ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/982/21 Номер провадження 22-ц/814/79/23Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2022 року, постановлене суддею Косик С.М.,

по справі за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (далі АТ «Полтавагаз») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

в с т а н о в и в:

23.12.2021 АТ «Полтавагаз» звернулося в суд із указаним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу станом на 01.12.2021 в розмірі 6 369,97 грн. та 2 270,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є побутовим споживачем послуг із розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , з яким на підставі статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, на невизначений строк, укладено договір розподілу природного газу.

За умовами цього договору оператор ГРМ зобов`язується надати, а споживач прийняти послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Із01.01.2020 розділено оплату за природний газ на оплату за газ, як товар, та оплату за послуги з його розподілу. На 2020 рік річна замовлена потужність визначається, виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік (з 01.10.2018 по 30.09.2019); станом на 2021 рік - виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік (з 01.10.2019 по 30.09.2020); місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток: річної замовленої потужності об`єкта споживача на тариф, встановлений регулятором відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Із підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язання зі сплати вартості отриманих послуг, станом на 01.12.2021 утворилася заборгованість у розмірі 6 369,97 грн., яка заявлена позивачем до стягнення.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 14.03.2022 позов АТ «Полтавагаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Полтавагаз» заборгованість у розмірі 6 369,97 грн. за надані послуги з розподілу природного газу.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Полтавагаз» судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що вимоги позову обґрунтовані належними та допустимими доказами, які не спростовані відповідачем.

Відповідач із рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Вважає не доведеним належними доказами той факт, що він, ОСОБА_1 , є споживачем природного газу, який надається позивачем, а також, що останній є єдиним діючим постачальником природного газу для нього, відповідача.

Зазначає, що у справі відсутні докази на підтвердження вручення відповідачу рахунку позивача оператора ГРМ на оплату вартості послуг з розподілу природного газу, а також не сплати ним вартості послуг за таким рахунком.

Наголошує, що у справі відсутні будь-які докази на підтвердження, що у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації позивача в межах с.Селещина перебуває газорозподільна система, володіючи якою позивач надав відповідачу відповідні послуги, а також, що він підключений до неї.

При цьому відповідач повідомляє, що в судовому засіданні ним визнано факт споживання природного газу, проте відповідач наполягає, що позивач в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надав доказів, що цей природний газ постачає саме він, позивач у цій справі.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного судового рішення поза увагою суду залишився той факт, що згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що рішенням Селещинської сільської ради народних депутатів Машівського району Полтавської області від 13.03.1990 №29 дозволено саме жителям АДРЕСА_2 провести газифікацію своїх житлових будинків.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.12.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 14.03.2022; у справі закінчено підготовчі дії та призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 12.12.2022.

18.01.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

10.02.2023 відповідачем подано до суду клопотання про долучення до справи запиту на публічну інформацію до АТ «Полтавагаз» стосовно наявності у нього ліцензії на розподіл природного газу та чинності постанов НКРЕКН, на підставі яких нараховувалась заборгованість; відмову АТ «Полтавагаз» у наданні відповіді на запит №06/1310/2480 від 08.02.2023.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.03.2016 ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача). Ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 на офіційному сайті НКРЕКП, сайті ПАТ «Полтавагаз» в мережі Інтернет за адресою: http:www.poltavagaz.com.ua та в друкованому виданні ВсеУкраїнська громадсько-політична газета «Зоря Полтавщини» в редакції від 25.12.2015, споживач приєднався до умов договору за персоніфікованими даними:

- персональний ЕІК-код як суб`єкта ринку природного газу: 56ХМ26D165223726;

- назва та опис об`єкта: ОСОБА_1 ;

- адреса об`єкта: АДРЕСА_3 ;

- величина приєднання потужності об`єкта: 10.493462;

- параметри лічильника газу: Октава G-6, 056281;

- група споживання: (15) ІНДИВІДУАЛЬНІ для комплексного споживання (індивідуальне опалення та приготування їжі та/або підігрів води), з опалювальною площею від 50 до 100 м.кв. включно;

- перелік газових приладів: ПГ-4, КЧМ, УГОП-16;

- опалювальна площа: 79,5 м.кв.;

- кількість зареєстрованих осіб: 1;

- планові об`єми споживання газу у розрізі календарних місяців: січень (510), лютий (439), березень (348), квітень (145), травень (39), червень (34), липень (35), серпень (38), вересень (59), жовтень (220), листопад (368), грудень (491)./а.с.13/

За умов договору приєднання, який є публічним, послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача (п.1.4 договору).

Відповідно до п.п.6.1.-6.4. договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Пунктом 6.6. договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ./а.с.8-12/

Згідно картки абонента ОСОБА_1 , о/р: НОМЕР_1 , Код ЕІС: 56ХМ26D165223726, адреса: Селещина, вул.Козацька, буд.2, станом на листопад 2021 року заборгованість споживача складає 6 369,97 грн./а.с.14/

Претензію із розміром боргу з розподілу природного газу надіслано ОСОБА_1 листом АТ «Полтавагаз» від 28.08.2021 №950 та фактично отримано адресатом 10.09.2021./а.с.18,19/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що позивач належним чином виконав умови договору, надаючи відповідачу послуги з розподілу природного газу, якими останній користується та систематично не сплачує їх вартість, внаслідок чого утворилась заборгованість, що підлягає до стягнення, разом із судовими витратами.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та довільного тлумачення норм права на свою користь.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу надання послуг з розподілу природного газу та їх оплати, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу» та Цивільним кодексом України.

За нормами статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг згідно п.1 ч.2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.

За змістом пункту 5 частини 2статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»- індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками.

Договір розподілу природного газу є публічним.

За правилами частин першої, другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу - фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

При постановленні оскаржуваного рішення районний суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 , підписавши 25.03.2016 заяву-приєднання, висловив звою згоду на приєднався до умов публічного договору розподілу природного газу.

Абзацами 4,5 пункту 5 глави 3 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що в разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має право подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно статей 12,13,81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не надано доказів, що він, ОСОБА_1 , звертався із письмовою заявою до оператора ГРМ про припинення розподілу природного газу, відтак, послуги з розподілу природного газу він отримував та має сплатити їх вартість згідно розрахунку, який ним не спростований. Фактично, позиція відповідача, зводиться до заперечень його обов`язку спростовувати будь-які рахунки АТ «Полтавагаз», що суперечить положенням ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не довів, що він, ОСОБА_1 , є споживачем природного газу, який надається позивачем, колегія суддів відхиляє, оскільки процесуальним обов`язком відповідача є спростувати отримання ним таких послуг, а також надати докази належності виконання ним зобов`язання, навівши власний розрахунок вартості отриманих послуг. Відповідний процесуальний обов`язком відповідачем не виконано, а отже за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням таких процесуальних дій.

Посилання відповідача на відсутність у справі доказів, що у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації позивача в межах с.Селещина перебуває газорозподільна система, володіючи якою позивач надав відповідачу відповідні послуги, а також, що він підключений до неї, колегія суддів відхиляє.

Такі твердження зводяться до заперечень висновків суду першої інстанції, який з посиланням норми матеріального права, дійшов правильного та вмотивованого висновку, що АТ «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 15.06.2017 року №778 зі змінами внесеними Постановою НКРЕКП від 04.06.2019 року №941, в межах території Полтавської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації АТ «Полтавагаз», що оприлюднено на сайті Регулятора.

При цьому зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги з підстав, визначених п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виходить за межі повноважень суду в межах заявленого спору та має позасудовий порядок врегулювання.

Також виходять за межі заявленого спору, а тому не є належним доказом у цій справі рішення Селещинської сільської ради народних депутатів Машівського району Полтавської області від 13.03.1990 №29, оскільки незалежно від надання дозволу жителям АДРЕСА_2 на проведення газифікації своїх житлових будинків послуги з розподілу природного газу ліцензовано та на підставі договору надаються споживачам послуг позивачем АТ «Полтавагаз». Належність виконання зобов`язання в частині оплати таких послуг відповідачем, який визнає, що є споживачем природного газу, не доведена, а сума заборгованості не спростована, тому підлягає до стягнення судом згідно наданого позивачем розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 14 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак