Справа № 307/645/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ГУСОНЬКИ З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/645/20 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду від 11 липня 2022 року, повний текст якого складено 11 липня 2022 року, головуючий суддя Бобрушко В.І., -

встановив:

27.02.2020 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діяв адвокат Колотуха Іван Олексійович, звернулися до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 мотивуючи таким.

З матеріалів кримінальної справи № 6106801, розпочатої за фактом вбивства 01.09.2001 батьків позивачів, стало відомо, що відповідач уклав із батьком позивачів ОСОБА_4 договір позики і станом на серпень 2001 року боргував йому 5000,00 дол. США.

Суму боргу відповідач визнав будучи допитаним як свідок у зазначеній кримінальній справі, коли 20.09.2001 підписав протокол допиту свідка. Попри це кошти відповідач не повернув.

За приписами ст.ст. 202, 204, 207, 1046, 1047, 1049 ЦК України (2003 р.) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю отримані від нього в позику грошові кошти, договір позики вважається укладеним у момент передання грошей.

Позивачі є спадкоємцями після смерті їхнього батька, у кримінальній справі вони 28.02.2017 визнані потерпілими, тому відповідно до правил спадкування, встановлених нормами ЦК України (2003 р.), успадкували право вимоги боргу за вищевказаним договором позики.

Правомірність звернення з таким позовом підтверджується і судовими рішеннями, ухваленими в подібній справі № 308/2160/17.

Визначивши ціну позову у сумі 121000,00 грн шляхом множення 5000,00 дол. США на 24,20 грн, позивачі просили стягнути з відповідача на їхню користь 121000,00 грн і вирішити питання про судові витрати.

04.02.2021 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діяв адвокат Колотуха Іван Олексійович, подали до суду заяву про збільшення позовних вимог. Умотивували її тим, що в протоколі допиту свідка ОСОБА_3 визнав, що у вересні 1996 року взяв у борг у ОСОБА_1 5000,00 дол. США під 5% на місяць (що становить 60% річних), борг не повернув, однак, проценти сплачував, тобто, визнав часткове виконання зобов`язання. Проценти слід нараховувати з моменту пред`явлення вимоги, тому за період з 27.02.2020 по 27.02.2021 з урахуванням курсу долара США до гривні «28» належний до стягнення борг становить 224000,00 грн (5000,00 дол. США х 28 грн = 140000,00 грн; 140000,00 грн х 60% = 84000,00 грн; 140000,00 грн + 84000,00 грн = 224000,00 грн).

Позивачі просили стягнути з відповідача на їхню користь 224000,00 грн і вирішити питання про судові витрати.

27.01.2022 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діяв адвокат Колотуха Іван Олексійович, подали до суду наступну заяву про збільшення позовних вимог. Умотивували аналогічно до заяви від 04.02.2021, однак, проценти за період з 27.02.2020 по 27.01.2022 визначили як 115% річних (23 місяці х 5% = 115%), тому за період по 27.02.2022 з урахуванням курсу долара США до гривні «28» належний до стягнення борг становить 301000,00 грн (5000,00 дол. США х 28 грн = 140000,00 грн; 140000,00 грн х 115% = 161000,00 грн; 140000,00 грн + 161000,00 грн = 301000,00 грн).

Позивачі просили стягнути з відповідача на їхню користь 301000,00 грн і вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду від 11.07.2022 змінений позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено, стягнуто на їх користь із ОСОБА_3 301000,00 грн заборгованості за договором позики, а також стягнуто з відповідача на користь позивачів 3010,00 грн у відшкодування витрат із оплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_3 оскаржив рішення суду як ухвалене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Доводи скарги зводяться до такого.

Позов надуманий і не ґрунтується на належних, допустимих, достовірних і достатніх доказах, які б підтверджували факт виникнення позикових відносин між батьком позивачів та відповідачем.

Текст протоколу допиту відповідача від 20.09.2001 є єдиним доказом, яким, на думку позивачів, доводиться обґрунтованість їхніх вимог, однак, цей протокол не є таким доказом.

Перед початком допиту ОСОБА_3 як свідку не були роз`яснені положення ст. 63 Конституції України, його право не свідчити проти себе та проти своїх рідних і близьких (а із загиблим ОСОБА_1 свідок був близьким родичем і перебував у тісних дружніх стосунках), що виключає належність цього доказу та достовірність відображеної в ньому інформації.

У протоколі вказано, що відповідач брав у борг гроші в батька позивачів, однак, відсутній обов`язок повернути гроші його дітям. У протоколі відсутні елементи повного складу боргового зобов`язання.

Під час допиту відповідач перебував у стані сильного душевного хвилювання через вбивство ОСОБА_1 і не писав власноручно свої показання, а їх, довільно трактуючи, записав лейтенант міліції ОСОБА_5 . Одночасно з допитом у відповідача в будинку проводився обшук, оскільки у помешканні загиблого була виявлена розписка відповідача про отримання в борг 11000,00 грн (ці кошти були отримані приблизно у 1996 році та були вже давно повернуті).

Позивачі збільшували позовні вимоги з порушенням норм ЦПК України, оскільки справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а позовні вимоги на порушення правил, установлених ст. 49 ч. 2 п. 2 ЦПК України, збільшувалися вже після кількох судових засідань у справі. Про поновлення строків на подання заяв про збільшення позовних вимог позивачі не клопотали.

Крім того, позовні вимоги збільшувалися із застосуванням курсу 28,00 грн за 1,00 дол. США за весь період нарахування заборгованості, жодних законних підстав для чого не було. Валютний курс не визначався на конкретні дати, даних про офіційний валютний курс НБУ в розрахунку немає, проценти в усякому разі могли розраховуватися виходячи з офіційного курсу іноземної валюти на місяць, в якому вони нараховувалися.

Відповідач просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Філіпа Івана Юрійовича, які апеляцію підтримали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК Української РСР (1963 р.) щодо позикових зобов`язань і спадкування в редакції, чинній на час їх виникнення, а також у відповідній частині нормами ЦК України (2003 р.) щодо виконання зобов`язань, які виникли до набрання чинності цим Кодексом і продовжують існувати після набрання ним чинності.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі № 308/2160/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення коштів заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.08.2017 скасовано, ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 1/2 частину заборгованості за договором позики в сумі 676026,00 грн , яка складається із боргу в розмірі 459000,00 грн і 3% річних в розмірі 217026,00 грн; у решті заявлених вимог відмовлено (а.с. 9-12 т. 1, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/81356465).

Постановою Верховного Суду від 09.01.2020 у справі № 308/2160/17 постанову Закарпатського апеляційного суду від 09.04.2019 в частині стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення грошового зобов`язання скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення 3% річних за прострочення грошового зобов`язання відмовлено; у решті постанову Закарпатського апеляційного суду від 09.04.2019 залишено без змін (а.с. 13-18 т. 1, https://reyestr.court.gov.ua/Review/86930251).

Згідно з цими судовими рішеннями:

судами з матеріалів кримінальної справи № 6106801 встановлено, що 01.09.2001 в туалеті на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 було виявлено труп ОСОБА_1 з двома вогнепальними пораненнями в області голови та одним в області лівого плеча, а у приміщенні ванної кімнати будинку в непритомному стані з вогнепальним пораненням в області голови було виявлено ОСОБА_7 , яка згодом померла;

син загиблих ОСОБА_1 28.02.2017 в рамках даної кримінальної справи визнаний потерпілим, він та його представник отримали доступ до матеріалів справи;

з копії спадкової справи № 870/2004, заведеної за померлим ОСОБА_1 , вбачається, що спадкоємцями, які прийняли спадщину за померлим ОСОБА_1 , в рівних долях по 1/2 частці є позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_2 .

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом; обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ст. 82 ч.ч. 4, 5 ЦПК України).

У силу положень ст.ст. 4, 524, 525, 527, 556 та інших норм ЦК Української РСР (1963 р.), з урахуванням положень ст. 82 ч.ч. 4, 5 ЦПК України, позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є спадкоємцями в рівних частках після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_1 , у числі іншого спадкового майна вони успадкували й права вимоги до боржників спадкодавця відповідно до одержаних ними спадкових часток. Факт такого спадкоємства ніким не заперечується.

