Справа № 289/2282/22
Номер провадження 2/289/129/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2023 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Галькевич Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником частки будинку АДРЕСА_3 . Інші частини будинку належать на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Оскільки частки співвласників вказаного будинку в натурі не можуть бути виділені, а відповідач використовує будинок повністю, позивач не може в повній мірі розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Угоди про сплату грошової компенсації між сторонами не досягнуто, що і змусило звернутись до суду. Вартість частки будинку позивач оцінює в 120 000 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду подала заяву про проведення підготовчого засідання та судового розгляду за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Подала до суду письмовий відзив та заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог заперечила.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Під час розгляду іншої справи N 6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

В судовому засіданні встановлено, що позивач набула право власності на частку житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими та побутовими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 05.06.2021 року за № 1785.

Право власності на дане майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 260123509 від 05.06.2021.

Відповідач ОСОБА_2 є власником частки житлового будинку з належними до нього надвірними господарськими та побутовими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.03.2020 року за № 303.

Відповідач проти задоволення позову заперечила, подавши письмово відповідь на відзив. Зокрема зазначила, що доказів того що будинок є неподільним і його спільне використання є неможливим позивачем не надано. Відповідач заперечує твердження позивача про перешкоджання користування спірним будинком і доказів зворотнього позивачем не надано.

Також звертає увагу суду на те, що заявлена до відшкодування сума в розмірі 120 000 грн. не підтверджена експертним висновком і відповідач щодо неї заперечує та не має можливості компенсувати її вартість.

Таким чином, оцінюючи наявність та доведеність існування підстав, визначених в п.п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України суд відзначає наступне.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду копію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.2021, копію витягу про реєстрацію права на нерухоме майно.

Доказів вартості 1/4 частки спірного будинку в сумі 120 000 грн., як і висновку експерта щодо неможливості виділення частки в натурі сторонами по справі не надано.

Доказів перешкоджання відповідачем користуватись своєю часткою у спільному майні суду також не надано.

За таких обставин суд вважає, що надані докази не підтверджують наявність підстав, визначених в п.п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, а саме незначність частки, неподільність речі та неможливість спільного володіння.

Крім іншого, суд враховує заперечення відповідача щодо розміру суми заявленої до відшкодування, які позивачем не спростовані.

Згідно ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд вважає, що задоволення позовних вимог позивача завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Враховуючи вищевказані обставини, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 4, 13, 83, 200, 206, 265, 268, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки та припинення права на частку у спільному майні відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 01 травня 2023 року.

Суддя О. В. Мельник