печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Козлова Р.Ю.,

при секретарі судового засідання - Іваненку С.С.,

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної організації "Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом просив суд ухвалити рішення яким: визнати протиправним та скасувати рішення Укрпатенту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 23749/ЗА/19 від 15.10.2019 та зобов`язати Укрпатент Міністерства економічного розвитку і торгівлі України затвердити патент на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою № а 201711398 від 21.11.2017 міжнародного зразка.

В обґрунтування позову, позивач послався на те, що 21 листопада 2017 року він звернувся до відповідача із заявкою про видачу патенту на винахід. До вказаної заявки було долучено письмові документи, якими обґрунтовувалась його заявка щодо винаходу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а саме формула винаходу, опис винаходу, реферат та креслення. 03 березня 2018 року на адресу позивача було направлено повідомлення про завершення формальної експертизи за заявкою на винахід, відповідно до якої для проведення кваліфікаційної експертизи заявник має подати протягом трьох років від дати подання заявки відповідне клопотання та документ про сплату збору. 13 березня 2018 року позивачем було проведено оплату за проведення кваліфікаційної експертизи та направлено поштою до відповідача відповідну заяву з копією квитанції про здійснення оплати. У липні 2019 року на адресу позивача відповідачем було направлено попередній висновок кваліфікаційної експертизи № 15341/3A/19, який стосується заявки № а 201711398. Відповідно до вказаного висновку заявнику пропонувалось усунути недоліки, які були виявлені в ході проведення попередньої експертизи та встановлено, що винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеного для нього ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі». У подальшому 15 жовтня 2019 року за №23749/3А/19 відповідачем було затверджено остаточний висновок про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи, який набув статусу рішення про відмову у видачі патенту на винахід, який стосується заявки № а 201711398. Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, 11 листопада 2019 року до Апеляційної палати Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства було подано заяву про скасування рішення №23749/3A/19 від 15 жовтня 2019 року. Рішенням Апеляційної палати Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 18 лютого 2020 року № 560 у задоволенні заперечення відмовлено та залишено в силі рішення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства 15 жовтня 2019 року за №23749/3А/19. Посилаючись на те, що рішення 15 жовтня 2019 року №23749/3А/19 про відмову у видачі патенту на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою № а 201711398 прийнято відповідачами з порушенням вимог Закону та прав позивача, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2021 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Вказаною ухвалою відповідачу встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а позивачеві протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відзиву на позов подати відповідь на відзив.

В матеріалах справи також містяться відзиви представників відповідачів на позовну заяву, відповідно до якого вони заперечують проти позову, оскільки оскаржувані рішення прийняті з дотриманням вимог Закону, а вимоги позивача є безпідставними, які не доведені будь-якими доказами. Тому просив відмовити у задоволенні позовної заяви.

Протокольною ухвалою суду від 16 травня 2023 року за клопотанням позивача та представника відповідача Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, відповідачів Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» та Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України замінено на належного відповідача Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ).

Ухвалою суду від 06 липня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову.

Представник відповідача ДП "Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вивчивши зміст поданих учасниками справи заяв по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 листопада 2017 року позивач звернувся до ДП «Укрпратент» із заявкою про видачу йому патенту на винахід, до вказаної якої долучив письмові документи, якими обґрунтовувалась його заявка щодо винаходу «ІНФОРМАЦІЯ_1», а саме формула винаходу, опис винаходу, реферат та креслення.

03 березня 2018 року на адресу позивача було направлено повідомлення про завершення установою формальної експертизи за заявкою на винахід, відповідно до якої для проведення кваліфікаційної експертизи позивачеві запропоновано подати протягом трьох років від дати подання заявки відповідне клопотання та документ про сплату збору.

Позивачем 13 березня 2018 року було проведено оплату за проведення кваліфікаційної експертизи та направлено поштою до відповідача відповідну заяву з копією квитанції про здійснення оплати.

