Єдиний унікальний номер 725/3124/23
Номер провадження 2-з/725/18/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2023 року м. Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м.Чернівці Федіна А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення її майбутнього позову до ОСОБА_3 , третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Івано-Франківській та Тернопільській областях Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання розписок недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла вище вказана заява в якій представник заявника до подання позовної заяви про визнання розписок недійсними просив забезпечити позов шляхом зупинення вчинення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості по виконавчому провадженню за №67213068 відкритого на підставі виконавчого листа по справі за №606/58/21 виданого 24.09.2021 року згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.07.2021 року та заборонити проведення торгів арештованого майна боржника ОСОБА_1 , зокрема легковий автомобіль марки PEUGEOT 308, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску, коричневого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , до набрання рішенням суду законної сили за позовом ОСОБА_1 про визнання розписок недійсними.

В обґрунтування вказаної заяви посилався на те, що 29 липня 2021 року Теребовлянським районним судом Тернопільської області було прийнято рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в межах вартості майна одержаного в спадщину заборгованість за борговими розписками від 12.02.2015 року та 01.03.2018 року в розмірі 52 666,66 доларів США. Вказане судове рішення було звернено до примусового виконання та головним державним виконавцем Теребовлянського ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області відкрито виконавче провадження за №6721306, яке в подальшому прийняте до виконання Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у ІваноФранківській та Тернопільській областях.

В рамках вказаного виконавчого провадження накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , її рахунки, а також вчиняються виконавчі дії щодо реалізації арештованого майна, в тому числі легкового автомобіля марки PEUGEOT 308, д.н.з. НОМЕР_1 , 2012 року випуску та 13 квітня 2023 року призначені публічні торги через ДП «Сетам», номер лота 525671.

Зазначав, що ОСОБА_1 не було відомо про наявність боргових розписок за якими стягнуто борг в порядку спадкування, при цьому вона ставить під сумнів, що такі розписки були написані спадкодавцем, а тому між нею та ОСОБА_3 виник спір про визнання розписок недійсними, за вирішенням якого остання має намір звернутись до суду.

Вважає, що існує реальна загроза продажу арештованого майна ОСОБА_1 , що може суттєво ускладнити або навіть зробити неможливим виконання судового рішення, у разі якщо воно буде ухвалено на користь позивача, а невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що кошти ОСОБА_1 будуть стягнуті, або буде реалізовано арештоване майно в результаті чого кошти будуть направлені на погашення заборгованості, а боржник не зможе захистити або поновити свої права в межах даного судового провадження без нових звернень до суду. У разі не зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у виконавчому провадженні на час розгляду позову про визнання боргових розписок недійсними, може призвести до незаконного стягнення при примусовому виконанні оскаржуваних розписок грошових коштів з ОСОБА_1 .

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.06.2006 року, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Івано-Франківській та Тернопільській областях Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження ВП №67213068 з примусового виконання виконавчого листа №606/58/21 від 24.09.2021 року, виданого Теребовлянським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за борговими розписками.

Так, згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, Конституцією України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Окрім того, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, а виконання судових рішень є складовою доступу до справедливого правосуддя як за нормами національного законодавства так і відповідно до норм міжнародного права.

Звертаючись до суду з даною заявою про забезпечення позову заявник просить зупинити вчинення виконавчих дій в рамках вказаного вище виконавчого провадження та підстави для такого зупинення визначені у ст.34 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, відповідно до п. 2,3 ч. 1 ст. 34 вказаного Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа або зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, натомість з такими вимогами в рамках заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник не звертався.

Так, види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Серед передбачених ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову не визначено такого способу як зупинення вчинення виконавчих дій, при цьому слід звернути увагу на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 1323/5992/2012 відповідно до якого суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, оскільки право вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця. Вказаний висновок є обов`язковим для врахування відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.

Так, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Заходи забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Заходи забезпечення позову мають тимчасового характер, гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засоби правового захисту мають бути ефективними, як на практиці, так і за законом.

У рішенні ЄСПЛ «Доран проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, відновлення порушеного права. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечить принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги за даною заявою є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки заявник, маючи намір подати позов про визнання недійсними боргових розписок, фактично просить зупинити виконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість за вказаними борговими розписками, у зв`язку з чим таке забезпечення позову у спосіб, який просить заявник фактично є зупиненням виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, при цьому відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.10.2020 року у справі № 524/188/18 недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Також, увідповідності до правової позиції Верховного суду у постанові №638/5084/20 від 29.09.2021 року, суд не може заборонити державному виконавцеві вживати необхідних заходів щодо своєчасного й повного виконання рішення. У вказаній постанові Верховний суд зазначив, що фактично заявник просить ужити заходів забезпечення позову з метою перешкоджання виконання судового рішення, яке набрало законної сили, у іншій справі з приводу іншого спору, що виходить за межі мети забезпечення позову, яка полягає у вжитті судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення у випадку задоволення заявлених позовних вимог саме у даній справі.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову як зупинення вчинення виконавчих дій спрямований на перешкоджання виконанню судового рішення у іншій справі, а тому такі вимоги не можуть бути задоволені в рамках забезпечення позову у майбутньому спорі про визнання боргових розписок недійсними.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 152, 153, 157, 258, 259, 260, 268, 353, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення її майбутнього позову до ОСОБА_3 , третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Івано-Франківській та Тернопільській областях Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання розписок недійсними відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду в порядку визначеному главою першою розділу п`ятого ЦПК України або в той самий строк через Першотравневий районний суд м.Чернівці в порядку визначеному главою першою розділу п`ятого та п. 15.5 розділу тринадцятого ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна