ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6480/23 Справа № 201/339/23 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору оренди житлового приміщення розірваним, стягнення подвійного розміру задатку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання договору оренди житлового приміщення розірваним, стягнення подвійного розміру завдатку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 квітня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір оренди квартири, за адресою: АДРЕСА_1 .

09 квітня 2022 року складений акт-прийому передачі, на підставі якого ОСОБА_1 передала у користування житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідним майном, а ОСОБА_3 прийняла на підставі договору оренди квартири від 09 квітня 2022 року.

Згідно із п.13 договору при укладанні цього договору орендар сплачує: а) оплату за квітень місяць оренди в розмірі 60000,00 грн. (еквівалент 2000 доларів США); б) забезпечувальний платіж (залогову суму) в розмірі 60000,00 грн. (еквівалент 2000 доларів США).

Строк дії договору оренди встановлений на рік з 09 квітня 2022 року та діє до 09 травня 2022 року.

Пунктом 7 договору передбачено, що дострокове розірвання цього договору допускається за обопільною згодою сторін або за ініціативою орендаря або орендодавця в односторонньому порядку. Про намір звільнити квартиру та припинити дію цього договору, сторони повідомляють друг друга не пізніше, ніж за один тиждень (п.10 договору).

У відповідності до п. 16 договору орендодавець зобов`язується повернути заставу по закінченню строку оренди (або достроковому розірванні) при відсутності: а) матеріальної шкоди орендованому житлу та майну; б) заборгованості по сплаті.

Позивачка своєчасно попередила відповідачку про розірвання договору оренди квартири від 09 квітня 2022 року та її звільнення, а відповідачка і її представник повідомили про згоду на дострокове розірвання договору та узгодили час і дату 07 листопада 2022 року для зустрічі за адресою: АДРЕСА_1 , з метою підписання додаткової угоди про розірвання договору оренди квартири, акту приймання - передачі квартири та повернення застави в розмірі 2000,00 доларів США.

Однак, 07 листопада 2022 року відповідачка і представник не з`явилися, на телефонні дзвінки не відповідали. На повторно обумовлену зустріч 09 листопада 2022 року відповідачка і представник не з`явилися, на телефоні дзвінки не відповіли. Представник відповідачки у застосунку «Viber» надіслав позивачці повідомлення про порушення умов договору, про неявку для розірвання договору, зміну замків. Позивачка тричі приїздила за місцем реєстрації відповідача з метою передання ключів від квартири, підписання акта приймання-передачі квартири та отримання завдатку у розмірі 2000,00 доларів США. Однак за місцем реєстрації відповідачки не було.

Станом на 17 грудня 2022 року відповідачка у порушення п. 16 договору оренди заставу не повернула, не вжила заходів щодо складання та підписання акту приймання-передачі квартири, фактичного прийняття квартири та майна.

Позивачка направила відповідачці листа від 03 грудня 2022 року із пропозицією повернути завдаток в розмірі 2000,00 доларів США, 2 екземпляра акту приймання-передачі об`єкта оренди. Станом на момент звернення із цим позовом відповідачка лист не отримала.

Позивачкою умови договору оренди виконувались належним чином, орендна плата сплачувалась своєчасно та в повному обсязі, пошкодження об`єкта оренди зі сторони не здійснено, матеріальні збитки об`єкту оренди не завдані.

Враховуючи викладене, позивачка просила визнати розірваним договір оренди квартири від 09 квітня 2022 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь подвійну суму завдатку в розмірі 146 274,4 грн., а також компенсувати судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2023 року задоволено частково позовні вимоги та стягнуто з відповідачки на користь позивачки суму завдатку в розмірі 73 137,20 грн.. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто судові витрати у розмірі 7390,26 грн. (1073,60 грн. (судовий збір) + 6316,66 грн. (витрати на правову допомогу).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що квартира позивачкою звільнена і договір вважається розірваним в односторонньому порядку, а тому вважав, що наявні підстави для повернення завдатку у розмірі 73 137,20 грн., переданих на підставі договору оренди квартири від 09 квітня 2022 року.

При цьому відмовляючи у стягненні подвійного розміру завдатку, тобто ще в сумі 73137,20 грн., суд виходив з того, що на момент пред`явлення позову наймодавець ОСОБА_1 не була обізнана про намір наймача достроково розірвати договір, тому й порушення умов договору на момент звернення до суду із цим позовом було відсутнє, у зв`язку із чим позовні вимоги про повернення подвійного розміру завдатку на підставі ч. 1 ст. 571 ЦК України є передчасними.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на день звернення позивачки із позовом, договір оренди не міг вважатись розірваним, оскільки орендарем не дотримано порядку розірвання договору визначеного п. 10 договору, про направлення на адресу відповідача акту приймання-передачі від 07 листопада 2022 року, як і листа про розірвання договору. Крім того, апелянт вказує, що договір оренди не містить положення про виконання сторонами зобов`язань у гривнях, виходячи з офіційного курсу НБУ на дату оплати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 09 квітня 2022 року між ОСОБА_3 (орендарем) і ОСОБА_4 (орендодавцем) укладений договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із п. 3 договору орендодавець здав, а орендар прийняв упорядковане житлове приміщення, придатне для проживання, що відповідає санітарним і технічним вимогам, які зазвичай пред`являються до житлових приміщень.

Відповідно до п. 6 строк оренди встановлюється на рік з 09 квітня 2022 року та діє до 09 травня 2022 року.

Згідно із п. 7 договору дострокове розірвання цього договору оренди допускається за взаємною згодою сторін або з ініціативи орендаря або орендодавця в односторонньому порядку.

Пунктом 8 договору встановлено, що у разі дострокового припинення договірних відносин орендарем в односторонньому порядку, отримана орендодавецем передоплата за оренду квартири поверненню не підлягає.

Згідно із п. 10 договору про бажання звільнити квартиру та припинити дію цього Договору, сторони повідомляють одна одну не пізніше ніж за один тиждень.

Згідно із п.п. 11, 12 орендна плата складає 60 000 грн. (еквівалент 2000 USD), на місяць, + комунальні платежі. Оплату за оренду квартири орендар вносить щомісяця у вигляді передоплати не пізніше 13 числа поточного місяця оренди. Орендна плата не підлягає перегляду та перерахунку за передоплачений період оренди квартири.

Відповідно до п. 13 договору при укладанні цього договору орендар оплачує: а) оплату за квітень місяць(а) оренди, 60 000 грн. (еквівалент 2000 USD). б) забезпечувальний платіж (заставну суму) у розмірі: 60 000 грн. (еквівалент 2000 USD).

Згідно із п. 16 договору орендодавець зобов`язується повернути завдаток по закінченню строку оренди (чи достроковому розірванні договору) за відсутності: а) матеріального збитку орендованому житлу та майну; б) заборгованості з оплати.

Відповідно до «особливих умов» на момент підписання цього договору орендарем передано орендодавцю суму у розмірі 120 000 грн. (еквівалент 4000 USD).

09 квітня 2022 року складений «передаточний акт», на підставі якого ОСОБА_1 передала у користування житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з відповідним майном, а ОСОБА_3 прийняла на підставі договору оренди квартири від 09 квітня 2022 року. У передаточному акті передбачено, що у випадку початку бойових дій, орендодавець зобов`язаний повернути заставу орендатору в повному обсязі.

Позивачка вказує, що попередила відповідача про розірвання договору оренди квартири, а відповідачка і її представник повідомили про згоду на дострокове розірвання договору оренди квартири, узгодили час і дату 07 листопада 2022 року для зустрічі за адресою: АДРЕСА_1 , з метою підписання додаткової угоди про розірвання договору тири, акту приймання-передачі квартири та повернення застави в розмірі 2000,00 доларів США. Однак відповідач і представник не з`явилися, на телефонні дзвінки не відповідали. Позивачка і відповідачка повторно домовилися про зустріч 09 листопада 2022 року, однак знов не з`явилися, на телефоні дзвінки знов не відповіли. У подальшому представником відповідачки у застосунку «Viber» повідомлено про те, що позивачка не прибула для передачі квартири наймодавцю і повернення завдатку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що квартира позивачкою звільнена і договір вважається розірваним в односторонньому порядку, а тому вважав, що наявні підстави для повернення завдатку у розмірі 73 137,20 грн., переданих на підставі договору оренди квартири від 09 квітня 2022 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Згідно ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці.

Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Встановлено, що 09 січня 2023 року наймач квартири ОСОБА_3 направила наймодавцю ОСОБА_1 лист від 03 грудня 2022 року з пропозицією повернути завдаток (забезпечувальний платіж) в розмірі 2000,00 доларів США, а також у зв`язку з не прибуттям у погоджений строк для фактичного передання квартири та складання акту приймання-передачі, направила два екземпляра акту приймання-передачі об`єкта оренди від 07 листопада 2022 року, чим ініціювала розірвання договору оренди та повідомила про своє вибуття 07 листопада 2022 року.

Факт направлення листа, актів приймання-передачі, інших документів підтверджується квитанцією № 1006688 від 09 січня 2023 року «Поштова служба «Е-Пост», накладною із описом до квитанції (а.с. 5).

За даними з офіційного сайту ТОВ «Поштова служба «Е-Пост» (інформація щодо стану доставки відправлення № 1006688) відправлення вручене особисто 09 лютого 2023 року.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді вимоги «про визнання договору розірваним» є неналежним способом захисту права, оскільки позивачка у будь-який час може відмовитися від договору найму, а з моменту звільнення приміщення квартири договір вважається розірваним в односторонньому порядку.

Відповідно до п. 13 договору при укладанні цього договору орендар оплачує: а) оплату за квітень місяць(а) оренди, 60 000 грн. (еквівалент 2000 USD). б) забезпечувальний платіж (заставну суму) у розмірі: 60 000 грн. (еквівалент 2000 USD). Згідно із п. 16 договору орендодавець зобов`язується повернути завдаток при достроковому розірванні договору за відсутності матеріального збитку орендованому житлу та майну та заборгованості з оплати.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Звертаючись до суду з позовом про повернення завдатку (забезпечувального платежу) позивачка посилалась на те, що фактично договір оренди житлового приміщення розірвано з моменту звільнення нею приміщення, проте на її звернення до відповідачки з приводу повернення завдатку, остання не реагує. Будь яких претензій від відповідачки до неї з приводу пошкодження майна або наявності будь - яких інших збитків, завданих нею під час здійснення оренди вказаної квартири не надходило, а тому позивачка просила стягнути з відповідачки завдаток у розмірі 2 000,00 доларів США відповідно до умов договору.

Встановивши, що квартира позивачкою звільнена і договір вважається розірваним в односторонньому порядку, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення завдатку у розмірі 73137,20 грн., переданих на підставі договору оренди квартири від 09 квітня 2022 року.

При цьому, суд вірно вказав на те, що відповідачка не спростувала факт отримання завдатку та цей факт підтверджується умовами самого договору оренди. Доказів того, що позивачкою (наймачем) заподіяні збитки орендованому майну або має місце несплата або прострочення орендних платежів, які відшкодуються за рахунок завдатку суду не надала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині повернення подвійного розміру завдатку, тобто ще в сумі 73137,20 грн., суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 09 січня 2023 року направила наймодавцю ОСОБА_1 листа із пропозицією повернути завдаток (забезпечувальний платіж), чим ініціювала розірвання договору оренди та повідомила про своє вибуття 07 листопада 2022 року.

Лист отриманий відповідачкою особисто 09 лютого 2023 року.

Тобто фактично наймодавець дізнався про вибуття наймача 09 лютого 2023 року.

Встановивши, що на момент пред`явлення позову (09 січня 2023 року) наймодавець ОСОБА_1 не була обізнана про намір наймача достроково розірвати договір, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення умов договору на момент звернення до суду із цим позовом, та вірно вказав про передчасність позовних вимог про повернення подвійного розміру завдатку на підставі ч. 1 ст. 571 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 133, 141 ЦПК України, а також врахувавши часткове задоволення позову, суд вірно стягнув з відповідачки на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн., що є мінімальною ставкою судового збору за вимогу майнового характеру, менше якої не сплачується.

Вирішуючи питання про стягнення оплати за отримання правничої допомоги, суд оцінивши надані позивачкою докази, зокрема, ордер, договір про надання правової (юридичної) допомоги від 29 листопада 2022 року, акт, розрахунок витрат на правову допомогу, а також врахувавши факт часткового задоволення позову, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки 6316,66 грн. (12633,33 грн./2).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність витрат на формування та подання позову до суду у розмірі 2000,00 грн., оскільки їх вид не узгоджується із ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та вірне врахування судом, що представник позивачки приймала участь у судовому засіданні 10 квітня 2023 року 19 хвилин, а тому підлягають стягненню витрати на представництво інтересів позивачки, виходячи із умов договору в розмірі 633,00 грн. (2000 грн./60хв. *19 хв.).

Доводи апелянта в скарзі про те, що на день звернення позивачки із позовом, договір оренди не міг вважатись розірваним, оскільки орендарем не дотримано порядку розірвання договору визначеного п. 10 договору, про направлення на адресу відповідача акту приймання-передачі від 07 листопада 2022 року, як і листа про розірвання договору, оскільки згідно опису відправлення, направлення було адресоване на адресу АДРЕСА_2 , тоді як відповідачка проживає по АДРЕСА_2 , - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що в договорі оренди зазначено місце реєстрації відповідачки, саме, як АДРЕСА_2 , вказаний договір підписаний сторонами, та виправлення, в тому числі щодо адреси реєстрації ОСОБА_1 , не вносились.

Також апелянт вказує, що договір оренди не містить положення про виконання сторонами зобов`язань у гривнях, виходячи з офіційного курсу НБУ на дату оплати, - колегія суддів вважає також необґрунтованими, з огляду на те, що сторони в договорі узгодили суму, яка еквівалентна 2000 USD.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко