Справа № 525/662/22
Провадження №2/525/26/2023 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.04.2023 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Прасол Я.В.,
секретаря судових засідань Хоменка М.М.,
з участю представника позивача адвоката Синюка С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Адвокатське бюро «Синюк та партнери» в особі адвоката Синюка Станіслава Леонідовича, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 ,
20.09.2022 позивач ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Синюка С.Л. звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.05.2022 близько 21 год. 45 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода у ході якої ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «КІА SPORTEGE» днз НОМЕР_1 , рухаючись на автодорозі Т-1719 Миргород - Велика Багачка - Поділ, поблизу с. Затон Полтавської області допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який у невстановленому місці перетинав проїзну частину дороги з права на ліво по напрямку руху автопоїзда. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 загинув на місці. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля учасника ДТП була застрахована відповідачем.
Ухвалою суду від 23.09.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання, відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками, роз`яснено порядок та строки подання відзиву на позов.
Ухвалою суду від 21.11.2022 до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , направлено йому копію позовної заяви з додатками, роз`яснено порядок та строки надання пояснень по суті спору.
Ухвалою суду від 19.12.2022 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 20.01.2023, розгляд справи неодноразово відкладався з поважних причин.
07.02.2023 на адресу суду надійшов відзив від відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Ухвалою суду від 24.02.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, відзив залишено без розгляду.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Синюк С.Л. позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити.
Інші учасники судового розгляду у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Синюка С.Л., вивчивши та проаналізувавши у сукупності всі доказі зібрані по справі, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 24.05.2022 приблизно о 21 год. 45 хв. на автодорозі Т-17-19 Миргород - Велика Багачка - Поділ зі сторони с. Затон Миргородського ( колишнього Великобагачанського) району Полтавської області у напрямку селища Велика Багачка рухався автомобіль «КІА SPORTEGE» днз НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який поблизу с. Затон допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзну частину дороги з права на ліво по напрямку руху автомобіля. Унаслідок ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 05.08.1992 встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю є ОСОБА_1 ( а.с. 10 на звороті).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 03.06.2016 ОСОБА_1 17.09.1997 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 ( а.с. 11).
22.08.1998 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 22.08.1998 ( а.с. 12).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 30.05.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №707 ( а.с. 8). Причиною смерті стали травми отримані при зіткненні з легковим автомобілем, що встановлено лікарським свідоцтвом про смерть №100 від 25.05.2022 ( а.с. 9).
На момент ДТП транспортний засіб «КІА SPORTEGE» днз НОМЕР_1 був забезпечений, страховик ПрАТ «СК «Євроінс України», поліс №204569929 ( а.с. 5).
20.06.2022 ОСОБА_1 було направлено на адресу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ( а.с. 6) та заяву про відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання ( а.с. 7).
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).
Згідно положень ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
У статті 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі - Закон).
За вимогами статті 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.
Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди смертю потерпілого має низку особливостей. Зокрема, така особливість полягає у тому, що будь-яке діяння, яким завдається шкода ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки, презюмується протиправним.
Що стосується причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням і завданою шкодою, як на тому наполягає сторона відповідача, то цей зв`язок також є специфічним у даному деліктному зобов`язанні. Вина заподіювача шкоди у випадках, коли така шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки, не враховується, відшкодуванню підлягають витрати на поховання незалежно від вини особи, яка завдала цю шкоду. При цьому слід зауважити, що моральна шкода також відшкодовується незалежно від вини заподіювача, а її розмір визначений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.
Таким чином, при заподіянні шкоди життю потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника такого джерела настає незалежного від його вини, в силу закону, у певних межах, а саме щодо відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди. Отже, якщо настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, виникає і обов`язок страховика здійснити страхову виплату в порядку, передбаченому ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто здійснити відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди.
За змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Відтак, положення зазначеної норми Закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог вказаного Закону.
З огляду на наведене розмір страхового відшкодування на користь позивача повинен визначатись страховиком без поділу розміру заподіяної шкоди на водія ОСОБА_2 , відповідальність якого була застрахована та пішохода ОСОБА_3 , а тому доводи викладені у письмових поясненнях відповідача не ґрунтуються на нормах закону.
Також безпідставним є посилання відповідача на положення ст. 1193 ЦК України, оскільки розмір страхового відшкодування моральної шкоди визначено Законом, а частиною 3 даної статті встановлено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.
Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2022 у розмірі 6500 грн.
Крім іншого позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь судових витрат 8000 грн. - витрат на правову допомогу та інших судових витрат.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення судових витрат, суд приходить до переконання, що вимоги у цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Зі змісту позову вбачається, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла ОСОБА_1 і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 8000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу (а.с.3).
На підтвердження понесених по справі витрат на надання правничої допомоги стороною позивача суду надано договір №13 про надання правової допомоги від 25.07.2022 укладений між ОСОБА_1 та АБ «Синюк та партнери» в особі адвоката Синюка С.Л., ордер на надання правничої ( правової) допомоги від 04.09.2022, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Адвокатського бюро «Синюк та партнери», копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КМ №6423/10 від 15.02.2018 та копію посвідчення адвоката України ( а.с. 21-22, 23, 24, 25).
Згідно з положеннями статті 137 ЦПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До матеріалів справи не додано жодних доказів які підтверджують, що позивач поніс зазначені у позовній заяві витрати на надання правової допомоги, розмір таких витрат, також матеріали справи не містять жодних доказів чи посилань на докази, що позивачем були понесені інші судові витрати, їх вид та розмір. У позовній заяві позивач посилався на те, що докази на понесення судових витрат надані будуть суду додатково. Під час розгляду справи судом представник позивача адвокат Синюк С.Л. зазначав, що докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу будуть подані до закінчення розгляду справи у порядку встановленому Законом.
Згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Заяв про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду до закінчення судових дебатів стороною позивача подано не було.
У зв`язку з чим суд приходить до переконання, що у задоволенні вимог про стягнення судових витрат слід відмовити за недоведеністю.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим суд приходить до переконання, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 51 450 ( п`ятдесят одну тисячу чотириста п`ятдесят) гривень страхового відшкодування.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Синюк Станіслав Леонідович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6423/10 від 15.02.2018, видане Радою адвокатів Київської області, Адвокатське бюро «Синюк та партнери», , адреса: вул. Герцена, 10, оф. 320 м. Київ;

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», код ЄДРПОУ - 22868348, юридична адреса: вул. Велика Васильківська, 102, м. Київ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 01.05.2023.

Суддя Я.В. Прасол