Ухвала

11 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 204/3248/20

провадження № 61-11818ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 4 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просила:

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти, які зберігалися на депозитних рахунках Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», а саме: грошові кошти

у розмірі 4 174,27 доларів США; грошові кошти у розмірі 5 181 доларів США; грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти у розмірі 8 177,63 доларів США, що еквівалентно 224 721,27 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 9 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти, які зберігалися на депозитних рахунках Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», а саме: грошові кошти

у розмірі 4 174,27 доларів США; грошові кошти у розмірі 5 181 доларів США; грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8 177,63 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України на 9 грудня 2021 року становить 222 568,10 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 225,68 грн у відшкодування судового збору.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 4 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 9 грудня 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 980 грн у відшкодування судового збору.

3 серпня 2023 року подана до Верховного Суду касаційна скаргаОСОБА_1 , в якій заявник просить змінити постанову Дніпровського апеляційного суду від 4 липня 2023 року і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2023 року становить 2 684 грн.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що ціна позову ОСОБА_2 складає 8 177,63 доларів США, що еквівалентно 224 721,27 грн, і не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Право на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 4 липня 2023 року ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених

пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Обґрунтування касаційної скарги позбавленням можливості спростуватиобставини, встановлені оскаржуваним судовим рішеннямпри розгляді справи № 204/7884/19, не підтверджують наявність виключень, визначених

підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Заявник вказує, що він позбавлений можливості спростувати пояснення надані ним в судовому засіданні, та висновки суду апеляційної інстанції за результатами оцінки таких пояснень.

Зазначені в судовому рішенні твердження відповідача та правова оцінка, надана апеляційним судом цим відомостям, не можна вважати встановленими обставинами та не є обов`язковими для суду в іншій справі (частина сьома статті 82 ЦПК України), предметом позову у якій є поділ іншого майна подружжя.

Правове значення у разі відповідного обґрунтування права на касаційне оскарження має неможливість спростувати обставини, встановлені саме оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, що припускає звільнення від доказування.

Верховний Суд виходить з того, що наведене заявником твердження не дає підстав для висновку про те, що він відповідно до цього Кодексу позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, у справі про поділ іншого майна подружжя, зважаючи на відсутність посилань на обставини, встановлені цим судовим рішенням, в контексті обставин, що підлягають встановленню у справі № 204/7884/19.

Зазначені заявником у касаційній скарзі обставини, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтовані тим, що вирішення справи Верховним Судом має виняткове значення. Крім того, заявник вказує, що справа становить суспільний інтерес.

Вказані доводи касаційної скарги не містять достатніх обґрунтувань для розгляду малозначної справи в касаційному порядку. Незгода заявника з діями позивача або з оскаржуваним судовим рішенням у цілому не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Посилання заявника на те, що вказана справа становить значний суспільний інтерес, є безпідставними. Заявником не наведено логічного обґрунтування таких тверджень і вказане ним не є обставиною, яка впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France»

від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 5 квітня 2018 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у малозначній справі, і наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України, заявником належним чином не обґрунтовано, а судом не встановлено, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 4 липня 2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 4 липня 2023 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. М. Ігнатенко

В. А. Стрільчук