Справа № 727/159/22
Провадження № 2-др/727/22/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

02 травня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого - судді: Слободян Г.М.

за участю секретаря судового засідання Вахнован Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці заяву представника позивача, адвоката Кирилюк Т.А. яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, у справі за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені) ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.03. 2023 року у вищенаведеній справі, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів, що стягувались на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2011 року в розмірі 36426,02 грн. та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 36426,02 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992.40 грн. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені) - залишено без розгляду.

Представник позивача, адвокат Кирилюк Т.А. направила до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 21000 грн. У поданій заяві посилається на те, що позивач, її довірителька ОСОБА_1 , у зв`язку із розглядом вищенаведеної справи, понесла витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції на зазначену суму. До заяви представник позивача, адвокат Кирилюк Т.А. додала договір про надання юридичної (правової) допомоги №64/19 від 17.09.2019 року, у якому сторони домовилися про фіксований розмір винагороди, незалежно від витрат часу на виконання замовлених послуг (п. 4.1) про оплату у відсотковому співвідношенні…(п.1), з замовленням № 2 та додатковий договір №4 до договору №64/19 від 20.07.2022 року, в якому сторони погодили фіксований розмір 21000 грн. за підготовку позову, відзиву, інших процесуальних документів, а також представництво ОСОБА_1 в суді першої інстанції та платіжні доручення від 11.02.2022 року на суму 8000 грн., від 14.06.2022 року на суму 5000 грн. та від 06.03.2022 року на суму 8000 грн. і загальний звіт від 30.03.2022 року до замовлення № 2 від 19.11. 2021 року.

Сторони (позивач, відповідач) в судове засіданні, відповідно в їх інтересах представники не з`явилися, належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду справи. Представником позивача, адвокатом Кирилюк Т.А. в суд скеровано письмову заяву про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення за її відсутності та відсутності її довірительки. Іншими учасниками процесу, клопотань не надходило.

Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заперечень з приводу заяви сторони позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу відповідач ОСОБА_2 , в його інтересах представник ОСОБА_4 , не надсилали.

Вивчивши доводи викладені в заяві про ухвалення додаткового рішення, дослідивши додані до нього докази, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з пунктом 3 частини 1статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.03. 2023 року у вищенаведеній справі, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 заборгованість по сплаті аліментів, що стягувались на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2011 року в розмірі 36426,02 грн. та стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 - неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 36426,02 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 992.40 грн. Зустрічний позов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про часткове звільнення від нарахованої заборгованості по сплаті аліментів та повне звільнення від сплати неустойки (пені) - залишено без розгляду (а.с.154-167 т.2).

В даній справі, представник позивача - адвокат Кирилюк Т.А. в судових дебатах просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, повідомивши суд про звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу в установленому законом порядку після ухвалення вищеозначеного рішення.

В Постанові Верховного Суду № 922/676/21 від 14.12.2021 року вказується на те, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити їх неспівмірність, відповідно забезпечує дотримання принципу змагальності. Однак подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

Протягом п`яти днів з часу вручення представнику позивача повного тексту судового рішення, представник позивача звернулася до суду в інтересах позивача із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу та на підтвердження додала докази, які безпосередньо були досліджені в засіданні, зокрема - договір про надання юридичної (правової) допомоги 64/19 від 17.09.2019 року, у якому сторони домовилися про фіксований розмір винагороди незалежно від витрат часу на виконання замовлених послуг (п. 4.1) про оплату у відсотковому співвідношенні…, з замовленням № 2 (п.1) та додатковий договір №4 до договору №64/19 від 20.07.2022 року, в якому сторони погодили фіксований розмір - 21.000 грн. за підготовку позову, відзиву, інших процесуальних документів та представництво ОСОБА_1 в суді першої інстанції; платіжні доручення від 11.02.2022 року на суму 8000 грн., від 14.06.2022 року на суму 5000 грн. та від 06.03.2022 року на суму 8000 грн., а також загальний звіт до замовлення № 2 від 19.11. 2021 року від 30.03.2022 року (а.с. 173 180 т.2). Представник позивача надала суду докази (а.с.181 т.2) про надіслання відповідачу заяви про ухвалення додаткового рішення, з додатками. Сторона відповідача, також, була повідомлена про призначене на 02.05..2023 року на 16.30 год. судове засідання з розгляду заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, що не позбавило її можливості змагатися з позивачем з приводу розміру цих витрат. Заяв (клопотань) про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від відповідача в його інтересах представника в суд не надходило. Відповідно до акту від 02.05. 2023 року судового розпорядник суду при відвідуванні офісу 412 що по проспекту Незалежності 106 м. Чернівці, представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 був відсутній, дверей ніхто відчинив (а.с.189 т.2).

Згідно договору про надання юридичної (правової) допомоги 64/19 від 17.09.2019 року, та додаткового договору №4 до договору №64/19 від 20.07.2022 року, позивач та адвокат Кирилюк Т.А. погодили фіксований розмір винагороди незалежно від витрат часу на виконання замовлених послуг (п. 4.1) про оплату у відсотковому співвідношенні…, з замовленням № 2 (п.1) у розмірі 21.000 грн. (а.с. 173 176 т.2) Також представник позивача надав платіжні доручення від 11.02.2022 року на суму 8000 грн., від 14.06.2022 року на суму 5000 грн. та від 06.03.2022 року на суму 8000 грн., а також загальний звіт до замовлення № 2 від 19.11. 2021 року від 30.03.2022 року (а.с. 177-180 т.2), в якому детально зазначено перелік виконаних ним адвокатських послуг на вказану вище суму та здійснення попередньої оплати.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі №596/2305/18-ц (провадження №61-13608св20).

У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові № 9901/264/19 від 04 листопада 2019 року. Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Велика Палата Верховного Суду посилається на додаткову постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.12.2021 у справі № 914/708/21, в якій зазначено, що відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18 та в додаткових постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2022 у справі № 904/5726/19, від 15.06.2022 у справі № 910/12876/19.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

Нормами цивільного процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Однак матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених позивачем обставин відсутні.

Наведене відповідає правовій позиції щодо наявності підстав для стягнення витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18.

Окрім наведеного, судом встановлено, що відповідач, не спростував обґрунтованості наведеного позивачем, інтереси якої представляє адвокат доказів досліджених судом відносно надання послуг складу витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Таким чином, суд з урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням визначеного фіксованого розміру по домовленості сторін за надані послуги надання правничої допомоги, приходить до висновку про задоволення вимоги позивача ОСОБА_1 в інтересах якої дії представник адвокат Кирилюк Т.А. про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21.000 грн., як таких, що ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст.18,137,141,270,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21.000 грн.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Додаткове рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст додаткового рішення складено 02.05.2023 року

Суддя Слободян Г.М.