Слідчий СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ст. лейтенант поліції І. Легета при листах від 27.01.2021 № 40/з/106/25/1-2021 і від 02.02.2021 № 1886/106/25-2021 надав представнику позивачів адвокату Колотусі І.О. копію протоколу від 20.09.2001 допиту свідка ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000373 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 1 КК України (а.с. 115-120, 131-135 т. 1).

Цей же протокол допиту свідка ОСОБА_3 . Слідчим відділом Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області при листі від 28.01.2022 № 922/106/25-2022 був наданий і суду першої інстанції (а.с. 213, 215-218 т. 1).

У протоколі зафіксовано попередження свідка ОСОБА_3 про відповідальність за ст. 179 КК України за відмову або ухилення від дачі показів і за ст. 178 КК України за дачу завідомо неправдивих показів. Протокол містить, зокрема, такі показання свідка ОСОБА_3 :

«Я брав гроші в борг у гр-на ОСОБА_1 , це було близько 5-6 років тому назад для покупки автомобіля. Гроші я взяв в сумі 5000 (п`ять) тисяч доларів США, під 5% щомісячно.

На даний час я боргу не повернув, хоча проценти я виплачував. Боргу я не повернув, так як на даний час маю скрутне економічне становище, але на рахунок цього між мною та ОСОБА_1 не виникало ніяких суперечок.

Десь за два тижні до смерті гр-н ОСОБА_1 приїзджав до мене з гр-кою ОСОБА_7 , і ми говорили за мій борг, та я йому дав копію документів про відправку пиломатеріалів в Чехію, де мені винні гроші. Він пообіцяв мені допомогти повернути гроші і вказав мені, щоб я передзвонив десь через два тижні.»

Кожна сторінка протоколу допиту підписана свідком ОСОБА_3 , в кінці протоколу міститься його власноручний запис: «Протокол допиту свідка з моїх слів записано правильно і мною прочитано».

Отже, під час допиту його як свідка в кримінальній справі ОСОБА_3 визнав, що взяв у борг від ОСОБА_1 5000,00 дол. США і не повернув ці кошти. При цьому, ОСОБА_3 визнав не тільки факти отримання грошей у борг і їх неповернення кредитору, а й дав відповідні пояснення щодо мети отримання коштів, причин їх неповернення та обставин, за яких кошти повертатимуться, чим додатково підтвердив фактичні обставини щодо отримання коштів у борг та їх неповернення.

Відповідно до ст. 76 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 3 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, зокрема, письмові докази, показання свідків.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Сторони за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено ЦПК України, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи (ст. 92 ЦПК країни).

Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги: «Я, (ім`я, по батькові, прізвище), присягаю говорити правду, нічого не приховуючи і не спотворюючи»; текст присяги підписується свідком; підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи (ст. 230 ч.ч. 5, 6 ЦПК України).

У протоколі судового засідання за 04.05.2022 зафіксовано, що відповідач ОСОБА_3 був допитаний як свідок, у цьому ж засіданні була допитана як свідок його дружина ОСОБА_8 (а.с. 234-236 т. 1). Однак, тексти розписок цих свідків про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань і тексти присяг цих свідків у справі відсутні. У протоколі судового засідання за 11.07.2022 зафіксовано допит як свідка ОСОБА_9 (сина відповідача) (а.с. 7-10 т. 2), у справі наявний підписаний цим свідком текст присяги (а.с. 5 т. 2), втім текст розписки цього свідка про попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань у справі відсутній.

За таких обставин, показання відповідача ОСОБА_3 в якості свідка та показання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 одержані під час розгляду справи судом першої інстанції з порушенням порядку, встановленого законом, і не є доказами в розумінні ст. 13 ч. 1, ст. 76 ч. 1, ч. 2 п. 3 ЦПК України. Показання відповідача ОСОБА_3 оцінюються разом з іншими його поясненнями в контексті його правової позиції саме як пояснення по суті справи, на які він як сторона в справі має беззаперечне право (ст. 43 ч. 1 п. 3, ст. 227, інші норми ЦПК України), проте, не як докази.

За змістом пояснень, наданих відповідачем ОСОБА_3 у суді першої інстанції, та пояснень, наданих під час апеляційного розгляду справи, він приблизно у 1996-1997 рр. брав у ОСОБА_1 в борг 11000,00 грн, що було еквівалентно 5000,00 дол. США, щомісяця сплачував за них відсотки по 550,00 грн і протягом 3,5 років віддав йому близько 9,5 тисяч доларів США і ОСОБА_1 сказав, що він йому вже нічого не винен. Вони з ОСОБА_1 були троюрідними братами, перебували в дуже добрих відносинах, тож розписки про отримання кошів у борг та про повернення боргу не складалися, розписка про повернення боргу його не цікавила, але ОСОБА_1 фіксував у себе в чорній записній книжці повернення боргу і сплату відсотків. Під час допиту його слідчим відповідач був у шоковому стані, оскільки померла близька йому людина, не знає, що писав слідчий, протокол підписав «практично» не читаючи, запис про те, що протокол ним прочитано, зроблений його почерком.

Ухвалою від 02.06.2020 за клопотанням відповідача ОСОБА_3 . Тячівський районний суд витребовував від органу досудового слідства, зокрема, записну книжку (блокнот) чорного кольору у шкіряній палітурці (а.с. 48, 60-61, 91 т. 1).

На виконання зазначеної ухвали слідчий СВ Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ст. лейтенант поліції І. Легета листом від 02.02.2021 № 1886/106/25-2021 повідомив суд про вилучені 01.09.2001 під час огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_1 записники (блокноти), у числі яких блокнот чорного кольору у шкіряній палітурці не вилучався (а.с. 131 т. 1).

За приписами ЦК Української РСР (1960 р.) у редакції, що була чинною у 1996-1997 рр.:

цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки;

відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок інших дій громадян і організацій (ст. 4);

в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу (ст. 151);

зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться (ст. 161);

одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом (ст. 162);

якщо строк виконання зобов`язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час; боржник повинен виконати таке зобов`язання в семиденний строк з дня пред`явлення вимоги кредитором, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов`язання (ст. 165);

проценти по грошових та інших зобов`язаннях не допускаються, за винятком операцій кредитних установ, зобов`язань по зовнішній торгівлі та інших випадків, зазначених у законі (ст. 170);

угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків (ст. 41);

недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі (ст. 45 ч. 1);

за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості; договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей (ст. 374 ч.ч. 1, 2);

договір позики на суму понад п`ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі (ст. 375).

Таким чином, дії фізичних осіб та угоди породжують цивільні права та обов`язки; недодержання письмової форми договору позики само по собі не тягне недійсності договору позики, позаяк закон такої імперативної вказівки не містить; проценти за договором позики, укладеним між фізичними особами, не допускалися.

Протокол допиту свідка ОСОБА_3 в кримінальній справі є доказом укладення ним із ОСОБА_1 договору позики, отримання позики в сумі 5000,00 дол. США, виникнення боргу та відповідного зобов`язання внаслідок неповернення позики кредитору.

Оцінюючи цей доказ колегія суддів враховує, що стосовно визнання ОСОБА_3 зафіксованих у ньому фактів і обставин у справі, що розглядається, відсутні будь-які дані про те, що таке було вчинене не добровільно свідком, не було ним підписане тощо. ОСОБА_3 був попереджений про відповідальність за ст.ст. 178 і 179 КК України і відсутні дані про відмову його в кримінальному провадженні від показань, зафіксованих у протоколі допиту від 20.09.2001, про зміну цих показань.

Суд у цивільній справі на даному етапі не вправі оцінювати додержання органом досудового слідства вимог кримінально-процесуального закону, інших норм закону під час вчинення процесуальної дії, позаяк це означало б неправомірне втручання в кримінальне судочинство, у виключну прерогативу органів досудового слідства, прокурора та суду в кримінальному провадженні, що триває. У тому числі, суд у цивільній справі за таких умов не має правових підстав для оцінки того, чи було на час допиту свідка ОСОБА_3 передбачено саме процесуальним законом роз`яснення йому прав відповідно до ст. 63 Конституції України, чи мав право він, не вказавши ступінь родинного зв`язку з ОСОБА_1 , не давати показань щодо нього, оцінювати те, що безвідносно до наявності чи відсутності відповідних норм закону ОСОБА_3 мав право з метою розкриття вбивства близької йому людини і родича (як він стверджує) дати показання в якості свідка, реалізував це право добровільно і доказів протилежного немає.

Ревізія нічим не заперечених і не спростованих належним процесуальним порядком за правилами кримінального судочинства по суті показань свідка в кримінальній справі недопустима в цивільній справі, що розглядається. Понад те, у цивільній справі відсутні показання ОСОБА_3 як свідка, які були б отримані з додержанням цивільного процесуального закону.

Відтак значення в цивільній справі мають конкретні факти, обставини та позиція ОСОБА_3 , зафіксовані в протоколі допиту свідка від 20.09.2001, що вказують на виникнення боргового зобов`язання. Зобов`язання, на яке вказується в протоколі допиту свідка, підтверджується як власне змістом протоколу, про що йшлося вище, так по суті й позицією ОСОБА_3 , відображеною в апеляційній скарзі, де він, заперечуючи, з одного боку, достовірність викладеної в протоколі інформації, з іншого боку вказує, що при фіксації факту отримання грошей у батька позивачів відсутня фіксація обов`язку повернути гроші його дітям, відсутні елементи повного складу боргового зобов`язання.

Тобто, позиція відповідача у справі, якою одночасно: заперечується факт виникнення боргового зобов`язання, вказується на відсутність усіх елементів такого зобов`язання, вказується на відсутність обов`язку повертати кошти позивачам, а також вказується на виникнення та виконання іншого зобов`язання (доказів про яке немає), суперечлива, елементи такої позиції взаємовиключні.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.), який набрав чинності з 01.01.2004, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Норми ЦК України (2003 р.) встановлюють:

за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст. 1046 ч. 1);

якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ч. 2);

позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором;

якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором;

позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ст. 1049 ч.ч. 1, 3)

За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України (2003 р.)). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (ст. 610, ст. 611 ч. 1 п. 4, ст. 623 ч. 1 ЦК України (2003 р.)).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України (2003 р.)).

Боргове зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 із повернення останньому 5000,00 дол. США виникло в період дії ЦК Української РСР (1963 р.) і продовжує існувати перед його спадкоємцями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у рівних частках перед кожним після набрання чинності ЦК України (2003 р.). Факти виникнення цього зобов`язання та невиконання його відповідачем доведені позивачами та не спростовані відповідачем.

Не суперечить закону, суті зобов`язання та не порушує прав боржника і вимога кредиторів про стягнення у рахунок погашення боргу коштів у гривневому еквіваленті валюти зобов`язання. Діючи на захист своїх цивільних прав та в цивільному процесі на власний ризик і розсуд, позивачі у первісно заявлених вимогах просили стягнути з відповідача заборгованість у сумі 121000,00 грн, визначивши такий гривневий еквівалент за курсом 1,00 дол. США/24,20 грн (5000,00 дол. США х 24,20 грн = 121000,00 грн). При цьому, станом на день пред`явлення позову (27.02.2020) офіційний курс НБУ становив 1,00 дол. США/24,561 грн, що давало б гривневий еквівалент 5000,00 дол. США у сумі 122805,00 грн.

Суд як першої, так і апеляційної інстанцій розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч. 1 ЦПК України), тому бере до уваги саме застосований позивачами курс іноземної валюти, який на відповідну дату є меншим за офіційний. Права відповідача такими діями позивачів із визначення ціни та предмета позову не порушуються.

Вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою пред`явлені позивачами за відсутності для того матеріально-правових підстав та із порушенням норм процесуального права.

На час виникнення зобов`язання проценти за договором позики, укладеним між фізичними особами, не допускалися, тож правові підстави для їх стягнення з боржника на вимогу спадкоємців кредитора відсутні, що вже само по собі виключало можливість задоволення таких вимог.

Окрім цього, ухвалою судді Тячівського районного суду від 16.03.2020 провадження в справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 26-27 т. 1).

Норми ст. 49 ч. 2 п. 2, ч. 3 ЦПК України встановлюють правила, відповідно до яких позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

За змістом указаних положень ст. 49 ЦПК України у взаємозв`язку з нормами ст. 174 ч.ч. 1, 2, ст. 175 ч.ч. 1, 2, 3, ст. 184 ч. 1, ст. 188 та іншими положеннями цього Кодексу заява про збільшення розміру позовних вимог, про зміну предмета або підстави позову, тобто, заява, якою формулюються предмет і підстави позову, підлягає тим самим правилам, що і позовна заява, тобто, має бути подана суду та надана учасникам процесу в письмовій формі. При цьому, збільшення або зменшення може мати місце щодо однорідних вимог (збільшення або зменшення розміру грошового стягнення, зміна кількості, переліку витребуваного майна тощо), якщо ж ідеться про самостійні, різнорідні позовні вимоги, в разі заявлення нових, додаткових вимог і т.ін. має місце зміна предмета позову.

Тож позивач управі, зокрема, не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, збільшити розмір позовних вимог, змінити або предмет, або підстави позову подавши відповідну заяву. Одночасна зміна підстав і предмета позову процесуальним законом не передбачена і не допускається, оскільки в такому разі йдеться по суті про новий (інший) позов.

Перше судове засідання, в якому за участю сторін були вирішені процесуальні питання та клопотання, відбулося 02.06.2020 (а.с. 58 т. 1).

Перша заява позивачів про збільшення позовних вимог надійшла до суду першої інстанції 04.02.2021, заява містила нову (додаткову) вимогу про стягнення відсотків за договором позики та відповідне їй обґрунтування. Доповнивши в такий спосіб свої вимоги позивачі змінили як предмет позову, так і його підстави.

Друга заява позивачів про збільшення позовних вимог надійшла до суду першої інстанції 27.01.2022 і стосувалася збільшення суми пред`явлених до стягнення відсотків, при цьому, виходячи з іншої ставки річних, тобто, по суті з іншої підстави для нарахування та стягнення відсотків.

Обидві заяви про збільшення позовних вимог були подані до суду з порушенням вищевказаних правил і суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для їх розгляду та вирішення по суті. Зважаючи на обставини пред`явлення позову та зміни його підстав і предмета, належним, із додержанням вимог цивільного процесуального закону пред`явленням позову є лише подання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до суду позовної заяви в первісній редакції. Жодна з наступних заяв не відповідає встановленим ЦПК України правилам.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення на користь позивачів із відповідача заборгованості у сумі 121000,00 грн, що є гривневим еквівалентом 5000,00 дол. США за обраним позивачами валютним курсом. Такий висновок суду відповідає обставинам справи, наявним у ній доказам, узгоджується із законом та правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 09.01.2020, сформульованою у подібній справі № 308/2160/17, та є справедливим. У цій частині заборгованість є доведеною, натомість відповідач не довів відсутності своєї вини в порушенні зобов`язання, в тому числі, не довів будь-якої сплати коштів на користь кредитора у рахунок погашення боргу.

Водночас стягуючи в доведеній частині кошти на користь обох відповідачів однією сумою, суд першої інстанції не врахував, що спадкоємці, якщо їх більше, аніж один, спадкують як обов`язок відшкодування на користь кредитора, так і право вимоги до боржників кредитора, спадкоємцями якого вони є, у межах, відповідно, вартості частки успадкованого кожним із них майна та в межах частки кожного з них у спадщині.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції по суті спору змінити, виклавши резолютивну частину рішення по суті спору в редакції, яка враховує встановлені під час апеляційного розгляду обставини та передбачає часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів по 60500,00 грн у рахунок погашення боргу за договором позики, відмову в задоволенні інших вимог і залишення на підставі ст. 375 цього Кодексу в іншій частині апеляції без задоволення, а рішення по суті спору без змін.

Питання про судові витрати належить вирішити за результатом розгляду справи, відповідно до якого вимоги позивачів задоволені на 40,2%, а також беручи до уваги недоплату ними судового збору з позовної заяви в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково,

рішення Тячівського районного суду від 11 липня 2022 року по суті спору змінити, виклавши резолютивну частину рішення по суті спору в такій редакції:

«Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково,

стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , і ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 по 60500,00 грн (шістдесят тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) кожному у рахунок погашення боргу за договором позики.

В інших вимогах позову відмовити.».

В іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 11 липня 2022 року по суті спору без змін.

За результатом розгляду справи змінити розподіл судових витрат і стягнути:

з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 422,50 грн кожному у рахунок відшкодування судового збору, сплаченого у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції;

з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

на користь держави з кожного по 454,00 грн недоплаченого судового збору;

на користь ОСОБА_3 по 1349,99 грн судового збору, сплаченого у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 2 травня 2023 року.

Судді