Однак у липні 2019 року на адресу позивача ДП «Укрпратент» було направлено попередній висновок кваліфікаційної експертизи № 15341/3A/19, який стосується заявки № а 201711398, відповідно до якого заявнику пропонувалось усунути недоліки, які були виявлені в ході проведення попередньої експертизи та встановлено, що винахід не відповідає умовам патентоздатності, визначеного для нього ст.7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

У подальшому 15 жовтня 2019 року за №23749/3А/19 відповідачем було затверджено остаточний висновок про невідповідність винаходу умовам патентоздатності за результатами кваліфікаційної експертизи, який набув статусу рішення про відмову у видачі патенту на винахід, який стосується заявки № а 201711398.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, 11 листопада 2019 року до Апеляційної палати Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства позивачем було подано заяву про скасування рішення №23749/3A/19 від 15 жовтня 2019 року. Рішенням Апеляційної палати Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства від 18 лютого 2020 року № 560 у задоволенні заперечення відмовлено та залишено в силі рішення Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства 15 жовтня 2019 року за №23749/3А/19.

На дату подання даної заявки діяв Закон № 3687-XII в редакції зі змінами, внесеними законом від 16 жовтня 2012 № 5460-VI, яка чинна з 05 грудня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 3687-XII правова охорона надається винаходу, що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Право власності на винахід засвідчуються патентом.

Згідно з ч. 2 статті 6 Закону № 3687-XII об`єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин i рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону № 3687-XII винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є - промислово придатним.

Винахід визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки.

Винахід визнається промислово придатним, якщо його може бути використано у промисловості або в іншій сфері діяльності.

У відповідності до ч. 7 ст. 7 Закону № 3687-XII винахід має винахідницький рівень, якщо для фахівця він не є очевидним, тобто не випливає явно із рівня техніки.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 3687-XII особа, яка бажає одержати патент (деклараційний патент) і має на це право, подає до Установи заявку.

На час подання заявки центральним органом державної виконавчої влади в сфері правової охорони промислової власності було Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (Мінекономіки), а закладом експертизи було Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент).

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги, позивач посилається на те, що при розгляді заявки було прийняте рішення 15 жовтня 2019 року №23749/3А/19 про відмову у видачі патенту на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою № а 201711398, яке позивач вважає протиправним та таким, що порушує його права на винахід.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

В ході підготовчого провадження позивач звернувся до суду з клопотанням про призначення експертизи об`єктів інтелектуальної власності. З огляду на обґрунтування своїх вимог позивач вважав, що для всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та правильного вирішення спору необхідно дати відповіді на питання, які зазначені в його клопотанні. Проведення зазначеної експертизи позивач просив доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код (код ЄДРПОУ) - 02883133, місцезнаходження - 61177, Харківська обл., місто Харків, вулиця Золочівська, будинок 8А).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року задоволено клопотання позивача та призначено у справі судову експертизу з питань інтелектуальної власності, виконання якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код (код ЄДРПОУ) - 02883133, місцезнаходження - 61177, Харківська обл., місто Харків, вулиця Золочівська, будинок 8А).

Однак 05 липня 2021 року на адресу суду надійшов лист за підписом директора Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» зі змісту якого слідує, що провести експертизу в сфері інтелектуальної власності № 17005 за матеріалами цивільної справи № 757/51324/20-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, неможливо, оскільки в Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» на даний час відсутні спеціалісти за експертною спеціальністю 13.3 «Дослідження, пов`язані з винаходами і корисними моделями». З урахування цього та керуючись п. 4.1 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, (зі змінами та доповненнями) експертною установою було повернуто матеріали без виконання ухвали суду.

У подальшому ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року призначено у справі судову експертизу з питань інтелектуальної власності, виконання якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6). У травні 2022 року на адресу суду повернулись матеріали справи разом з ухвалою суду від 02 листопада 2022 року без виконання. Відповідно до змісту листа завідувача Кропивницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Костянтина Лагоди, організувати проведення даної експертизи не вбачається за можливе оскільки предметом даної експертизи є дослідження заявки на винахід «Рушій інверційний», а також теоретичні дослідження у сфері фізики та теоретичної механіки.

З урахуванням вищенаведеного судом втретє постановлено ухвалу від 02 вересня 2022 року та призначено експертизу з питань інтелектуальної власності, виконання якої доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності, , адреса: 01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 28/2, н/п №43 (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26, оф. 501). На вирішення експерта (експертів) поставити питання: «Чи є винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» (заявка на винахід а№201711398) патентоздатним?». У задоволенні клопотання позивача про включення до переліку запитань поставлених перед експертом, які за своїм змістом є питаннями з теоретичних досліджень у сфері фізики та теоретичної механіки судом відмовлено.

30 листопада 2022 року експертною установою позивачу було виставлено рахунок-фактуру на сплату за проведення експертизи №92 на суму 117792 грн. 48 коп.

Проте станом на 16 січня 2023 року оплата за проведення судової експертизи позивачем не здійснена.

Вважаючи вказану суму необґрунтованою, позивач 17 грудня 2022 року звернувся з листом до експертної установи за роз`ясненням стосовно сказаного розміру.

Листом Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності №3/79159-26-22/6 від 03 січня 2023 року за підписом директора Сергія Тюлєнєва позивачу повідомлено, що вартість однієї експертогодини становить 188,77грн., згідно наказу Міністерства юстиції України 24 січня 2022 № 199/5 «Про встановлення вартості однієї експертогодини у 2022 році» зареєстрований у Міністерстві юстиції України 24 січня 2022 за № 88/37424. Ціна дослідження визначена на підставі вартості однієї експертогодини відповідно до Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним науково-дослідним установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 липня 1996 року №710. Нормативна вартість однієї експертогодини, експертизи особливої складності становить 188,77 грн., необхідна кількість годин: 520. Таким чином розрахунок вартості експертизи у даному конкретному випадку експертна установа визначила наступним чином:

188,77x520=98 160,40грн.

ПДВ 98 160,40х20%=19632,08грн.

Загальна сума: 98160,40+19632,08=117792,48грн.

У лютому 2023 року матеріали справи експертною установою повернуто на адресу суду без виконання ухвали суду у зв`язку з несплатою позивачем її вартості.

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З наведеного вбачається, що ухиленням від участі сторони у проведенні експертизи є не лише обов`язкове подання об`єктів дослідження чи інших матеріалів необхідних для проведення експертизи, а є також обов`язковість оплати її вартості. Несплата вартості експертизи учасником , який заявив відповідне клопотання унеможливлює проведення призначеної судом по справі судової експертизи.

Також, аналізуючи положення статті 109 ЦПК України, слід зазначити, що ній законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у проведенні експертизи, зокрема у несплаті її вартості. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

У судовому засіданні позивач повторно звертався до суду із клопотанням про призначення експертизи в якій просив суд самостійно визначити її вартість вважаючи попередній розрахунок таким, що розрахований на підставі неналежного нормативного акту. Однак судом було відмовлено у задоволенні даного клопотання, оскільки визначення вартості проведення експертизи є виключною компетенцією експертної установи та знаходиться поза межами компетенції суду.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, надання суду пояснень позивача щодо несплати вартості експертизи, суд приходить до висновку, що вказані дії свідчать про ухилення відповідача від участі у проведенні експертизи, яка, в даному випадку, має визначальне значення для встановлення обставин справи, а також є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - загальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на обставини, для з`ясування яких необхідні знання інші, ніж право.

Зазначаючи про те, що винахід за його заявкою відповідає умовам патентоздатності та є промислово придатним, позивачем не було надано суду жодного належного доказу щодо відповідності винаходу умові патентоздатності.

На переконання суду, з урахуванням характеру спірних правовідносин, для з`ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, необхідні спеціальні знання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Однак позивач таким правом, яке прямо передбачено нормами процесуального Закону не скористався.

Позивачем на підтвердження своїх вимог щодо визнання протиправним та скасувати рішення Укрпатенту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 23749/ЗА/19 від 15.10.2019 та зобов`язання ДП "Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" затвердити патент на винахід « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за заявкою № а 201711398 від 21.11.2017 міжнародного зразка, на підставі того, що винахід за заявкою № а 201711398 відповідає умовам патентоздатності та є промислово придатним, не було надано суду жодного належного доказу щодо відповідності винаходу умовам патентоздатності.

Усі твердження позивача про відповідність винаходу за заявкою № а 201711398 умовам патентоздатності є суб`єктивними, оціночними та недоведеними належними доказами.

Отже, оскільки позивачем не доведено достатніми доказами порушення прийнятими рішеннями його прав та охоронюваних законом інтересів, суд дійшов висновку що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись, «Правилами складання, подання заявки на винахід та заявки на корисну модель», ст.ст. 1, 6, 7, 12, 24 Законом України "Про охорону прав на винаходи та корисні моделі", ст.ст.16, 420, 460, 462, 496 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної організації "Український Національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Повне рішення суду складено 14 серпня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя