Провадження № 2/537/106/2023
Справа № 537/2209/22
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.03.2023 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання - Бакай М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого прохала суд, розірвати шлюб укладений між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавської області 24 червня 2009 року, актовий запис № 203. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_3 ». Місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити з матір`ю.
В обґрунтуванні позову вказала, що 24 червня 2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького управління юстиції у Полтавської області, про що 24.06.2009 року складено відповідний актовий запис за № 203. З відповідачем від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одруження виявилося невдалим, протягом останніх років стосунки з чоловіком почали погіршуватися, тривалий час вони не можуть знайти порозуміння з більшості питань. ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями на ґрунті цього стає агресивним, висловлюється нецензурною лайкою, чинить психологічний тиск, погрожує фізичною розправою. Фактично шлюбно-сімейні відносини між ними припинені зимою 2022 року, з цього ж часу вони не ведуть спільне господарство, мають окремі бюджети та мешкають окремо. Всі ці обставини остаточно призвели до втрати почуттів, поваги та любові до відповідача. Примирення між ними неможливе, поновлювати сімейні стосунки з відповідачем не бажає. Бажає, щоб дитина мешкала разом зі нею.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.09.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням у підготовче судове засідання. До участі у розгляді даної справи залучено Орган опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області, як третю особу, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.11.2022 року замінено третю особу Орган опіки та піклування Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області на належну виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування та зобов`язано виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.
Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 21.03.2023 року підготовче судове засідання закрито та призначено до судового засідання.
В судове засідання позивач - ОСОБА_1 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити, після розірвання шлюбу прохає залишити їй прізвище « ОСОБА_3 ». Місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визначити з нею.
Відповідач - ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином.
Третя особа - Виконавчий комітет Решетилівської міської ради, як орган опіки та піклування в судове засідання свого представника не направила, направили до суду листа згідно якого на виконання ухвали суду від 21.11.2022 щодо надання письмового висновку відносно розв`язання спору про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомляють, що відповідно до п.72. Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт обстеження житлово-побутових умов за затвердженою формою. Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за вказаною у позові адресою не проживає, що підтверджує довідка видана виконавчим комітетом Решетилівської міської ради від 05.12.2022 № 325/01.7-06. Відповідно до п.2. ст. 161 СК України орган опіки та піклування не може передати дитина для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Документи про працевлаштування батьків відсутні.
Вищевикладені обставини унеможливлюють складання службою у справах дітей відповідного висновку про розв`язання даного спору про визначення місця проживання малолітнього, для подальшого прийняття рішення органом опіки та піклування. Таким чином, надати письмовий висновок про розв`язання даного спору не має можливості.
Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до суду свого представника не направили, направили пояснення, де вказали, що з метою вивчення обставин, що викладені у позовній заяві працівниками служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 16.01.2023 було проведено бесіду з гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо його відношення до позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У своїх письмових поясненнях службі у справах дітей батько ОСОБА_2 зазначив, що не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 . Також гр. ОСОБА_2 зазначив, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України, гр. ОСОБА_1 разом з малолітнім ОСОБА_6 виїхала за межі України та наразі перебуває у Республіці Польща.
Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки відзиву не подав та з урахуванням клопотань інших учасників, суд вирішив на підставі ст. 247, 280 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.
Судом встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , 24 червня 2009 року зареєстрували шлюб у Крюківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №203, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 24.06.2009 року.
Під час шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого М`якеньківською селищною радою, Решетилівського району Полтавської області від 18.08.2009 року, серія НОМЕР_2 , актовий запис №8.
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Решетилівської міської ради від 05.12.2022 № 325/01.7, ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_4 з 28.02.2022 року вибули за межі України та наразі перебувають у Республіці Польща де отримали статус біженця.
Також, судом встановлено, що з початку 2022 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені у зв`язку із втратою почуття любові та поваги через неналежну поведінку відповідача (зловживання алкогольними напоями, допускає висловлювання нецензурною лайкою, чинить психологічний тиск, погрожує фізичною розправою, демонструє агресивну поведінку), сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частина 2 ст. 104 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб припиняється в наслідок його розірвання.
Відповідно до ст. ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.
Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах.
Отже, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають до задоволення.
Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
А тому, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_3 ».
Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
Частиною 3 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Судом встановлено, що на час розірвання шлюбу у сторін є малолітній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує спільного виховання батьками. Місце проживання сина позивач прохає визначити з нею, відповідач згідно пояснень, наданих службі у справах дітей, не заперечує проти проживання сина з матір`ю.
Статтею 157 Сімейного кодексу України передбачено, що п итання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У відповідності до ч.1, ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою ( ч.3 ст. 160 СК України).
Згідно до положень ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд враховує пояснення представника виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, яка підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 та згідно яких батько дитини ОСОБА_2 надаючи пояснення службі у справах дітей, зазначив, що у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану, гр. ОСОБА_1 разом з малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виїхала за межі України та наразі перебуває у Польщі. Він не заперечує проти визначення місця проживання сина з матір`ю ОСОБА_1 ..
Також суд бере до уваги пояснення виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування, згідно яких працівник служби у справах дітей не має можливості скласти акт обстеження житлово-побутових умов за затвердженою формою оскільки позивач ОСОБА_1 за вказаною у позові адресою не проживає, що підтверджує довідка видана виконавчим комітетом Решетилівської міської ради від 05.12.2022 № 325/01.7-06. Документи про працевлаштування батьків відсутні. Відповідно до п.2. ст. 161 СК України орган опіки та піклування не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу.
Також, суд враховує, що ОСОБА_4 наразі повних 13 років, та ІНФОРМАЦІЯ_4 виповниться 14 років. В матеріалах справи мається заява ОСОБА_4 де останній вказує, що хоче проживати з матір`ю.
Суд, керуючись основними засадами цивільного судочинства, в тому числі і принципом верховенства права та завданням цивільного судочинства, ухвалює рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.
У відповідності до ч.1, ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч.3 ст. 160 СК України).
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Суд, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, враховує інтереси кожного з батьків, але перш за все враховує права та законні інтереси дитини - її право на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; право на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини, а також ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, а також інтереси дитини, її малолітній вік, фактичне перебування дитини разом з матір`ю, відношення батьків до дитини, прихильність до батьків дитини, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню та вважає, що слід визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , що буде відповідати як найкращим інтересам дитини.
При цьому, суд звертає увагу, що батько дитини - відповідач ОСОБА_2 у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, може проявляти турботу відносно дитини та приймати участь у її вихованні, реалізувавши свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, згідно положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, судовий збір слід покласти на відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, Конвенції про права дитини, Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 104, 105, 110, 112, 113, 114, 115,160 СК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи виконавчого комітету Решетилівської міської ради, як органу опіки та піклування, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ) та ОСОБА_2 , який зареєстрований 24 червня 2009 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №203 - розірвати.
Прізвище позивача ОСОБА_1 , після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_3 ».
Місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1984,80 грн.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.І. Хіневич