Д. Є.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Ставицька Любов Григорівна, приватний нотаріус Бондар Ірина Михайлівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про припинення обтяження та вилучення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який мотивовано тим, що вона є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до Першої Лубенської державної нотаріальної контори, проте їй було повідомлено про неможливість вчинення нотаріальних дій стосовно оформлення спадщини на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 у зв`язку із наявною забороною відчуження даного нерухомого майна.

Згідно Інформаційної довідки № 206947125, виданої 16.04.2020 державним реєстратором відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Лубенської райдержадміністрації, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є два обтяження: за номером 6472115 від 28.01.2008 та 6472474 від 29.03.2011.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 29.01.2020, яке набрало законної сили 05.03.2020, у справі № 539/1812/19 за її позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» визнано припиненим кредитний договір № PML-D04/002/2008 від 28.01.2008 та договір наступної іпотеки, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 .

Посилаючись на вказані обставини, просила суд припинити обтяження та вилучити записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 6472115 від 28.01.2008 та реєстраційним номером обтяження 6472474 від 29.03.2011.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Знято обтяження та вилучено записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером обтяження 6472115 від 28.01.2008 та реєстровим номером обтяження 6472474 від 29.03.2011.

Рішення суду мотивовано тим, що продовження заборони відчуження майна після визнання припиненим договору іпотеки перешкоджає позивачу в реалізації її прав, як власника майна.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 вересня 2021 року у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Жила П. С. порушує питання про скасування заочного рішення суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалення по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи 29.03.2021, хоча представником відповідача неодноразово направлялися на адресу суду клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, однак дані клопотання були проігноровані судом.

Вказує, що ПАТ «ОТП Банк» був повідомлений про смерть ОСОБА_4 14.01.2011, що підтверджується претензією кредитора, яка направлена до 1-ої Лубенської державної нотаріальної контори 14.01.2011, тобто ПАТ «ОТП Банк» протягом шести місяців звернувся до нотаріуса з вимогою (претензією) до спадкоємців, а тому висновок суду щодо пропуску кредитором встановленого статтею 1281 ЦК України строку є безпідставним.

Крім того, у зв`язку з відсутністю у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину вважає, що перебіг вказаного строку не розпочався, а тому не є пропущеним.

Посилається також на те, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем після померлого позичальника та іпотекодавця ОСОБА_4 , не є стороною кредитного договору чи договору факторингу, не є власником спірного нерухомого майна, а тому права позивача жодним чином не порушуються.

Зазначає, що на час подання апеляційної скарги в провадженні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області знаходиться заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд заочного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.01.2020 у справі № 539/1812/19 про визнання припиненими договорів, а у даній справі судом вирішено справу та задоволено позов на підставі вказаного рішення, яке переглядається судом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Антіхович В. В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 25 січня 2022 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року у справі № 539/1812/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 березня 2023 року апеляційне провадження відновлено, справу призначено до розгляду в судовому засіданні, про дату, час та місце проведення якого усі учасники справи були повідомлені в порядку, встановленому частиною шостою, пунктом 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на офіційні електронні адреси, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 10.04.2023.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, четвертою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 206947125, виданої 16.04.2020 державним реєстратором відділу з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації Лубенської райдержадміністрації Іващук О. Г., у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні два обтяження: за номером 6472115 від 28.01.2008 та 6472474 від 29.03.2011 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності БН від 14.12.1995, виданого виконавчим комітетом Лубенської міської ради Полтавської області.

Вказані обтяження зареєстровані приватним нотаріусом Ставицькою Л. Г. на підставі повідомлення 02/108, 28.01.2008, ЗАТ «ОТП Банк» та приватним нотаріусом Бандар І. М. на підставі договору про відступлення права вимоги, 1677, 18.03.2011.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду від 29 січня 2020 року у справі № 539/1812/19 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнано припиненими укладені між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 кредитний договір № ML-D04/002/2008 від 28.01.2008 та договір наступної іпотеки № PML-D04/002/2008 від 28.01.2008, зареєстрований в реєстрі за номером 192.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 листопада 2022 року у задоволенні заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про перегляд заочного рішення суду від 29 січня 2020 року відмовлено.

Відповідно до статті 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Згідно частини четвертої статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

В порядку, встановленому частиною першою статті 354, статтею 355 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 січня 2020 року у справі № 539/1812/19 після розгляду судом заяви про перегляд заочного рішення в установленому порядку та строки відповідачем не була подана, 24 грудня 2022 року дане судове рішення набрало законної сили та відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, пункту 7 частини третьої статті 2, статті 18, частини четвертої статті 82 ЦПК України воно є обов`язковими для виконання, а встановлені цим рішенням обставини мають преюдиційне значення та не доказуються при розгляді цієї справи, участь у якій беруть ті самі особи, стосовно яких встановлені ці обставини.

Так, вказаним судовим рішенням встановлено, що 28 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір № ML-D04/002/2008, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 106 188,00 грн строком до 23.01.2023. Крім того, цього ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер та на майно померлого в Першій Лубенській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа за заявами спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про прийняття спадщини.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір про відступлення права вимоги, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання та права вимоги за кредитним договором № MI -D04/002/2008 від 28.01.2008.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05 травня 2015 року у справі № 539/4396/14, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 червня 2015 року та набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором спадкодавця у зв`язку із пропуском кредитором строку, встановленого статтею 1281 ЦК України для пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Пославшись на те, що строки, встановлені статтею 1281 ЦК України є преклюзивними та наслідком їх спливу є втрата кредитором права вимоги до спадкоємців померлого боржника, суд визнав припиненими основне зобов`язання за кредитним договором від 28.01.2008 № ML-D04/002/2008, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 , та додаткове зобов`язання за договором наступної іпотеки № РML-D04/002/2008 від 28.01.2008.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Право на справедливий розгляд судом, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинне тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Держав.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної (правової) визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів («Brumarescu проти Румунії», № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

У цій справі доводи апеляційної скарги представника відповідача спрямовані на перегляд обставин, встановлених остаточними судовими рішеннями, у непередбачений законом спосіб, тому такі доводи відхиляються апеляційним судом, який не наділений повноваженнями ревізувати судові рішення, що набрали законної сили.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою (пункт 46 постанови Великої Палата Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).

Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а також припинення таких зобов`язань (подібний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Великої Палати Верховного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17).

Припинення зобов`язання означає, що учасники зобов`язання втратили свої права та обов`язки за зобов`язанням, тобто кредитор вже не має права вимагати, а боржник не має обов`язку виконувати. Для припинення зобов`язання необхідне існування певної обставини, тобто юридичного факту, з настанням якого закон або договір пов`язує припинення зобов`язання.

Таким чином, встановивши факт припинення зобов`язання за іпотечним договором, на підставі якого накладено заборону відчуження нерухомого майна - 3 кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок неможливості його виконання через пропуск кредитором строку пред`явлення вимог до спадкоємців померлого боржника, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що таке обтяження спадкового майна порушує права позивача ОСОБА_1 , як власника спірного майна, та задовольнив заявлені позивачем вимоги.

Доводи апелянта, що права позивача не є порушеними, оскільки ОСОБА_1 не є спадкоємцем після померлого позичальника та іпотекодавця ОСОБА_4 , суперечать фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Часом відкриття спадщини згідно частини другої статті 1220 ЦК України є день смерті особи (спадкодавця) або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, прийнявши в установленому законом порядку спадщину після смерті свого батька 18.07.2010 позивач ОСОБА_1 набула прав володіння та користування спадковим майном, а тому може захищати свої порушені права та інтереси, вимагаючи захисту цивільних прав судом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, чи судом у визначених законом випадках.

Оскільки наявність заборони відчуження майна за договором наступної іпотеки № РML-D04/002/2008 від 28.01.2008, що визнаний судом припиненим, порушує права позивача вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319 ЦК України), відповідно до статті 319 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею правомочностей власника спірного нерухомого майна, не пов`язаних із позбавленням володіння, у тому числі шляхом зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Пунктом 9 статті 34, статтею 74 Закону України «Про нотаріат» встановлено вчинення нотаріусами нотаріальної дії зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягають державній реєстрації.

Відповідно до абзацу дванадцятого підпункту 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 29.01.2020, яке набрало законної сили, договір іпотеки, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 , визнано припиненим, а продовження заборони перешкоджає ОСОБА_1 в реалізації її прав, як власника майна, а тому дійшов обґрунтованого висновку про скасування обтяження нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення не вказують.

Посилання в апеляційній скарзі про розгляд справи за відсутності відповідача не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки про день, час та місце судового засідання відповідач - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був повідомлений в установленому статтями 128, 130 ЦПК України порядку, про що свідчить розписка у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення (а. с. 68, т. 1), клопотання про участь у цьому судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідач до суду не подавав, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, тому відповідно до частин третьої, четвертої статті 223, статті 280 ЦПК України суд мав право розглянути справу за відсутності відповідача (його представника) та ухвалити заочне рішення.

Крім того, за приписами частин першої, шостої, восьмої статті 212 ЦПК України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

Відтак, необхідність проведення відповідного судового засідання у режимі відеоконференції визначається з урахуванням обставин справи, її складності та потреби у наданні пояснень учасниками справи, які з незалежних від них причин не можуть бути присутніми у засіданні суду, а їх участь є обов`язковою. Призначення судових засідань у режимі відеоконференції повинно здійснюватись у виключних випадках, коли за об`єктивних причин учасник справи не може брати участь у засіданні, а його участь є необхідною для встановлення всіх обставин справи. При цьому, постановлення ухвали про участь учасника судового процесу в судовому засіданні в режимі відеоконференції є правом, а не обов`язком суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 924/349/18 та від 13.03.2019 у справі № 908/2506/17.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право доступу до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява № 28249/95, § 53).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем під час розгляду справи не наведено жодних належних та допустимих доказів наявності об`єктивних перешкод, за яких представники ТОВ «ОПТ Факторинг Україна» були позбавлені можливості брати участь у судових засіданнях у справі № 539/1671/20 у Лубенському міськрайонному суді Полтавської області, при цьому відповідач не обмежений у виборі повноважного представника для участі в судовому засіданні, явка сторін обов`язковою судом не визнавалась, а тому доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині порушення судом права особи на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не є обґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду залишає апеляційну скаргу представника відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - адвоката Жили Павла Сергійовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Ю. В. Дряниця

Л. І. Пилипчук