Справа № 357/8782/22
Провадження № 2/357/563/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О.В., при секретарі - Вангородській О.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: головний державний виконавець ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Шуляк Сергій Дмитрович, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

16.09.2022 представник позивача, адвокат Журавльов Олексій Сергійович, звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 27.09.2022, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2016 у справі №357/10318/16 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради? про визначення місця проживання дитини, було задоволено та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його батьком ОСОБА_4 . Згідно свідоцтва про зміну імені, боржник змінила ім`я на « ОСОБА_2 », про що 27.11.2018, складено відповідний актовий запис №106. Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2021 у справі №357/7974/21 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15.07.2021 і до досягнення сином повноліття. 29.10.2021 головним державним виконавцем ВДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Шуляком Сергієм Дмитровичем було відкрито виконавче провадження за судовим наказом та щодо боржника внесено відомості до Єдиного реєстру боржників. Відповідач свідомо ухиляється від виконання судового рішення, не надаючи будь-якої матеріальної допомоги дитині. Згідно розрахункузаборгованості по сплаті аліментів, загальна сума боргу відповідача за період з 01.07.2021 по 31.08.2022 перед стягувачем складає 42001, 25 грн. Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2021 по 31.08.2022 складає 78 387,15 грн., яка утворилась через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів. Заборгованість по аліментам відповідача становить 42001,25 грн., тому сума пені за несплату аліментів за період з 01.07.2021 по 31.08.2022, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, складає 42 001,25 грн. Також, зважаючи на те, що відповідач не являється фахівцем в галузі права, з метою захисту своїх прав та законних інтересів, останній уклав з адвокатом договір про падання правової допомоги. Правова допомога позивачу надається на підставі: договору про надання правової допомоги від 15 вересня 2022 року; додатку №1 до основного договору від 16 вересня 2022 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; ордеру на надання правничої (правової) допомоги.Так, положеннями п. 1.1 Додатку №1 визначено, що надання адвокатом клієнтові правової допомоги, клієнт сплачує гонорар, відповідно до розділу 2 Основного договору.Пунктом 1.3. Додатку №1 встановлено, що сторони погодили вартість надання правової допомоги (Гонорар) за основним договором, у вищевказаній справі, у суді першої інстанції, у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до п. 1.4. Додатку №1, сторони погодили, що гонорар за даним договором, має буде сплачений клієнтом на користь адвоката, не пізніше шести місяців, після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили. Фактично надані адвокатом послуги підтверджуються наявними у справі доказами.При цьому ЦПК України не встановлює вимог від сторони, яка заявляє про відшкодування витрат, надання нею доказів на підтвердження хронометражу витрачання адвокатом часу при наданні послуг, а також не містить критеріїв для визначення адвокатської допомоги у відповідності до стажу професійної діяльності адвоката.Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством. Відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.Тому, просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у вигляді пені за несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті аліментів за період з 01.07.2021 по 31.08.2022 у розмірі 42001,25 грн. та стягнути з відповідача суму витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

08.11.2022 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін та встановлено строки для подання учасниками справи заяв по суті спору.

Відповідач отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі та позов з додатками 25.11.2022 (а.с. 25).

21.12.2022 представник відповідача, адвокат Рашкова Валентина Володимирівна, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що в липні 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було видано судовий наказ про стягнення аліментів. 29.10.2021 державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №67291881 щодо примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів. Примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби у відповідності Закону України «Про виконавче провадження». Стягувач після отримання виконавчого документа пред`являє до примусового виконання даний документ разом із заявою про примусове виконання рішення, виконавцю за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Про відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен повідомити боржника рекомендованим листом (ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»). Однак, у даному випадку відповідач не була повідомлена ні державним виконавцем ні стягувачем про наявність виконавчого провадження, що унеможливило виконання нею судового наказу. На підтвердження цих обставин представник відповідача ознайомилась із матеріалами виконавчого провадження, проте докази направлення постанови про відкриття виконавчого провадження у справі відсутні. Це дає підстави для висновку про неналежне виконання державним виконавцем вимог ЗУ «Про виконавче провадження», що призвело до штучного нарощування заборгованості. З лютого 2022 року із введенням на території України воєнного стану відповідач із дочкою виїхали за межі території України, і тим більше не могла дізнатись про наявне виконавче провадження, реквізити для сплати аліментів, тощо. Згодом, відповідач отримала позовну заяву про стягнення пені за прострочку зі сплати аліментів, з якої дізналась про наявну заборгованість. Отримавши через свого представника реквізити для сплати коштів, відповідачем було сплачено повністю заборгованість зі сплати аліментів, тому будь-яка заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня. Зазначене свідчить про відсутність умислу в діях відповідача щодо ухилення від сплати аліментів. Стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Окрім того, відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови ПленумуВерховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). 09.09.2022 року державним виконавцем Білоцерківського міськрайонного відділу ДВС було проведено розрахунок заборгованості відповідача по сплаті аліментів на утримання сина і, відповідно до довідки заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини за період з липня 2021 року по серпень 2022 року становила 42 001,25 грн.. З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем взагалі не сплачувались, що відповідно до ст. 196 СК України є підставою для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Однак, звертає увагу суду на те, що виникнення даної заборгованості не пов`язане з умисним ухиленням відповідача від сплати аліментів. Так, заборгованість виникла з липня 2021 року, однак, виконавче провадження було відкрито лише в жовтні 2021 року, доказів відправлення постанови про відкриття провадження відповідачу немає, як не доведено позивачем умислу чи вини відповідача у простроченні зі сплати аліментів. Після того, як відповідач дізналась про наявність заборгованості, всю суму заборгованості було сплачено, що також свідчить про належне виконання відповідачем обов`язку щодо утримання дитини.Також, позивачем не надано розрахунок пені, що виникла з вини відповідача, не зазначено який саме період враховано та за якою формулою чи принципом прораховано суми, натомість лише вказано загальну суму пені в розмірі 78 387, 15 грн. Просилаврахувати поважність причин несплати відповідачем аліментів, оскільки відсутні підстави для настання відповідальності відповідача, яка передбачена ст.196 СК України, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають, а тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Щодо заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то вважає їх непідтвердженими і необґрунтованими належними доказами, а тому вони також не підлягають задоволенню.

23.12.2022 судом постановлено ухвалу про витребування у головного державного виконавця ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Шуляка Сергія Дмитровича належним чином завіреної копії матеріалів виконавчого провадження №67291881 щодо примусового виконання судового наказу №2н/357/825/21 від 13.09.2021, який видано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2021 і до повноліття дитини, та 02.03.2023 до суду надійшли витребувані матеріали на виконання даної ухвали суду.

Позивач отримав відзив на позов 06.01.2024 (а.с.27), однак, відповідь на відзив протягом встановленого судом строку не подав.

23.01.2023 судом постановлено ухвалу, про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.

01.03.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про витребування з канцелярії суду матеріалів цивільної справи №357/7974/21, провадження №2/н/357/825/21, щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Позивач та його представник, адвокат Журавльов Олексій Сергійович, у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили, у позові вказали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Представник відповідача, адвокат Рашкова Валентина Володимирівна, у судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що рішенням у справі № 357/6165/21 шлюб між сторонами було розірвано, від спільного проживання вони мають трьох дітей. Відповідач подала позов про стягнення аліментів на дітей, справа № 357/3949/21, однак залишила його без розгляду, оскільки вони домовилися, що діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживають разом із нею, а ОСОБА_3 разом із батьком, таким чином вирішили не сплачувати один одному аліменти. Однак, налагодити спілкування не вдалося та з початком війни відповідач разом із дочкою виїхала за кордон, а сини залишилися проживати із батьком. Наразі в Апеляційному суді перебуває справа № 357/15111/21 щодо визначення місця проживання дітей. Відповідач зареєстрована разом із дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , однак жодних документів щодо стягнення з неї аліментів на сина ОСОБА_3 вона не отримувала та не знала про наявність такого рішення суду. Також, державний виконавець не направляв їй постанову про відкриття виконавчого провадження та позивач також не повідомляв про наявність судового наказу. Так, ст. 196 СК України передбачено стягнення пені за невиконання зобов`язання щодо сплати аліментів, однак, борг утворився не з вини відповідача. Вона дізналася про наявність заборгованості після отримання даної позовної заяви - 25.11.2022, пішла у відділі ДВС, дізналася про відкриття виконавчого провадження, сплатила заборгованість, а державний виконавець скасував усі заборони. Умислу в діях відповідача не було, адже вона навіть не знала банківські реквізити куди напар валяти кошти зі сплати аліментів. Також, вона не погоджується з розрахунком пені, що наведений позивачем. Також, згідно судового наказу аліменти стягнуто з 15.07.2021, ВП відкрито у жовтні 2022 року, а позивач просить стягнути пеню з 01.07.2021. На даний час відповідач виконує належним чином свої зобов`язання щодо сплати аліментів. Заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не обґрунтовані, доказів зі сплати коштів адвокату та які дії ним вченні до суду не надано.

Третя особа, головний державний виконавець ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Шуляк Сергій Дмитрович,у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності на розсуд суду.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 червня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2021 року, яке набрало законної сили 31.01.2022, шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року у справі №357/10318/16-ц, провадження № 2/357/3954/16, що набрало законної сили 10.11.2016, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його батьком ОСОБА_4 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2022 року та Постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2023 року, у справі № 257/15111/21, провадження № 2/357/1131/22, було визначено місце проживання дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , разом із батьком ОСОБА_4 , а місце проживання дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом із матір`ю.

Вказані обставини підтверджено матеріалами справи, інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень ( а.с.7,22,101-103,107-109,111,120,126-154) та визнаються сторонами.

Також, встановлено, що 13 вересня 2021 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано судовий наказ у справі №357/7974/21, провадження №2н/357/825/21, який набрав законної сили 13.09.2021, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 липня 2021 року і до досягнення сином повноліття, що підтверджено матеріалами справи № 357/7974/21 таузгоджується з інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень ( а.с.7, 104-125).

З матеріалів справи №357/7974/21, провадження №2н/357/825/21(а.с.104-125) вбачається, що ОСОБА_4 15 липня 2021 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення сином повноліття. 13.09.2021 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано відповідний судовий наказ, який 27.09.2021 був отриманий ОСОБА_4 для пред`явлення до виконання та 11.10.2021 отриманий ОСОБА_2 , згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №67291881 від 09.09.2022 за №82547, виданого відділом ДВС в м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.8), вбачається, що на примусовому виконанні у вказаному відділі знаходиться судовий наказ №2н/357/825/21, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 липня 2021 року і до досягнення сином повноліття, та станом на 01.09.2022 по сплаті аліментів рахується заборгованість у розмірі 42001,25 грн.

З матеріалів виконавчого провадження № 67291881 (а.с.82-95) вбачається, що 29.10.2021 головним державним виконавцем ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Шуляком Сергієм Дмитровичем було винесено постанову, про відкриття виконавчого провадження, на підставі виконавчого листа, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 13.09.2021, у справі №357/7974/21, провадження №2н/357/825/21, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 липня 2021 року і до досягнення сином повноліття, 09.09.2022 державним виконавцем було винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження божника у праві керування транспортними засобами, та 09.09.2022 ОСОБА_2 було направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, яка утворилася за період з 15.07.2021 по 01.09.2022 у розмірі 42001,25 грн.Також, державним виконавцем було винесено постанови від 09.12.2022 про скасування вказаних тимчасових обмежень щодо боржника та скасування заходів примусового виконання, у зв`язку з тим, що станом на 09.12.2022 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 погашена у повному обсязі.

Також, з матеріалів ВП № 67291881, вбачається, що 14.02.2023 за №14273, державним виконавцем видано довідку - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якої борг зі сплати аліментів за виконавчим документом, у справі №357/7974/21, провадження №2н/357/825/21, станом на 31.08.2022 був встановлений у розмірі 43597,75 грн., а станом на 01.02.2022 заборгованість по аліментах відсутня.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Згідно із ч.1 ч.2 ст. 196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Так, на підставі рішення суду від 13.09.2021 відповідач зобов`язана сплачувати на користь позивача аліменти на сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 15 липня 2021 року і до досягнення сином повноліття, та відповідно до законодавства зобов`язана вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідач заперечуючи проти позову вказує на те, що між нею та позивачем була наявна домовленість щодо визначення місця проживання дітей та вирішено питання щодо аліментів, однак, відповідних доказів у підтвердження даних обставин до суду не надано, в тому числі в підтвердження добровільного щомісячного надання грошових коштів позивачу на утримання та виховання сина, купівлі одягу та продуктів харчування та загалом виконання зобов`язань щодо утримання дитини.

Так, з актів обстеження житлово - побутових умов за адресою: АДРЕСА_2 , від 12.04.2021, 26.04.2021, 30.04.2021,07.05.2021,27.05.2021 (а.с.112-117) вбачається, що за вказаною адресою фактично проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , а згідно довідки Немішаєвської селищної ради від 29.06.2021 за № 1101 (а.с.118) за вказаною адресою проживають: з 2012 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 2012 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2014 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Однак, місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було визначено за рішенням суду від 31 жовтня 2016 року, а місце проживання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , за рішенням суду від 29 грудня 2021 року.

Також, представник відповідача вказує на те, що ОСОБА_2 не знала, про стягнення з неї аліментів на сина, їй було невідомо про винесений судовий наказ та про відкриття виконавчого провадження.

Однак, з матеріалів справи №357/7974/21, провадження №2н/357/825/21 (а.с. 120,125) вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та за даною адресою 11.10.2021 отримала копію судового наказу від 13.09.2021 разом з копією заяви з додатками до неї. Судовий наказ відповідачем не оскаржений, судом не скасований та перебуває на примусовому виконані у відділі ДВС.

Таким чином, відповідач була обізнана про рішення суду щодо стягнення з неї на користь позивача аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак, жодних дій щодо виконання вказаних зобов`язань, щодо щомісячної сплати аліментів на дитину, не вичинила, а заборгованість зі сплати аліментів сплатила: 30.11.2022 у розмірі 42000,00 грн. (а.с. 48) та 08.12.2022 у розмірі 15930,00 грн. (а.с. 47).

Так, з матеріалів ВП № 67291881 вбачається, що державним виконавцем були порушені вимогич.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», адже в матеріалах відсутні відомості щодо направлення сторонам, в тому числі боржнику, постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2021.

Однак, такі дії державного виконавця не були оскаржені боржником і до суду не надано відповідних рішень, а згідно ч.1, ч.2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для громадян і підлягають виконанню на всій території України, а невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, враховуючи, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини, що заборгованість утворилася з незалежних від неї причин, позивач має право на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 15.07.2021 (з моменту їх стягнення) по 31.08.2022.

Суд, при розрахунку пені враховує розрахунки заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим документом, що здійснені державним виконавцем (а.с. 8, 95), в частині їх узгодженості, та встановив, що розмір заборгованості зі сплати аліментів за період 15.07.2021 по 31.08.2022 становить 42309,98 грн., а перевіривши розрахунок пені наведений позивачем, приходить до висновку, що відповідно до наведеного вище у рішенні порядку обрахунку, розмір неустойки (пені) за період сплати аліментів 15.07.2021 по 31.08.2022 становить 92287,27 грн.

Враховуючи положення ч.1 ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості, яка за період 15.07.2021 по 31.08.2022 становить 42309,98 грн., разом з тим, суд діючи в межах заявлених вимог, стягує з відповідача на корить позивача пеню у розмірі 42001,25 грн.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, діючи у межах заявлених позовних вимог та з урахуванням принципу диспозитивності, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за період з 15.07.2021 по 31.08.2022, у розмірі 42001,25 грн.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Позивач ОСОБА_4 на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування надав копію договору №09/22-01 про надання правової допомоги від 15.09.2022 та копію додатку №1 від 16.09.2022 до договору №09/22-01 про надання правової допомоги від 15.09.2022, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11,12).

Відповідно до п. 2.1 Договору №09/22-01 про надання правової допомоги оплата та обсяг правової допомоги, наданої за цим договором визначається згідно з додатком до договору.

Відповідно до додатку №1 від 16.09.2022до договору №09/22-01 про надання правової допомоги від 15.09.2022 сторони погодили вартість надання правової допомоги за основним договором, у вищевказаній справі у суді першої інстанції у розмірі 10000,00 грн.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначений умовами договору №09/22-01 від 15.09.2022, згідно з яким сторони домовились, що вартість правничої допомоги складає 10000,00 грн., є фіксованою сумою, і не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Суд враховує правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19 та від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, в яких зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Так, представник відповідача в судовому засіданні, в порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, заперечувала проти стягнення судових витрат у розмірі 10000,00 грн., оскільки не підтверджено факт їх оплати, не зазначено які дії вчинені адвокатом, тим самим необґрунтовано дані вимоги жодним доказом.

Суд критично оцінює зазначене твердження представника відповідача, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19.

У Рішенні "ZUSTOVIC v. Croatia" (№27903/15) Європейський Суд з прав людини вказав, що заявник вважається таким, який поніс судові витрати, якщо він їх оплатив або був зобов`язаний оплатити внаслідок юридичного чи договірного зобов`язання (до прикладу, HaJnal v. Serbia, no. 36937/06, параграф 154, 19 червня 2012 року, пункт 109 рішення).

Разом з тим, якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 та у постанові від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 року у справі № 911/739/15, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020у справі № 922/2685/19, де визначено, що за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, враховуючи наявність заперечень представника відповідача, зокрема щодо розміру витрат на правову допомогу, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, суд дійшов висновку, що представник позивача, адвокат Журавльов Олексій Сергійович, підтвердив обсяг наданих послуг та їх вартість на суму 1000,00 грн., яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи, враховуючи, що заявлені витрати в розмірі 10000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг (підготовка та подача позовної заяви до суду), витраченим ним часом на надання таких послуг.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідачки на користь держави судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 7, 180, 182, 196 СК України, ст. 4, 12, 13, 76-82, 133, 137, 141, 223, 258 -259, 265, 268, 274-279, 354 - 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа: головний державний виконавець ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Шуляк Сергій Дмитрович (місцезнаходження: б-р Олександрійський,94, м. Біла Церква, Київська область), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 15.07.2021 по 31.08.2022 у розмірі 42001,25 грн. (сорок дві тисячі одна гривня 25 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 992,40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.03.2023.

Суддя О. В. Бондаренко