Провадження 2/557/193/2023
Справа 557/687/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

28 квітня 2023 року смт Гоща

Суддя Гощанського районного суду Рівненської області Оленич Ю.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Бабинської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:

-розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 09.10.2008 Бабинською сільською радою Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 13;

-неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_2 , а неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з батьком - ОСОБА_1 .

Ознайомившись з позовною заявою та долученими до неї документами, суддя приходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України).

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України).

Частина друга статті 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а ч. 4 ст. 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до роз`яснень, які були надані Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла чотирнадцяти років, слід керуватися ч. 3 ст. 160 СК України та положеннями ст. 29 ЦК України.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 12 листопада 2018 року по справі № 344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц.

Як убачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Бабинською сільською радою Рівненської області 26.02.2009, актовий запис № 09, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто він досяг чотирнадцяти років ІНФОРМАЦІЯ_4 , відтак, з цього часу втратив статус малолітньої дитини та його місце проживання визначається ним самостійно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що законом не передбачено вирішення судом спору між батьками про місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, тобто право, що підлягає судовому захисту, відсутнє, це виключає можливість вирішення такого спору у порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, необхідно відмовити.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі в частині решти позовних вимог, суддя приходить висновку про те, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, з огляду на наступне.

У позовній заяві об`єднані дві позовних вимог, зі змісту яких убачається, що такі не підлягають розгляду в одному позовному провадженні (розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини), оскільки відсутня спільність предмету позову, позовні вимоги не однорідні.

Так, у справах про розірвання шлюбу передбачена можливість надання сторонам строку для примирення та зупинення, в зв`язку з цим, провадження у справі, що в свою чергу не передбачено при розгляді справи по іншій заявленій позивачем позовній вимозі, оскільки це може призвести до безпідставного затягування розгляду справи.

Також вимога про визначення місця проживання дитини, може залишатися невирішеною тривалий час, а вимога про розірвання шлюбу повинна розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, при розгляді спору про визначення місця проживання дитини обов`язковим є залучення органу опіки та піклування та надання ним відповідного висновку, тобто збільшується обсяг учасників процесу, що ускладнює вирішення справи в цілому.

Слід зазначити, що законодавець у ч. 1 ст. 188 ЦПК України надав право позивачу в одній позовній заяві об`єднати декілька вимог, однак такі мають бути пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

При цьому, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, у позовній заяві не викладено обставин і не зазначено доказів того, у чому конкретно полягає однорідність позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, які не взаємопов`язані між собою, регулюються різними нормами права і правильність вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу не залежить від правильності вирішення іншої заявленої позовної вимоги.

Крім того, у позовних вимогах, серед іншого, ОСОБА_1 просить визначити місце проживання їх спільного з відповідачкою сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним. При цьому вказує, що син є інвалідом з дитинства та фактично проживає разом ним на АДРЕСА_1 , відповідачка разом з старшим сином ОСОБА_5 проживає на АДРЕСА_2 .

Згідно з положеннями ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, зазначене питання вирішується судом або органом опіки та піклування, в разі якщо між сторонами існує спір.

Про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позовної заяви не вбачається.

Позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між ним та дружиною існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Останнім не зазначено в чому спірність правовідносин, що склалися між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, чим це підтверджується і чому не може бути вирішено сторонами у безспірному порядку.

За таких обставин, позовну заяву належить залишити без руху і надати позивачеві строк для усунення зазначених вище недоліків, що відповідатиме приписам ч. 1 ст. 185 ЦПК України.

Спосіб усунення недоліків позовної заяви полягає в поданні до суду заяви по суті справи, зокрема позовної заяви в новій редакції, або її уточнення чи доповнення, з виправленими недоліками, зазначеними в даній ухвалі суду, та наданні всіх доказів, які підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При вирішенні питання про залишення позовної заяви без руху враховується практика Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справі «De Geouffre de la Pradelle проти Франції», №12964/87, § 28, від 16 грудня 1992 pоку), де зазначено, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв`язку з наведеним, означені вище вимоги не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачеві у доступі до правосуддя після усунення недоліків позовної заяви.

Звертається увага позивача і на те, що якісна підготовка справи до розгляду, спрямована в першу чергу на захист інтересів самих учасників справи.

Керуючись ст.ст. 185, 186, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Бабинської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування Бабинської сільської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У випадку не усунення недоліків у визначений судом термін, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження у справі щодо частини позовних вимог може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала в частині залишення позовної заяви без руху оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В. Оленич