№ 207/2203/22
№ 2/207/107/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол Л.В. , за участю представника позивача Багмет Д.С. , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/2203/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою , у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2056,96 доларів США , оскільки 17 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DZB0GK00770153 , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 13790,00 доларів США , на термін до 16 травня 2021 року . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8412,72 доларів США задоволено . Відповідач отримав кошти , але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав . Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 14 квітня 2016 року становила у розмірі 7640,52 доларів США , яка у подальшому змінюється по періодам , які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 15 липня 2022 року становить у розмірі 6291,91 доларів США . З відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості , яка була вказана у рішенні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року , тобто за період з 17 травня 2006 року по 3 серпня 2015 року , то за період після подання позовної заяви від 2 вересня 2015 року , з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 2056,96 доларів США , з яких : 2056,96 доларів США - 3% річних від простроченої суми .

У судовому засіданні представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Багмет Д.С. заявлений позов підтримала і пояснила , що 3% річних від простроченої суми нараховувалися з 14 квітня 2016 року , оскільки це період з моменту отримання рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором . Просить стягнути 3% річних від простроченої суми у розмірі 2056,96 доларів США .

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила , що позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року заборгованість у розмірі 2056,96 доларів США , з яких : 2056,96 доларів США - 3% річних від простроченої суми , однак у 2019 році АТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 9711,92 доларів США , яка складається з : заборгованості за процентами 3780,51 доларів США , заборгованості за комісією 949,62 доларів США , пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором за період з 4 серпня 2015 року по 20 вересня 2018 року у розмірі 4981,79 доларів США . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості було відмовлено . Рішення суду набрало законної сили . Однак , АТ КБ «ПриватБанк» знову звертається до суду з позовом про стягнення 3% річних за період часу з 14 квітня 2016 року до 15 липня 2022 року . Просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин , оскільки позивачем подано позовну заяву до суду з пропуском строку позовної давності . У подальшому у судове засідання не явилася , письмово просила розглядати справу без її участі та участі відповідача ОСОБА_1 .

Суд , вислухавши представника позивача , вивчивши матеріали справи , вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав .

У судовому засіданні встановлено , що 17 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DZB0GK00770153 , згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 13790,00 доларів США , на термін до 16 травня 2021 року ( а.с. 27 28 ) . Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8412,72 доларів США задоволено ( а.с. 8 9 ) . Відповідач отримав кошти , але своїх зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі не виконав .

Згідно ст. 1054 ЦК України 2003 року за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах , встановлених договором , а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти .

Згідно розрахунку заборгованості вбачається , що сума заборгованості за тілом кредиту станом на 14 квітня 2016 року становить у розмірі 7640,52 доларів США , та яка у подальшому змінюється по періодам , які зазначені у розрахунку заборгованості та станом на 15 липня 2022 року становить у розмірі 6291,91 доларів США ( а.с. 10 14 ) . За період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 2056,96 доларів США , з яких : 2056,96 доларів США - 3% річних від простроченої суми ( а.с. 15 19 ) .

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 2003 року в разі порушення грошового зобов`язання боржник , який прострочив його виконання , на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом .

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання , оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу , який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами , належними до сплати кредиторові .

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 7 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DZB0GK00770153 від 17 травня 2006 року та договорами поруки відмовлено ( а.с. 49 54 ) . Рішення суду набрало законної сили .

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 за період з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року заборгованість у розмірі 2056,96 доларів США , з яких : 2056,96 доларів США - 3% річних від простроченої суми .

Згідно правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 ( провадження № 14-10 цс 18 ) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України . В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України , яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання . З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те , що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом .

Згідно ст. 256 ЦК України 2003 року позовна давність - це строк , у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .

Згідно ст. 267 ЦК України 2003 року особа , яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності , не має права вимагати повернення виконаного , навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності . Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності . Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові .

Представником відповідача ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву у якому заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин , тобто до винесення рішення суду .

Згідно ст. 257 ЦК України 2003 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки .

Згідно ст. 258 ЦК України 2003 року позовна давність в один рік застосовується , зокрема , до вимог про стягнення неустойки ( штрафу , пені ) .

Згідно ст. 261 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила .

Таким чином , початок перебігу позовної пов`язується не стільки зі строком дії ( припинення дії ) договору , як з певними моментами ( фактами ) , які свідчать про порушення прав особи . Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов , тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд .

Згідно ст. 264 ЦК України 2003 року перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії , що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку . Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників , а також якщо предметом позову є лише частина вимоги , право на яку має позивач . Після переривання перебіг позовної давності починається заново .

Судом не встановлено , переривання перебігу позовної давності за даними правовідносинами , оскільки відповідачем не вчинено особою дій , що свідчить про визнання ним свого боргу .

З матеріалів справи вбачається , що позивач заявляє позовні вимоги щодо 3% з 14 квітня 2016 року по 15 липня 2022 року . Таким чином , загальний строк позовної давності стягнення 3 % річних сплив 14 квітня 2019 року . Позивачем подано позовну заяву до суду 12 серпня 2022 року , тобто з пропуском строку позовної давності , яка визначена ст. 257 , 258 ЦК України 2003 року , є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» .

При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено , тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача .

Керуючись ст. 256 - 258 , 261 , 267 , 525 , 526 , 530 , 1046 1050 , 1054 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» , місцезнаходження : м. Дніпро , вулиця Набережна Перемоги , 50 , ідентифікаційний код юридичної особи : 14360570 , до ОСОБА_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , про стягнення заборгованості відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба