Постанова

Іменем України

16 березня 2023 року

м. Київ

справа № 129/2399/19

провадження № 61-17701св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Гайсинська державна нотаріальна контора Вінницької області,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконними нотаріальних дій державного нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в цілому.

Позовну заяву мотивовано тим, що 27 вересня 2012 року ОСОБА_3 склала заповіт, за яким усе її майно заповіла ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. ОСОБА_2 , який мав право на обов`язкову частку у спадщині, 23 квітня 2013 року подав заяву про відмову від її прийняття.

ОСОБА_1 посилалась на те, що вона зверталась до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою державний нотаріус Петух Н. П. від 06 вересня 2016 року відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у цілому без визначення обов`язкової частки у спадщині спадкоємців, які прийняли спадщину та мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Разом із цим, нотаріус пропонувала ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належні їй 3/4 частки у спадщині ОСОБА_3 . Такі дії нотаріуса, на думку ОСОБА_1 , є протиправними, оскільки відмова від прийняття спадщини непрацездатного ОСОБА_2 викладена у адресованій нотаріальній конторі заяві від 23 квітня 2013 року, незалежно від її змісту є безумовною та беззастережною в силу закону, зокрема приписів частини п`ятої статті 1273 ЦК України.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:

визнати протиправними та незаконними дії нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії від 06 вересня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в цілому;

визнати незаконою та скасувати постанову нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. від 06 вересня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року у складі судді Кривенка Д. Т. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано постанову нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н. П. від 06 вересня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при формуванні висновку щодо позовної вимоги, яка стосується саме такого об`єкту судового оскарження як відмова у вчиненні нотаріальних дій, а не нотаріального акта, суд не знайшов фактів недотримання державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області Петух Н. П. вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України чи навіть порушення процедури здійснення нотаріальної дії.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 травня 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що нотаріус не може бути відповідачем у цій справі, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у ОСОБА_2 права на обов`язкову частку у спадщині, що визнано нотаріусом, як підстава для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 в цілому.

При цьому визначений позивачем процесуальний статус ОСОБА_2 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідає змісту спірних правовідносин, оскільки саме він заперечує право позивача на спадкування після смерті ОСОБА_3 в цілому та змісту частини першої статті 53 ЦПК України, тому що цим рішенням суд першої інстанції вирішив питання безпосередньо про його права, а процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, передбачає лише можливість впливу рішення суду на права та обов`язки такої особи щодо однієї із сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, зокрема в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2020 року у справі № 129/2482/16-ц, а також зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункти 1 та 2 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

ОСОБА_1 вважає, що у нотаріуса при винесенні оскаржуваного нотаріального акта були відсутні законні підстави, за яких можна було б відмовити позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому.

На думку ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не звернув та не взяв до уваги рішення суду у справі № 129/3821/13-ц щодо цих обставин, які вже додатково прямо з`ясовувались і встановлювали пряму наявність невідкликаної відмови ще з 2013 року у цієї особи ОСОБА_2 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із Липовецького районного суду Вінницької області.

У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшли відзиви завідувача Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н. П. на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

У лютому 2022 року до Верховного суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 у якій зазначено, що вона підтримує доводи своєї касаційної скарги і вважає судове рішення суду апеляційної інстанції незаконним та необґрунтованим.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 вересня 2012 року ОСОБА_3 за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори Кобилянською О. А., заповіла усе її майно ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Право на обов`язкову частку у спадщині, відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України мав непрацездатний вдівець спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2

11 грудня 2012 року ОСОБА_1 подала до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області заяву про прийняття спадщини за заповітом від 27 вересня 2012 року, що відкрилася після смерті ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (непрацездатний чоловік ОСОБА_3 ) подав до Гайсинської державної нотаріальної контори Вінницької області заяву, у якій зазначив, що він відмовляється від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , оскільки вказане майно є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , він на 1/2 його частину не претендує, нотаріусом йому роз`яснено зміст статті 1241 ЦК України про те, що він як непрацездатна особа має право на обов`язкову частку у спадщині, яку він приймає.

У цій заяві ОСОБА_2 зазначив, що йому нотаріусом було роз`яснено, що відмова від спадщини є безумовною та беззастережною.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 вересня 2016 року державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н. П. було відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому, без визначення обов`язкової частки у спадщині спадкоємців, які прийняли спадщину та мають право на її обов`язкову частку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Відповідно до пунктів 3 та 4 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Судом встановлено, що підставою для відмови державним нотаріусом Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н. П. ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в цілому була наявність спадкоємця за законом, який прийняв спадщину на обов`язкову частку. З її пояснень видно, що вона вважала ОСОБА_2 таким спадкоємцем.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення бездіяльності нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції (до такого по суті висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18 (провадження № 61-15155св20)).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що фактично існує спір про право на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якого нотаріус вважає таким, що прийняв спадщину на обов`язкову частку.

Ураховуючи те, що, оскільки саме по собі визнання протиправною бездіяльності нотаріуса, вираженої у відмові видати свідоцтво про право на спадщину в цілому не забезпечує поновлення права позивача на спадкування, тому що не тягне за собою будь-яких юридично значимих для неї наслідків, а зобов`язання нотаріуса вчинити нотаріальну дію, зокрема видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в цілому, виходить за межі повноважень суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту її права на спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ефективним визнати не можна.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою (частини перша, друга статті 1220 ЦК України)

Згідно із частинами першою, п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Тобто внаслідок спадкування на майно, яке належало спадкодавцеві на праві власності, право власності на це майно у спадкоємця виникає з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 328 ЦК України установлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, ефективним способом захисту прав спадкоємця, який вважає себе таким, що прийняв спадщину, є вимога до інших спадкоємців (в разі їх відсутності, усунення їх від спадкування чи неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття до відповідної територіальної громади за місцем відкриття спадщини (стаття 1277 ЦК України)) про визнання права власності на спадкове майно.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи незаконною та скасовуючи постанову нотаріуса Гайсинської державної нотаріальної контори Петух Н. П. від 06 вересня 2016 року про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно в цілому, фактично вирішив питання про права ОСОБА_2 , установивши, зокрема у мотивувальній частині рішення, що він відмовився від спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 дружини ОСОБА_3 , у тому числі обов`язкової частки, без пред`явлення позову до нього.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частинами першою та другою статті 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій/бездіяльності нотаріуса, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії (відмови у її вчиненні) і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що нотаріус Гайсинської державної нотаріальної контори не може бути відповідачем у цій справі, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у ОСОБА_2 права на обов`язкову частку у спадщині, що визнано нотаріусом, як підстава для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 в цілому.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

При цьому, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що визначений позивачем процесуальний статус ОСОБА_2 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не відповідає змісту спірних правовідносин, оскільки саме він заперечує право позивача на спадкування після смерті ОСОБА_3 в цілому та змісту частини першої статті 53 ЦПК України. Суд першої інстанції своїм рішенням вирішив питання безпосередньо про його права, а процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, передбачає лише можливість впливу рішенням суду на права та обов`язки такої особи щодо однієї із сторін.

Доводи касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 07 серпня 2020 року у справі № 129/2482/16-ц, на яку заявник посилається у касаційній скарзі, є необґрунтованими, а висновки суду не суперечать зазначеному висновку Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18, є належним чином не обґрунтованими.

Відступ від правової позиції - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

Таким чином підстав для відступлення від висновку щодо застосування Закону України «Про нотаріат» у подібних правовідносинах колегія суддів не знаходить, зазначена позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та є сталою.

Аргументи заявника, які спрямовані на необхідність переоцінки доказів у справі та незгоду із обставинами встановленими судами попередніх інстанцій, підлягають відхиленню з огляду на межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Пономарьов проти України» повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 16 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара