КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи 753/6616/22

Апеляційне провадження 22-ц/824/2923/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

при секретарі Кролівець О.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Комунальне некомерційне підприємство «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Лужецької О.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення допуску до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА), у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» в частині призупинення дії трудового договору із нею, зобов`язати поновити дію трудового договору шляхом допуску її до роботи на посаді медичної сестри дитячої амбулаторної частини Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА) та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначала, що з 22.03.2021 працює на по посаді сестри медичної Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА). Через повномасштабне вторгнення рф на територію України 24.02.2022, а у будинку, в якому вона проживає немає безпечних місць для укриття від бомбардування, вона з сім`єю переїхали до більш безпечного місця - Чернівецької області, с. Білоусівка.

Вона повідомила керівництво КНП «ФТИЗІАТРІЯ» про своє місце перебування та про неможливість повернутися до міста Києва. 17.03.2022 засобом електронного зв`язку, а саме додатком до дзвінків Viber, вона зв`язалася з керівництвом щодо оформлення відпустки, проте їй було відмовлено. 29.03.2022 засобом електронного зв`язку відповідач їй повідомив, що з 25.03.2022 договір із нею, а також іншими медичними працівниками КНП «ФТИЗІАТРІЯ» призупинено згідно наказу № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України».

Згідно положень ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» обов`язковою умовою для призупинення дії трудового договору є не лише військова агресія проти України, а також абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Тобто, наказ про призупинення дії трудового договору має містити підставу (заява працівника) або причини неможливості надання роботи роботодавцем працівнику (бойові дії, перебування у зоні бойових дій, пошкодження виробничих потужностей/офісу, відсутність замовлень, зупинка виробництва тощо). Проте наказ не містить жодних посилань на обставини щодо неможливості КНП «ФТИЗІАТРІЯ» забезпечити медпрацівників, з якими зупиняється дія трудового договору, в тому числі і позивача, роботою та/або неможливість відповідних медпрацівників виконувати відповідну роботу. Вказує, що викладені факти спростовують обставини щодо неможливість надання роботодавцем відповідної роботи та неможливість виконання її працівником. Крім того, наказ не містить умов оплати праці та механізм її компенсації.

01.04.2022 вона засобом електронного зв`язку надіслала заяву про поновлення трудового договору з 25.04.2022, проте до цього часу заява не розглянута.

Вважає, що оспорюваний наказ є протиправним, оскільки в ньому відсутні належні правові підстави застосування роботодавцем положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З моменту прийняття даного наказу не отримує заробітної плати. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 233, ч. 2 ст. 235 КЗпП України просила суд стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.11.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправним наказ КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА) № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» в частині призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, визнавши оспорюваний наказ протиправним, суд безпідставно відмовив у скасуванні даного наказу, поновленні дії трудового договору шляхом допуску до роботи на посаді медичної сестри та у стягненні середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Встановивши, що вона перебувала у вимушеному прогулі з вини роботодавця та визнавши оспорюваний наказ протиправним, суд не врахував, що саме видання цього наказу призвело до невиплати їй заробітної плати. Суд не забезпечив ефективного захисту та відновлення її порушених прав та інтересів. Крім того, судом не взято до уваги, що 01.04.2022 вона засобами електронного зв`язку направила відповідачу заяву про поновлення трудового договору, тобто у такий же спосіб, в який вона була ознайомлена з оспорюваним наказом. Крім того, нею подано пояснювальну записку, яка була зареєстрована відділом кадрів та яка містила вимогу про поновлення дії трудового договору.

У відзиві на апеляційну скаргу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА) просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Зазначає, що позивачка не заперечує, що на момент винесення оскаржуваного наказу вона припинила виконання роботи за укладеним трудовим договором, не виходила на роботу, не виконувала жодних посадових обов`язків, виїхала в іншу місцевість та повернулась з її слів в середині квітня 2022 року. Відтак позивачка вимагає виплатити їй заробітну плату за період, коли вона з власної ініціативи припинила виконувати свої трудові обов`язки. Позивачка вважає, що через військову агресію має право прогулювати роботу, а держава за цей час повинна їй платити заробітну плату. Позивачка не повідомляє, коли припинила виконання роботи за трудовим договором, не вказує, що вона є працівником критичної інфраструктури, які під час воєнного стану повинні працювати. Вважає, що у спірних правовідносинах немає підстав для застосування ст. 235 КЗпП України, оскільки дана норма не містить положень про призупинення дії трудового договору. Крім того, вважає, що не може бути застосована й аналогія, на яку посилається позивачка в апеляційній скарзі, оскільки дані правовідносини виникли в період дії воєнного стану, під час якого встановлено обмеження прав і свобод, передбачених ст. 43 Конституції України та під час якого не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих Законом № 2136 - ІХ та які мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Не погоджуючись також з рішенням суду, КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги, що позивачкою пропущений та не поновлений строк на право звернення до суду. Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що вона дізналась про оспорюваний наказ саме 29.03.2022, а суд не звернув уваги та звільнив останню від такого обов`язку доказування. Строк звернення до суду у спірних правовідносинах становить 3 місяці з моменту винесення оскаржуваного наказу 24.03.2022. Позивачка звернулася до суду 06.07.2022, отже з пропуском 3 місячного строку звернення до суду. Судом залишено поза увагою питання, яке саме право позивачки порушено в умовах воєнного стану, яке вона має право захищати у судовому порядку. Статтею 64 Конституції України в умовах воєнного стану або надзвичайного стану можуть встановлюватись окремі обмеження і свободи із зазначенням строку дії цих обмежень. 15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136 - ІХ, який набув чинності 24.03.2022. Положення цього Закону мають пріоритетне застосування на період воєнного стану. Задовольняючи позов в частині визнання протиправним наказу, суд помилково витлумачив норму закону, зазнаючи та встановлюючи в контексті цієї норми неможливості саме для роботодавця надати роботу. Відповідач підтвердив обставини змін в організації праці, а саме щодо призупиненні роботи Оболонського підрозділу та пошкодження будівель Гостомельського підрозділу через потрапляння в нього снарядів, перерозподіл функціонування підрозділів, затвердження нової штатної чисельності працівників, а тому вважає, що наказ про відсторонення від роботи є законним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА) залишити без задоволення. Зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що керівництво відповідача повідомило її про прийняття оскаржуваного наказу шляхом електронного зв`язку через месенджер Viber 29.03.2022. Ці обставини підтверджуються роздруківкою скріншотів переписки, яку відповідач не заперечував. Крім того, днем відправляння позовної заяви поштою на адресу суду є 28.06.2022, отже визначений законом трьохмісячний строк для звернення до суду не закінчився. Посилання в апеляційній скарзі щодо неправильного тлумачення судом першої інстанції ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вважає необгрунтованим, оскільки суди загальної юрисдикції не тлумачать норми закону, а лише їх застосовують. Призупинення трудового договору може відбуватись як за ініціативою роботодавця так і за ініціативою працівника. Підставами такого призупинення є обставини неможливості роботодавцем надавати працівнику роботу або працівником виконувати таку роботу у зв`язку із військовою агресією. Посилання щодо пошкодження приміщення не можна визнати обгрунтованими, оскільки вона працює на посаді медичної сестри дитячого відділення Дарницького підрозділу та жодного відношення до Гостомельського чи Оболонського підрозділу не має. Перерозподіл функціонування підрозділів та затвердження нової штатної чисельності працівників не є обставинами, що підтверджують неможливість надання роботи або неможливість виконувати працівником роботу, внаслідок військової агресії проти України.

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_3 підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Апеляційну скаргу відповідача просили залишити без задоволення.

