ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2425/22 Номер провадження 22-ц/814/2255/23Головуючий у 1-й інстанції Вірченко О.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Дряниці Ю. В., Обідіної О. І.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 жовтня 2022 року у складі судді Вірченко О. М.

по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернуся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 жовтня 2022 року дану цивільну справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва, як таку, що належить до територіальної юрисдикції (підсудності) цього суду.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд взяв до уваги повідомлення Відділу реєстрації виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області про відсутність реєстрації його місця проживання на території Миргородської територіальної громади, в той же час не перевірив чи є інформація про реєстрацію його місця проживання чи перебування за вказаною в позовній заяві адресою в м. Києві.

Наголошує, що все своє життя він проживав в м. Миргороді і до червня 2021 року (коли виїхав на заробітки до Польщі) був зареєстрований у АДРЕСА_1 , іншого зареєстрованого місця проживання ніколи не мав. З початком війни в Україні повернувся до м. Миргорода з Польщі та з 26.02.2022 вступив до військової служби.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина друга статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що дана справа не підсудна Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, оскільки інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в реєстрі Миргородської територіальної громади відсутня, в той час відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що за територіальною підсудністю відноситься до Голосіївського районного суду м. Києва.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновками суду погодитись не може та вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у зв`язку із порушенням місцевим судом норм процесуального права щодо правил територіальної юрисдикції (підсудності) справи.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України, частини першої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, як порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких правил підсудності, встановлених ЦПК.

За усталеною практикою ЄСПЛ, термін право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність, у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справі Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

У рішенні ЄСПЛ «Сокуренко і Стригун проти України» суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати провадження щодо конкретної справи. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна справа розглядалася і вирішувалася законним, компетентним, незалежним і неупередженим судом до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

У параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ, зокрема, встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача (стаття 27), підсудності справ за вибором позивача (стаття 28), правила виключної підсудності (стаття 30), підсудності справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26).

Згідно частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Місце проживання фізичної особи визначається відповідно до статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», якою передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

У поданій позовній заяві місцем проживання відповідача ОСОБА_1 зазначено адресу: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України судом був направлений запит до Виконавчого комітету Миргородської міської ради щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 .

З повідомлення Виконавчого комітету Миргородської міської ради від 06.10.2022 за № 05.3-11/887 вбачається, що згідно відомостей Реєстру Миргородської територіальної громади ОСОБА_1 09.06.2021 був знятий з останнього місця реєстрації: АДРЕСА_1 . Інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 в Реєстрі Миргородської територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі відсутня.

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 його останнє місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 67-68).

Пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналіз змісту пункту 1 частин першої статті 31 ЦПК України дає підстави для висновку, що для передачі справи за територіальною юрисдикцією суд повинен встановити обставини, які вказують на відсутність у суду, до якого звернувся заявник, компетенції на розгляд заяви, а також наявність такої компетенції у іншого суду, до якого така заява передається судом.

Однак, іншого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або зареєстрованого місця перебування ОСОБА_1 на момент подачі позову судом встановлено не було.

Враховуючи викладене та те, що інше місце реєстрації проживання або перебування ОСОБА_1 невідоме, підсудність даної справи повинна визначатися згідно частини дев`ятої статті 28 ЦПК України, - за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання або перебування відповідача, яке знаходиться в межах територіальної юрисдикції Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про направлення справи для розгляд іншому суду, а тому оскаржувана ухвала, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 жовтня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Ю. В. Дряниця

О. І. Обідіна