Справа № 357/9370/22
Провадження № 2/357/30/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізовій А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із даним позовом посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2009 року по 09.11.2011 року. За час перебування сторін у шлюбі ними прибдано 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за позивачем. Отже відповідачці належить 3/8 частини вищевказаної квартири, однак, між сторонами постійно виникають суперечки щодо порядку користування квартирою, внаслідок чого вони позбавлені можливості вільно володіти спільним майном, також відповідачка перешкоджає позивачу вільного доступу для користування квартирою, а тому, позвач просить суд встановити порядок користування квартирою наступним чином: виділити у користування ОСОБА_1 житлові кімнати площею 17.1 кв.м. та 10,2 кв.м., а також лоджію 2,3 кв.м.; виділити у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 12,8 кв.м. та лоджію 1,5 кв.м.; залишити у спільному користуванні сторін кухню площею 8,2 кв.м., ванну 2,7 кв.м., туалет 1,4 кв.м., коридор 4,5 кв.м., передню 3,3 кв.м., кладову 1,0 кв.м. Окрім того, за час зареєстрованого шлюбу сторонами придбано автомобіль марки Hyundai Elantra 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 . Зазначає, що домовленості про порядок поділу автомобіля між сторонами досягнуто не було, а тому просить суд визнати автомобіль марки Hyundai Elantra 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити автомобіль марки Hyundai Elantra 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 у власність ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частки автомобіля в сумі 168 764 грн.

Ухвалою суду від 05 грудня 2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

18 січня 2023 року відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації 1/2 частки автомобіля марки Hyundai Elantra 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 168 764 грн. заперечує, оскільки вважає, що сума є занадто великою та необґрунтованою. Так, відповідно до звіту про оцінку майна безпосередньо КТЗ Hyundai Elantra 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності відповідачки, ринкова вартість автомобіля становить 244 807 грн, а тому 1/2 часктина його вартості становить 122 403,50 грн. Щодо порядку користування квартирою, то відповідачка зазначає, що наразі жодного спору у сторін не має. Позивач в квартирі не проживає, при цьому має ключі та безперешкодний доступ до неї. А тому, просила позов задовольнити частково, а саме: визнати автомобіль марки Hyundai Elantra 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнути з відповідачки на користь позивача 1/2 частину його вартості в розмірі 122 403,50 грн.

20.01.2023 року відповідачкою було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка за зустрічним позовом (Відповідачка за первісним позовом) посилається на те, що вона з відповідачем з 05 вересня 2009 року по 09 листопада 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі сторони придбали 3/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з неможливістю вирішити питання поділу спільного майна подружжя в позасудовому порядку, позивачка вимушена звернутись до суду.

Ухвалою суду від 29 березня 2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 29 березня 2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29 березня 2023 року визнано явку позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 по цивільній справі № 357/9370/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в судовому засіданні обов`язковою.

Протокольною ухвалою суду від 14 квітня 2023 року визнано явку за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) у судові засідання, призначені на 14.04.2023 року та 28.04.2023 року повторно не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) та її представник в судове засідання не з`явились, про днь, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) направила заяву, в якій просила залишити первісний позов без розгляду у зв`язку з неявкою позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у судові засідання, явка якого визнана судом обов`язковою. Одночасно просила проводити розгляд справи без її участі та участі відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом), зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст. 128 ЦПК України, суд вправі визнати явку сторони обов`язковою в судове засідання. При цьому, п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України вказує, що учасники справи зобов`язані з`являтися у судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

При цьому, 28.04.2023 року позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом), явка якого визнана судом обов`язковою повторно в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

Згідно з ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Зважаючи на те, що позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, повторно не з`явився і не повідомив про причини неявки, слід вважати його неявку в судове засідання як неявку без поважних причин.

Як зазначено в ст. 10 цього Кодексу, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права.

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Між тим, статями 223,257 ЦПК України врегульовано питання щодо наслідків неприбуття в судове засідання позивача.

Так, згідно із ч. 5 ст.223, п. 3 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, чинний Цивільний процесуальний кодекс України імперативно встановлює, що у випадку повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його не з`явлення не перешкоджає вирішенню спору, суд залишає заяву без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що неявки позивача за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) в судові засідання, явка якого визнана судом обов`язковою, позбавляє суд можливості розглядати справу без його особистих пояснень, окрім того, вказане свідчить про затягування розгляду і вирішення справи по суті, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, то суд вважає за необхідне його задовольнити, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 вересня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1123, розірвано, що підтверджується відповідним рішенням /а.с. 56/.

В період шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 26 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с. 55/

Як вбачається із матеріалів справи, перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 за згодою дружини ОСОБА_2 було придбано 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу частки квартири, посвідченим державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Вигівською О.С., зареєстрованим в реєстрі за №2-5265 /а.с. 58-59/Відповідно до висновку оцінювача про вартість об`єкта оцінки, наданим Пп «БЦ Експертний Дім» 13.09.2022 року,ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 912 500,00 грн, в тому числі 3/4 ч., що належить ОСОБА_1 становить 684 375,00 грн.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що спірне майно було ними придбане в шлюбі та за спільні кошти, проте було зареєстроване на відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11).

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що майно, а саме 3/4 частки квартири придбана сторонами у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що не заперечувалося сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зустрічний позов задовольнити, визнати спільною сумісною власністю подружжя 3/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; поділити спільне сумісне майно, набуте в період шлюбу, та визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/8 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем за зустрічним позовом судовий збір в розмірі 3 421,88 грн. підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 70, 71 СК України, ст.ст. 2,3,10-12,13, 81, 82, 247, 257, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про встановлення порядку користування квартирою та поділ спільного майна подружжя, - залишити без розгляду.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Поділити спільне сумісне майно, набуте в період шлюбу, та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на 3/8 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 3 421 грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Б. І. Кошель