Справа № 569/3891/23
УХВАЛА

25 квітня 2023 року

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Литвиненко В.М.,

з участю представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

Встановив:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 2013 р. по 15.04.2016 р. (дату їхнього першого одруження). Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області № 306/1140/17 від 19.06.2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Через деякий час після розірвання шлюбу, приблизно із кінця 2018 року вони знову почали проживати із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 11 серпня 2020 року між заявником, ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис в книзі реєстрації актів про шлюб № 13. Сімейного життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги, у них не склалося. У зв`язку з цим, 28 квітня 2022 року шлюб між ними було розірвано рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області у справі №306/127/22. За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого у свідоцтві про народження зазначені - ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_6 (мати). Зазначає, що син від моменту звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про розірвання шлюбу, проживає з ним, ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , та перебуває на його матеріальному утриманні. Після фактичного припинення шлюбу та його офіційного розірвання, син залишився проживати з батьком ОСОБА_2 .. Протягом всього цього часу заявник самостійно займається вихованням сина, навчанням та матеріальним забезпеченням, забезпечує сину комфортні умови для всебічного розвитку, дитина почуває себе з батьком у безпеці. Із матір`ю син спілкується по телефону, іноді вона навідує його у м. Рівне, а іноді заявник їздить до своїх батьків із сином, де ОСОБА_3 також має можливість безперешкодно проводити час з дитиною, проте особливого бажання проживати разом із сином вона жодного разу не виявила.

15 лютого 2023 року Свалявським районним судом Закарпатської області прийнято рішення у справі № 306/1581/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Даним рішенням визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком, ОСОБА_2 , адреса спільного проживання батька з сином - АДРЕСА_1 . Зазначає, що рішенням підтверджено, що мати дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: с. Павлово, Закарпатської області та участі у вихованні сина не приймає. Заявник самостійно займається вихованням сина, оплачує усі витрати по вихованню сина, придбання одягу, продуктів харчування, тощо.

Також зазначає, що його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує Приватний заклад загальної середньої освіти Рівненський ліцей «ІТ СТЕП СКУЛ», де навчається у 3-му класі, заявник самостійно приймає активну участь у шкільному житті сина.

Зазначає, що встановлення такого факту судом дасть змогу заявнику після мобілізації проходити військову службу за місцем його проживання, а отже, забезпечити безпечні умови проживання свого сина, його належне та повноцінне виховання і утримання, адже мати за власним бажанням самоусунулась від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала та просила суд її задовольнити. Суду пояснила, що син заявника ОСОБА_5 проживає з ним, перебуває на його самостійному вихованні та утриманні, його матір`ю даний факт не оспорюється.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. Подала до суду нотаріально завірену заяву, в якій зазначила, що заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення визнає в повному обсязі. Також зазначила, що вже другий рік, як їхній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком в м.Рівне. Батько самостійно займається його вихованням, навчанням, матеріальним забезпеченням, у них налагоджений побут і змінювати середовище проживання їхнього сина вона не бажає.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.

Положеннями ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області № 306/1140/17 від 19.06.2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.

11 серпня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Полянської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 13. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області у справі № 306/127/22 від 28 квітня 2022 року шлюб між ними було розірвано.

За час спільного проживання у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Суд зауважує, що окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Щодо встановлення факту здійснення ОСОБА_2 самостійного догляду за своїм малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , слід врахувати наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2023 року у справі № 306/1581/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком, ОСОБА_2 , адреса спільного проживання батька з сином - АДРЕСА_1 .

Частиною 2 статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Таким чином, судом встановлено, що у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є як батько ОСОБА_2 , так і мати ОСОБА_3 , яка не позбавлена батьківських прав. Батьки за згодою мають право визначити місце проживання дитини з одним з них, проте жоден із них не вправі відмовитися від обов`язку виховувати дитину. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у даній справі, встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право щодо відстрочки від мобілізації / проходження служби за місцем проживання заявника, яке може виникнути у майбутньому.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що заява ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.293, 294, 315 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Рівненський апеляційний суд.

Повний текст ухвали виготовлено 25.04.2023 року.

Суддя Харечко С.П.