Представниця відповідача ОСОБА_4 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Апеляційну скаргу позивачки просила залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивачки не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 22.03.2021 ОСОБА_1 працює у КНП «ФТИЗІАТРІЯ» на посаді сестри медичної.

Відповідно до структури підприємства, затвердженої наказом КНП «ФТИЗІАТРІЯ» №13/3 від 28.02.2022 «Про внесення змін у штатний розпис КНП «ФТИЗІАТРІЯ», відповідач має три структурних підрозділи, а саме Гостомельський підрозділ, Дарницький підрозділ, де працює позивачка, та Оболонський підрозділ.

24.02.2022 КНП «ФТИЗІАТРІЯ» на виконання наказу МОЗ України від 24.02.2022 № 374 «Про затвердження Тимчасових заходів у закладах охорони здоров`я з метою забезпечення їх готовності для надання медичної допомоги постраждалим внаслідок військової агресії російської федерації проти України» видав наказ № 13 «Про забезпечення безперервності надання медичної допомоги», згідно якого, зокрема, тимчасово припинено планову госпіталізацію пацієнтів до стаціонарних відділень КНП «ФТИЗІАТРІЯ» та призупинено роботу Оболонського підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ».

05.03.2022 КНП «ФТИЗІАТРІЯ» виданий наказ № 53-к «Про персональні списки медичних працівників КНП «ФТИЗІАТРІЯ», згідно якого затверджено персональні списки медпрацівників, які знаходяться за межами міста Києва або України, до яких увійшла й ОСОБА_1

09.03.2022 КНП «ФТИЗІАТРІЯ» виданий наказ № 54-к «Про облік та табелювання медичних працівників, в період воєнного стану на території України», який визначає організацію обліку та табелювання медичних працівників на підприємстві.

Відповідно до наказу № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією проти України, керуючись Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись ст. 13 Закону України від 15.03.2022 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з 25.03.2022 призупинено дію трудового договору з працівниками, які зазначені у додатку № 1 цього наказу. До даного переліку включено і ОСОБА_1 . У наказі вказано, що він діє протягом воєнного стану, веденого відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та втрачає чинність з моменту припинення та скасування воєнного стану. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення дії трудового договору такий наказ є неправомірним.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

15.03.2022 прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX (надалі Закон № 2136-IX).

Цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом (ст. 1 Закону № 2136-IX в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею ст. 13 Закону № 2136-IX в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено призупинення дії трудового договору.

Призупинення дії трудового договор - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

За обставинами справи встановлено, що позивачка у звязку з війською агресією рф проти України на власний розсуд залишила місце роботи, виїхала за межі м. Києва та до видачі відповідачем наказу № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» на роботу не виходила, проти чого сама ОСОБА_1 не заперечувала.

Визнаючи наказ про призупинення дії трудового договору з позивачкою неправомірним суд виходив з того, що відповідач не довів неможливість надати роботу позивачці за її посадовими обов`язками.

Проте, такі висновки суперечать встановленим у справі обставинам та положенням ст. 13 Закону № 2136-IX в редакції, що діяла на час видачі такого наказу.

Відповідно до положень ст. 13 Закону № 2136-IX дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість як надання так і виконання роботи. Колегія суддів вважає помилковим трактування судом цієї норми, як такої, що передбачає призупинення трудового договору лише, якщо роботодавець не може забезпечити працівника роботою за його спеціальністю.

Суд не звернув увагу на те, що позивачка працює на посаді медичної сестри дитячої амбулаторної частини Дарницького підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ» ВО КМР (КМДА), що виключає можливість забезпечення її роботою дистанційно.

