печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3455/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В. ,

при секретарі судового засідання - Ковалівській В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Олійник А.Д.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державного бюро розслідувань про захист честі,гідності та ділової репутації

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023р. позивач звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань про захист честі,гідності та ділової репутації. В обґрунтування посилається , що з 12.03.2021р. обіймає посаду першого заступника голови Запорізької обласної державної адміністрації. ІНФОРМАЦІЯ_2 на офіційному вебсайті ДБР за посиланням: : ІНФОРМАЦІЯ_1 опубліковано новину під заголовком: «ІНФОРМАЦІЯ_3». В рамках кримінального провадження ІНФОРМАЦІЯ_2 співробітниками ДБР було проведено обшук за місцем проживання та місцем роботи позивача. Поширена ДБР інформація, порушує його особисті немайнові права, встановлені положеннями частини першої статті 201, статті 297 та статті 299 ЦК України, на повагу до гідності і честі, а також на недоторканість ділової репутації. Визнати такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію його фотозображення викладені ДБР у статті : «ІНФОРМАЦІЯ_3».Зобов`язати ДБР видалити з його офіційного сайту зі статті під назвою фотозображеня ОСОБА_3 здійснені під час обшуку та не поширювати їх на інших інтернет ресурсах та електронних сторінках у соціальних мережах.В судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник відповідача надав відзив, вказував , що ДБР публікуючи ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію на офіційному вебсайті виконувало обов`язок щодо інформування суспільства про діяльність спрямовану на запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції та жодним чином не порушило та не могло порушити права фізичних осіб у тому числі і позивача.В судовому засіданні просив відмовити в позові.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 27.01.2023р. відкрито провадження в порядку спрощеного.

Представник позивача надав відповідь на відзив 31.03.2023р.

17.04.2023р. до суду надійшли заперечення відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до слідуючого.

Згідно частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно ст. 4. ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5. ЦПК України 1. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12 ЦПК України 1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 461/9631/15-ц (провадження № 61-14857св18) зазначено: «тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування».

Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17 зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які не потрібно надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», з метою забезпечення прозорості в діяльності Державного бюро розслідувань, ДБР оприлюднює на своєму офіційному вебсайті інформацію про хід розслідування кримінальних проваджень, у тому числі інформацію про оголошення про підозру, спрямування провадження до суду чи його закриття тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_2 на офіційному вебсайті ДБР за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 , опубліковано новину під заголовком: «ІНФОРМАЦІЯ_3». У вказаній публікації йшлося про те, що працівниками ДБР проведено понад 20 обшуків у Запорізькій обласній воєнній адміністрації, міській раді, правоохоронних органах області, у тому числі в осіб, які можуть бути причетні до цієї злочинної схеми, в результаті чого вилучено: чорнові записи, документи, незаконно отримані кошти, засоби зв`язку та інші речі. Повідомлено, що слідчі ДБР затримали одного із посередників «на гарячому» у момент передачі коштів у сумі 1 400 дол. США за «позитивний» розгляд заяви особи. Затриманий обіцяв вирішити питання з оформленням необхідних для виїзду на тимчасово окуповану територію України документів впродовж усього двох днів за «символічну» плату.

Представник відповідача вказував, що у вказаній публікації не зазначено жодних персональних даних фізичних осіб, зокрема: прізвищ, імен, по батькові, місце роботи, назви посад чи навіть структурних підрозділів органів державної влади та органів місцевого самоврядування у яких проводились слідчі дії.

Судом встановлено , що на фотографіях, що долучені до публікації від ІНФОРМАЦІЯ_2, обличчя зображених на них фізичних осіб заретушовано у такий спосіб, що не дає можливості їх ідентифікувати, у тому числі особу позивача, якщо він вважає себе одним із осіб зображених на фото. Зазначене також підтверджується, доказами які надано самим же представником позивача.

Посилання на нібито опублікування на вебсайті ДБР фотографій на яких зображено позивача не знаходять свого підтвердження у наданих позивачем доказах. Не вказано за допомогою якого саме із доданих копій документів, окрім паспорта, можливо ідентифікувати особу ОСОБА_3 , оскільки на них відсутні чітко вираженні риси облич зображених фізичних осіб.

Крім того , у якій саме частинні тексту, абзацу чи речення публікації від ІНФОРМАЦІЯ_2 ДБР зазначено ідентифікуючі дані позивача, його представником не вказано.

ОСОБА_3 не зазначив, які ж саме відомості стосовно його особи опубліковані на вебсайті ДБР та яким чином такі відомості можуть зашкодити чи зашкодили його честі, гідності та діловій репутації.

ДБР публікуючи ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію на офіційному вебсайті виконувало обов`язок щодо інформування суспільства про діяльність спрямовану на запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції , щодо ходу розслідування кримінального провадження № 000576 та проведених слідчих дій, а на фотографіях, що розміщенні разом із публікацією неможливо ідентифікувати осіб, що на них зображено унаслідок здійснення ретушування обличь. Доказів протилежного позивачем чи його представником до суду не надано.

Крім того , не можуть бути предметом дослідження у межах розгляду справи за правилами ЦПК України доводи позивача про нібито протиправні дії, які виразились у проведенні слідчих дій (обшуків), а відтак і надаватись оцінка таким діям.

Так юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь- яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Конституційний Суд України у рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури.

Порядок та підстави прийняття процесуальних рішень слідчими в межах здійснення досудового розслідування у кримінальних справах визначені КПК України.

Відповідно до частини другої статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду.

Проведення обшуку у межах розслідування кримінального провадження є слідчою дією, що регулюється лише нормами КПК України та здійснюється компетентними органами досудового розслідування, зокрема і ДБР.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17 зроблено висновок, що «ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які не потрібно надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Доводи позивача про завдання шкоди його честі, гідності та діловій репутації є необґрунтованими, а матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження порушення його особистих немайнових прав.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності , суд приходить до висновків, що позов ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації є безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст..141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,13,19,76-81,89, 141,187, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_3 до Державного бюро розслідувань про захист честі,гідності та ділової репутації.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

позивач: ОСОБА_3 : адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2

відповідач : Державне бюро розслідувань: 01032, м. Київ, вул.. Симона Петлюри,15

Суддя Остапчук Т.В.