Провадження № 2/742/658/23
Єдиний унікальний № 742/1654/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
28 квітня 2023 року м.Прилуки Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Циганко М.О. за участю секретаря судових засідань Харченко Л.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від стягнення аліментів
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від стягнення аліментів.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2014 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2014 року і до її повноліття. Відповідно до даного рішення суду було видано виконавчий лист №2/742/1118/14 від 31.08.2014. Згідно з довідкою виданою комітетом самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону від 28 лютого 2023 року на підставі акту про фактичне проживання, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час син фактично проживає разом з позивачем з 6 січня 2023 року, тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просить звільнити його від сплати аліментів, стягнутих згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.07.2014, та відкликати виконавчий лист, виданий судом на виконання рішення суду, щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2014 року і до його повноліття.
Позивач в судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду представник позивача ОСОБА_5 подав заяву відповідно до якої просить справу розглядати без участі позивача та представника позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву відповідно до якої просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає.
Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов до висновків.
Згідно з пунктом 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За приписами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Дані обставини лише враховуються судом при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти.
З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.
Статтею 179 СК України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до статті 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною 2 статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є припинення правовідношення, а також його анулювання.
Враховуючи відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів та з огляду на положення ст. 273 СК України, можна дійти висновку, що вона має на меті скасування їх присудження.
Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного районного суду Чернігівської області від 31 липня 2014 року у справі №2/742/1118/14, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи з 25 липня 2014 року. Рішення набрало законної сили (а.с.8).
Відповідно до копії Акту про проживання без реєстрації №79 від 28 лютого 2023 року, та довідки виданою комітетом самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону від 28 лютого 2023 року, вбачається, що ОСОБА_4 , 2009 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та бабусею ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9-10).
Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що спільний син сторін ОСОБА_3 перестав проживати разом з матір`ю, що означає зміну сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, а тому враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення позивача від стягнення аліментів на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2014 року.
Відповідач заявлені позивачем вимоги визнала, підтвердила, що син проживає разом з батьком.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Беручи до уваги загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, вимоги статті 181 СК України та статті 273 ЦПК України, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі рішення Прилуцького міськрайонного районного суду Чернігівської області від 31 липня 2014 року.
Припинення стягнення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів. Враховуючи, що аліменти є щомісячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою уникнення необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась на утриманні платника аліментів, суд вважає, що припинення стягнення аліментів має бути здійснене з дати подання позову до суду, тобто з 21 березня 2023 року.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про припинення стягнення з нього аліментів є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відтак, суд вважає за необхідне відкликати з органу державної виконавчої служби міжрегіонального управління Міністерства юстиції виконавчий лист виданий Прилуцьким міськрайонним судом, провадження №2/742/1118/14 (єдиний унікальний №742/3372/14) від 31 липня 2014 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180-183, 191, СК України, керуючись ст. ст. 10, 13, 77-81, 89, 141, 247, 258, 263-265, 273, 274 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від стягнення аліментів - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати аліментів, стягнутих згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 липня 2014 року провадження №2/742/1118/14 (єдиний унікальний №742/3372/14) на користь ОСОБА_2 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2023 року.
Відкликати виконавчий лист виданий Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області від 31 липня 2014 року, провадження №2/742/1118/14 (єдиний унікальний №742/3372/14).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Максим ЦИГАНКО