24.02.2022 КНП «ФТИЗІАТРІЯ» на виконання наказу МОЗ України від 24.02.2022 № 374 «Про затвердження Тимчасових заходів у закладах охорони здоров`я з метою забезпечення їх готовності для надання медичної допомоги постраждалим внаслідок військової агресії російської федерації проти України» видав наказ № 13 «Про забезпечення безперервності надання медичної допомоги», згідно якого, зокрема, тимчасово припинено планову госпіталізацію пацієнтів до стаціонарних відділень КНП «ФТИЗІАТРІЯ» та призупинено роботу Оболонського підрозділу КНП «ФТИЗІАТРІЯ».

Відтак відповідач, як заклад охорони здоров`я мав можливість забезпечити позивачку роботою в умовах воєнного стану, проте не міг цього зробити саме через дії позивачки, яка залишила роботу.

Залишення позивачкою свого робочого місця фактично свідчить про призупинення виконання нею своїх посадових обов`язків. Відтак відсутність позивачки на роботі виключає можливість виконання нею роботи, передбаченої трудовим договором, що відповідно до ст. 13 Закону № 2136-IX надавало право відповідачу на видачу наказу № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» в частині включення у перелік осіб, з якими призупинено дію трудового договору позивачки.

Позивачка не заперечуючи факт відсутності її на роботі, шляхом скасування наказу № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» фактично ставить вимогу про виплату їй заробітної плати, за період, коли вона не працювала. Проте, такі вимоги суперечать як нормам трудового законодавства, так і положенням Закону № 2136-IX.

Оскільки відсутність позивачки на роботі виключало її можливість виконання роботи, висновки суду про протиправність наказу № 15 від 24.03.2022 «Про призупинення дії трудових договорів на період дії воєнного стану на території України» в частині призупинення трудового договору із ОСОБА_1 є помилковими.

Крім того, незважаючи на те, що позивачка ставить вимогу про визнання наказу про призупинення з нею дії трудового договору незаконним з часу його винесення, фактично ОСОБА_1 на час ознайомлення з наказом не вважала його протизаконним.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що подала відповідачу заяву про поновлення трудового договору з 25.04.2022 по завершенні дії чинного Указу Президента України № 67/2022 із змінами. Тобто позивачка сама стверджує, що просила поновити дію трудового договору не тому, що вважає, що відповідач не мав підстав для призупинення дії трудового договору з нею, а через закінчення строку, на який його було видано, оскільки на той час відповідно до Указу Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26.03.2022 ще строком на 30 діб.

Відтак рішення суду в частині задоволення позову підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в позові в цій частині.

В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі позивачки.

Позивачка не заперечувала, що особисто керівництву відповідача чи до відділу кадрів заяву про допуск неї до роботи у зв`язку з тим, що вона повернулася до м. Києва та бажає вийти на роботу не подавала. Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка подала відповідачу таку заяву засобом електронного зв`язку через додаток до дзвінків Viber доказами не підтверджені, а відповідач стверджує, що таку заяву не отримував.

Представник відповідача пояснила, що позивачка усно звернулася до відповідача з питанням поновлення дії трудового з нею, та їй було запропоновано подати пояснювальну записку про причини відсутності на роботі.

Позивачка не надала до суду першої інстанції будь - яких доказів подачі пояснювальної записки відповідачу, в якій би були викладені причини її відсутності на робочому місці чи звернення із заявою про допуск до роботи, а відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги позивачки про зобов`язання відповідача поновити дію трудового договору з нею шляхом допуску неї до роботи раніше визначеного у наказі строку є передчасними та задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі позивачка фактично по новому обґрунтовує підстави для відновлення дії трудового договору з нею, про які вона не вказувала у позовній заяві, та додає до апеляційної скарги нові докази, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки позивачка чи її представник не надали докази неможливості подання до суду першої інстанції документів, долучених до апеляційної скарги, такі докази не приймаються судом при перегляді справи в апеляційному порядку.

З цих підстав колегія суддів не наводить обгрунтувань відхилення тих доводів апеляційної скарги, які базуються на змінених підставах позову та нових доказах, що не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року в частині задоволення позову скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «ФТИЗІАТРІЯ» Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02.05.2023.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук