Справа № 148/1603/22
Провадження №2/148/72/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Собко О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту, визнання спільною сумісною власністю, визнання права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що в 2019 році познайомилась з ОСОБА_3 та з 22.11.2019 ОСОБА_3 переїхав проживати до квартири позивача, де зареєстровано її місце проживання з 16.07.2011. 3 того часу, вони почали проживати спільно однією сім?єю як чоловік та дружина, однак офіційно свої відносини останні не реєстрували, оскільки обоє раніше були одруженими та вважали, що для існування сім?ї, кохання та спільної поваги один до одного така реєстрація не потрібна.

Згідно договору купівлі-продажу від 26.11.2021 позивач та ОСОБА_3 придбали автомобіль «Daewoo Lanos 2006», для зручності у повсякденному житті та для догляду житлового будинку, який розташований у с. Чечелівка, Гайсинський район Вінницька область, де був зареєстрований покійний ОСОБА_3 . Усі комунальні платежі по утриманню зазначеного житлового будинку з 2020 року, були сплачені позивачем та з її карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» сплочено державне мито та адміністративний збір для оформлення ОСОБА_3 06.10.2021 спадщини.

Крім того, для ведення спільного господарства 10.06.2022 ними було придбано оприскувач CL-16A, а 16.03.2020 бензопилу Craft-Tee.

У подальшому, ОСОБА_3 раптово був госпіталізований до Тульчинської цетральної районної лікарні в реанімаційне відділення, де лікарі боролись за його життя протягом семи днів. Увесь час перебування чоловіка в безпорадному стані поряд була лише позивач, усі медичні засоби та препарати, які йому були потрібні придбавала теж остання.

Окрім того, за час подружнього життя, від ОСОБА_3 позивач дізналася, що в нього є донька, з якою він з невідомих причин не спілкувався, однак позивач знайшла доньку чоловіка через соціальні мережі та дізнавшись про те, що батько помирає приїхала до лікарні.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та усі витрати по похованню чоловіка несла виключно позивач.

Просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 в період з 22.11.2019 по 17.08.2022, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, для визнання автомобіля «Daewoo Lanos 2006» державний номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю та визнання за ОСОБА_1 права власності на частки автомобіля.

Позивач та її представник в підготовче судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовільнити.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності відповідача та її представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Крім того, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач не заперечує того, що ОСОБА_1 перебувала із її батьком ОСОБА_3 у шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. Також, у відзиві представник відповідача, зазначає, що витрати, які відповідач поніс і очікує понести становлять 3000 грн., однак у прохальній частині відзиву не просять їх стягнути з іншої сторони (а.с. 63).

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до довідки голови квартального комітету Тульчинської міської ради (а.с. 6), ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.11.2019 по 17.08.2022, та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Згідно гарантійних талонів від 10.06.2022 та 16.03.2020 (а.с. 15, 16), позивач було придбано обприскувач акамуляторний CL -16A та бензопилу Craft-Tee.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 0544/2021/2944411, 26.11.2021 ОСОБА_3 , придбав автомобіль «Daewoo Lanos 2006», та за автомобіль було сплачено 40000 грн. (а.с. 17).

Фотознімками, наявними в матеріалах справи (а.с. 18-21) підтверджується, що сторони проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, разом відпочивали, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

Відповідно до дослідження № 04695 Діагностичного центру Медіскан та копій квитанцій позивач сплачувала лікування ОСОБА_3 (а.с. 22-25).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 17.08.2022 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , акт овий запис 464 (а.с. 27).

Згідно довідки Чечелівського старостинського округу Гайсинської міської ради №507 від 11.10.2022, ОСОБА_1 дійсно проживала з ОСОБА_3 з 2019 по 2022 роки, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 42).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого повторно 16.08.2022 Гайсинським відділом ДРАЦС у Гайсинському районі Вінницької області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , та згідно копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_6 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 67).

Позивач за власні кошти сплатила всі витрати на поховання ОСОБА_3 . Дані факти підтверджуються накладними та квитанціями (а.с. 28-31, 33, 34).

Згідно копії спадкової справи № 786/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 від 17.08.2022, до Тульчинської державної нотаріальної контори 19.08.2022 звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадково майна після смерті батька ОСОБА_3 , після чого, відкрилась спадкова справа. Крім того, 14.09.2022 до Тульчинської державної нотаріальної контори, також звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадкового майна (а.с. 95-103).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд приходить до наступного висновку.

Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

На підставі ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Оскільки в даному випадку наявний спір про право власності на спільне сумісне майно подружжя, суд розглянув вказану цивільну справу в порядку позовного провадження.

Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю, передусім є сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, які визначені ч. 2 ст. 3 СК України.

Ознакою проживання чоловіка та жінки без шлюбу однією сім`єю є систематичне ведення ними спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних сім`ї. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні сім`ї. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.

Судом встановлено, що сторони по справі у період з 22.11.2019 по 17.08.2022 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без шлюбу, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, відповідач не заперечує даного факту, тому позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю сторін є такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання майна - «Daewoo Lanos 2006» державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку вказаного автомобіля, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Так у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92).

Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК та ЦК України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально правову презумпцію).

З наведених положень випливає, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 19, 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ст. 355 ЦК України право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними внатурі.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, із досліджених доказів вбачається, що під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був придбаний автомобіль «Daewoo Lanos 2006», право власності на який зареєстроване за ОСОБА_3 , а також те, що відповідач не заперечує факту проживання останніх однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому суд вважає за можливе визнати, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль «Daewoo Lanos 2006», право власності на який зареєстроване за відповідачем ОСОБА_3 , та визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку спірного автомобіля.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи викладене, подання відповідачем заяви про визнання позову до початку розгляду справи по суті, суд вбачає наявність підстав для повернення позивачу 50% судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду та покладення судових витрат по сплаті судового збору в іншій частині на відповідача.

Позивачем сплачено судовий збір за заявлені вимоги в розмірі 1984,80 грн.

Відповідач до початку розгляду справи по суті, у підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги визнала в повному обсязі та позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі, в зв`язку з чим, судовий збір в розмірі 992,40 грн., сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а решту судового збору в розмірі 992,40 грн (50% від сплаченого), суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету, у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 3, 4, 6, 9, 18, 76, 77, 78, 79, 80, 89, 258, 263, 264, 293, 294, 295 ЦПК України, ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 22.11.2019 по 17.08.2022.

Визнати майно у вигляді автомобіля «Daewoo Lanos 2006» державний номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частку квартири автомобіля «Daewoo Lanos 2006» державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно договору купівлі-продажу № 0544/2021/2944411 від 26.11.2021 придбав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої, за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судові витрати з оплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: