ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6237/23 Справа № 173/366/23 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року в цивільній справі номер 173/366/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», структурний підрозділ регіональної філії «Придніпровська залізниця» Дніпровська дирекція залізничних перевезень про зобов`язання укласти трудовий договір з працівником у формі контракту,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», структурний підрозділ регіональної філії «Придніпровська залізниця» Дніпровська дирекція залізничних перевезень про зобов`язання укласти трудовий договір з працівником у формі контракту, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 01.10.2000 року вона працювала за переводом квитковим касиром 1-ї категорії станції «Вільногірськ» Дніпропетровського центру по обслуговуванню пасажирів підприємства «Придніпровська залізниця».

З 01.05.2001 року посада квиткового касира 1-ї категорії станції «Вільногірськ» була підпорядкована Дніпропетровській дирекції залізничних перевезень державного підприємства «Придніпровська залізниця».

З 01.06.2002 року вона була переведена квитковим касиром 2-ї категорії на цьому ж підприємстві.

З 01.07.2004 року посада квиткового касира 2-ї категорії за контрактною формою трудового договору перейменована на посаду касир квитковий 2-ї категорії за контрактною формою трудового договору станції «Вільногірськ» регіональної філії «придніпровська залізниця» товариства відповідача, на якій вона і працювала за контрактом до 20.02.2023 року включно.

З моменту її працевлаштування до Товариства відповідача, його назва, регіональної філії «Придніпровська залізниця» та назва структурного підрозділу «Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень» кілька разів змінювалась без ліквідації юридичної особи відповідача, а назви відповідача, його філії та структурного підрозділу існують у вигляді, який зазначено у її позовній заяві.

18.12.2013 року між нею та Дніпропетровською дирекцією залізничних перевезень Придніпровської залізниці, було укладено контракт за №255 про прийняття на роботу касиром квитковим станції «Вільногірськ» Придніпровської залізниці 2 категорії. Строк дії контракту визначено з 19.02.2014 року - по 19.02.2019 року До закінчення строку зазначеного контракту з нею було укладено контракт від 20.12.2018 року за №255, за умовами якого, вона знову ж приймалась на роботу на станцію «Вільногірськ» Придніпровської залізниці на посаду касира квиткового 2 категорії. Строк дії цього контракту було визначено з 20.02.2019 року - по 20.02.2023 року включно.

20 грудня 2022 року позивачці на її робочому місці було запропоновано ознайомитись з повідомленням начальника дирекції залізничних перевезень структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» філії «Придніпровська залізниця», відповідно до якого з закінченням 20 лютого 2023 року терміну дії контракту №255 від 20.12.2018 року зазначений контракт на новий термін з нею продовжуватись не буде, а трудовий договір буде припинений з її звільненням на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Зазначене повідомлення нею підписане не було з мотивів незгоди з мотивами розірвання контракту.

23 грудня 2022 року ОСОБА_1 було подано особисто письмову заяву на ім`я начальника дирекції залізничних перевезень структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» філії «Придніпровська залізниця», в якій вона просила продовжити з нею контракт зазначений вище на той самий строк на тих же умовах.

03 лютого 2023 року в приміщенні філії «Придніпровська залізниця» вона отримала пакет документів з відповідями на її звернення на гарячу урядову лінію, а також в контакт-центр AT «Укрзалізниця». При цьому, лише в листі за підписом першого заступника начальника дирекції залізничних перевезень структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» філії «Придніпровська залізниця» було наведено причини, чому не буде продовжено з нею контракт, які не пов`язані ані з відсутністю вакансії посади касира 2 категорії станції «Вільногірськ», ані з її особистими якостями, як працівника, який бажає працювати на цій посаді, а саме - значно зменшилась кількість продажу квитків на поїзди далекого сполучення на станції «Вільногірськ» за 11 місяців 2022 року, порівняно з показниками за 2021 року, при тому, що по станції «Вільногірськ» продаються квитки на поїзди приміського сполучення, а контракт вона просила продовжити на 2023 рік, а не на 2022 рік, який вона фактично повністю відпрацювала.

13 лютого 2023 року вона подала поштою письмову заяву на ім`я начальника дирекції залізничних перевезень структурного підрозділу «Дніпровська дирекція залізничних перевезень» філії «Придніпровська залізниця», в якій просила переукласти з нею (тобто укласти знову) контракт з 21.02.2023 року на посаду квиткового касиру на станції «Вільногірськ», тобто вже після закінчення строку дії контракту за №255 від 20.12.2018 року.

16 лютого 2023 року на електронну адресу за місцем розташування її робочого місця станція «Вільногірськ» вона отримала відповідь на свою заяву про переукладання контракту, в якій вона повідомлялась, що контракт з нею переукладатись не буде без зазначення причин.

Вважає, що відмова відповідача укласти з нею трудовий договір шляхом укладання контракту є незаконною, безпідставною та такою, що суперечить Конституції України та чинному трудовому законодавству.

Позивачка просила суд: зобов`язати відповідача укласти з нею трудовий договір шляхом укладення з нею контракту на посаду касира квиткового 2-ї категорії станції «Вільногірськ» структурного підрозділу регіональної філії «Придніпровська залізниця» Дніпровська дирекція залізничних перевезень акціонерного товариства «Українська залізниця» з 21 лютого 2023 року, строком не менше ніж на п`ять років та на умовах відповідно до Типової форми контракту з працівником, затвердженої наказом Міністерства праці від 15.04.1994 №23 (зі змінами), та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», структурного підрозділу регіональної філії «Придніпровська залізниця» Дніпровська дирекція залізничних перевезень» про зобов`язання Акціонерне товариство «Українська залізниця в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», структурний підрозділ регіональної філії «Придніпровська залізниця» Дніпровська дирекція залізничних перевезень про зобов`язання укласти з ОСОБА_1 трудовий договір шляхом укладання контракту на посаду касира квиткового 2-ї категорії станції «Вільногірськ» структурного підрозділу регіональної філії «Придніпровська залізниця» Дніпровська дирекція залізничних перевезень Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 21 лютого 2023 року, строком не менше, ніж на п`ять років та на умовах відповідно до типової форми контракту з працівником, затвердженої наказом Міністерства праці від 15.04.1994 року №23 відмовлено в повному обсязі.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила апеляційний суд скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції не надано правового аналізу предмету спору та підставам звернення позивачки до суду, тобто суд припустився невірних висновків та виніс рішення, яке не відповідає нормам чинного матеріального та процесуального права.

Отриманий позивачкою лист відповідача про відмову у працевлаштуванні шляхом укладення з нею контракту взагалі не містить жодних посилань на поважність або неповажність причини такої відмови з посиланням на норми чинного законодавства України або внутрішні нормативні акти відповідача, які регулюють спірні відносини.

Посада касира квиткового 2-ї категорії станції «Вільногірськ» структурного підрозділу товариства відповідача є вакантною з 21 лютого 2023 року, тобто після звільнення позивачки у зв`язку з закінченням строку дії контракту між нею та відповідачем, у разі прийняття іншої особи на цю посаду така відмова відповідача буде також явно дискримінаційною, а отже незаконною.

Від відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Враховуючи падіння обсягів пасажирських перевезень, відповідач не мав намір продовжувати дію контракту, укладеного з позивачкою. Обґрунтованість розірвання строкового трудового договору підтверджується висновками, до яких дійшов Верховний Суд в постанові від 25.10.2021 року у справі №607/3393/18.

Законодавець чітко визначає обставини, за яких роботодавець не може відмовити особі в укладенні трудового договору. Позивачка не належить до жодної категорії громадян, з якими роботодавець зобов`язаний укласти трудовий договір.

Із дискримінаційною ознакою підстава припинення дії контракту та не укладення нового контракту з позивачкою не пов`язана, що вбачається з матеріалів справи.

Обставини відповідності позивачки за рівнем кваліфікації вимогам, які передбачені для зайняття посади касира квиткового, та наявність цієї посади у штатному розписі на момент звернення позивачки з заявою про продовження контракту, не може становити підставу зобов`язання відповідача укласти контракт з позивачкою. Вказане кореспондується з висновками Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі №349/81/18 за результатами розгляду аналогічної справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила судове рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», структурний підрозділ регіональної філії «Придніпровська залізниця» Дніпровська дирекція залізничних перевезень в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 112).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача.

Заслухавши суддю доповідача, позивачку, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням

особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до трудової книжки позивачка з 01.10.2000 року працювала за переводом квитковим касиром 1-ї категорії станції «Вільногірськ» Дніпропетровського центру по обслуговуванню пасажирів підприємства «Придніпровська залізниця» товариства відповідача. З 01.05.2001 року посада квиткового касира 1-ї категорії станції «Вільногірськ» підпорядкована Дніпропетровській дирекції залізничних перевезень державного підприємства «Придніпровська залізниця» (а.с. 10, 10-11).

З 01.06.2002 року позивачка переведена квитковим касиром 2-ї категорії на цьому ж підприємстві. З 01.07.2004 року посада квиткового касира 2-ї категорії за контрактною формою трудового договору перейменована на посаду касир квитковий 2-ї категорії за контрактною формою трудового договору станції «Вільногірськ» регіональної філії «придніпровська залізниця» товариства відповідача (а.с. 11).

18.12.2013 року між позивачкою та Дніпропетровською дирекцією залізничних перевезень Придніпровської залізниці укладено контракт №255 про прийняття на роботу касиром квитковим станції «Вільногірськ» Придніпровської залізниці 2 категорії. Строк дії контракту визначено з 19.02.2014 року - по 19.02.2019 року (а.с. 13зв-13).

20.12.2018 року з позивачкою укладений контракт №255, за умовами якого позивачка прийнята на роботу на станцію «Вільногірськ» Придніпровської залізниці на посаду касира квиткового 2 категорії. Строк дії даного контракту визначено з 20.02.2019 року - по 20.02.2023 року включно (а.с. 14зв-14).

20 грудня 2022 року відповідач повідомив позивачку, що в зв`язку із закінченням 20 лютого 2023 року терміну дії контракту №255 від 20.12.2018 року зазначений контракт на новий термін з позивачкою продовжуватись не буде, трудовий договір буде припинений з її звільненням на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 12)

Після попередження позивачки про звільнення в зв`язку з закінченням строку дії контракту позивачка почала звертатись до АТ «Українська залізниця» із заявами про продовження з нею строку дії контракту №255 від 20.12.2018 року на той же термін і на тих же умовах. Свої звернення позивачка адресувала в тому числі і на Урядову гарячу лінію АТ «Укрзалізниця» (а.с. 15, 16, 17, 18-19).

13.02.2023 року наказом №93/ос ОСОБА_1 звільнено з посади касира квиткового 2 категорії по закінченню строку дії контракту з 20 лютого 2023 року (а.с. 21).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та фактичним обставинам справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів частина 1 статті 4 ЦПК України).

За змістом наведених положень закону судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право позивача.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,

поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Стаття 15 Закону України «Про залізничний транспорт» визначає, що трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі КЗпП України, Положення «Про дисципліну працівників залізничного транспорту України», іншими актами законодавства України про працю. Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору.

Перелік категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 №764 (із змінами). До Переліку віднесено, в тому числі, посаду касира квиткового.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 01.10.2000 року працювала за переводом квитковим касиром 1-ї категорії станції «Вільногірськ» Дніпропетровського центру по обслуговуванню пасажирів підприємства «Придніпровська залізниця» товариства відповідача.

З 01.05.2001 року посада квиткового касира 1-ї категорії станції «Вільногірськ» підпорядкована Дніпропетровській дирекції залізничних перевезень державного підприємства «Придніпровська залізниця».

З 01.06.2002 року позивачка переведена квитковим касиром 2-ї категорії на цьому ж підприємстві. З 01.07.2004 року посада квиткового касира 2-ї категорії за контрактною формою трудового договору перейменована на посаду касир квитковий 2-ї категорії за контрактною формою трудового договору станції «Вільногірськ» регіональної філії «придніпровська залізниця» товариства відповідача.

18.12.2013 року між позивачкою та Дніпропетровською дирекцією залізничних перевезень Придніпровської залізниці укладено контракт №255 про прийняття на роботу касиром квитковим станції «Вільногірськ» Придніпровської залізниці 2 категорії. Строк дії контракту визначено з 19.02.2014 року - по 19.02.2019 року.

20.12.2018 року з позивачкою укладений контракт №255, за умовами якого позивачка прийнята на роботу на станцію «Вільногірськ» Придніпровської залізниці на посаду касира квиткового 2 категорії. Строк дії даного контракту визначено з 20.02.2019 року - по 20.02.2023 року включно.

13.02.2023 року наказом №93/ос ОСОБА_1 звільнено з посади касира квиткового 2 категорії по закінченню строку дії контракту з 20 лютого 2023 року.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши на основі дослідження всіх наявних у справі доказів у їх сукупності та співставленні, їх належної оцінки, правильного визначення характеру спірних правовідносин і норм права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин,дійшов правильного висновку, що звільнення позивачки відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору (контракту) є таким, що відповідає вимогам закону та умовам договору. Право позивачки на працю відповідач не порушив, та правомірно звільнив позивачку з займаної посади. При цьому вказав, що позивачці було повідомлено про причину не продовження з нею контракту на новий строк зменшення кількості перевезень.

Тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними та такими, що не впливають на правомірність звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору (контракту).

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судові рішення, які відповідають вимогам закону.

Підстав для їх скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Судове рішення складено 24 серпня 2023 року.

Суддя: