ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/2740/21 Номер провадження 22-ц/814/1453/23Головуючий у 1-й інстанції Гомада В.А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:
представник позивача адвокат Юрко О.Г.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року, ухвалене суддею Гомада В.А., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку та включити до загального списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов та до списку на отримання службового житла, -
В С Т А Н О В И В:
11 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку та включити до загального списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов та до списку на отримання службового житла.

Позовна заява мотивована тим, що він згідно наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ (по особовому складу) №446 від 16.12.2020 року був звільнений з посади доцента кафедри радіаційного, хімічного, біологічного та екологічного захисту факультету радіаційного, хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки у званні «підполковник». Наказом начальника №278 від 16.12.2020 року його було виключено зі списків особового складу інституту з 17.12.2020 року. На момент виключення зі списків особового складу позивач мав 25 років 04 місяці 19 днів вислуги на військовій службі. З 17.01.2002 року позивач перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов. Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії Військового інститут танкових військ НТУ «ХПІ»№2 від 03.03.2021 року позивача та членів його сім`ї було знято з квартирного обліку на отримання житла для постійного проживання та з черги на отримання службового житла, відповідно до вимог п. 19 розділу 6 наказу МОУ від 31.07.2018 року №380, у зв`язку зі звільненням в запас відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зазначене рішення було затверджене наказом начальника Військового інститут танкових військ НТУ «ХПІ» №100 від 03.03.2021 року. Вважає, що рішення комісії про зняття з квартирного обліку підполковника запасу є протиправним, виходячи з наступного. Під час проходження служби у Харківському університеті з 28.07.1995 року по 01.08.2000 року позивач житловою площею не забезпечувався, що підтверджується довідкою №653 від 23 червня 2000 року. З 17.01.2002 року зарахований на квартирний облік відповідно до протоколу засідання житлової комісії ХВУ №1 від 17.01.2002 року. Витягом з протоколу засідання житлової комісії інституту танкових військ №206 від 30.11.2006 року було внесено зміни у склад сім`ї з 1-ї особи на 3-и особи у зв`язку з одруженням. ОСОБА_1 та члени його сім`ї постійно прописані в АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації з Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради та відповідно до довідки Харківського міського бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інформація щодо зареєстрованого майна відсутня. Витягом з протоколу засідання житлової комісії №9 від 20.09.2021 року були внесені зміни до облікової справи підполковника ОСОБА_1 у складі сім`ї з 3-х осіб на 4-и особи. У період з 20.11.2019 року по 10.07.2020 року безпосередньо брав участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, посвідчення учасника бойових дій, серія НОМЕР_1 від 04.05.2020 року. Оскільки вислуга років у Збройних силах України станом на 17.12.2020 року становить 25 років 04 місяці 19 днів, тобто більше 20 років, то і відсутні підстави для зняття з обліку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку та включити до загального списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов та до списку на отримання службового житла - задоволено.

Скасовано рішення житлової комісії Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» про зняття з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї (дружина ОСОБА_2 , 1983 р.н., ОСОБА_3 , 2006 р.н., ОСОБА_4 , 2012 р.н.), оформлене протоколом засідання житлової комісії Військового інституту танкових військ НТУ «ХПІ»№ 2 від 03.03.2021 року.

Зобов`язано Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» поновити на квартирному обліку підполковника запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї (дружина ОСОБА_2 , 1983 р.н., ОСОБА_3 , 2006 р.н., ОСОБА_4 , 2012 р.н.) з 17.01.2002 року у загальному списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) та в списку черги на отримання службового житла.

Зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова включити підполковника запасу ОСОБА_1 та членів його сім`ї (дружина ОСОБА_2 , 1983 р.н., ОСОБА_3 , 2006 р.н., ОСОБА_4 , 2012 р.н.) з 17.01.2002 до загального списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) та в списку черги на отримання службового житла.

Стягнуто в рівних частках з Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на користь держави судовий збір всього у розмірі 908 грн., по 454 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач ОСОБА_1 має вислугу на військовій службі 25 років 04 місяці 19 днів, поставлений на квартирний облік при Військовому інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» з 17.01.2002 року, житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався. Позивач звільнений у запас на підставі пункту «к» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення про демобілізацію, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловлювали бажання продовжити військову службу під час особливого періоду, є пенсіонером та учасником бойових дій. Нормами Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями передбачено підстави для залишення позивача на обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив, що підстави для зняття позивача з квартирного обліку були відсутні, тому таке відбулося неправомірно, а відтак право позивача ОСОБА_1 на забезпечення його житлом підлягає судовому захисту шляхом скасування рішення житлової комісії Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», оформлене протоколом засідання житлової комісії Військового інститут танкових військ НТУ «ХПІ» №2 від 03.03.2021 року, а також поновлення ОСОБА_1 разом з сім`єю складом 4-и особи на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

В апеляційній скарзі КЕВ м. Харкова, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України пов`язано з тим, що закінчився особливий період або оголошено демобілізацію та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом та не пов`язано з неможливістю використання його на службі, тобто з підстав, які не передбачені ч. 9 ст. 19 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не дають позивачу права залишатися на обліку осіб, які забезпечуються житлом за рахунок Міністерства оборони України, тому рішення житлової комісії щодо зняття з квартирного обліку є таким, що прийняте у відповідності до чинного законодавства. Таким чином, задоволення позовних вимог не відповідає положенням чинного законодавства України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Юрко О.Г. просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року справу витребувано з суду першої інстанції (а.с. 142).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року поновлено КЕВ м. Харкова строк на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року. Зупинено дію рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року (а.с. 145).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду на 12.20 год. 26 травня 2022 року (а.с. 163).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій призначено справу до розгляду в приміщенні Полтавського апеляційного суду на 10.00 год. 22 березня 2023 року, з повідомленням учасників справи (а.с. 172).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися відповідачі, належним чином 13.03.2023 року повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 174,177). КЕВ м. Харкова надало заяву про розгляд справи за відсутністю представника відповідача. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чиномповідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 згідно витягу із послужного списку з 28.07.1995 року проходив службу у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

Згідно наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ(по особовому складу) №446 від 16.12.2020 року було звільнений з посади доцента кафедри радіаційного, хімічного, біологічного та екологічного захисту факультету радіаційного, хімічного, біологічного захисту та екологічної безпеки в званні «підполковник». На момент виключення зі списків особового складу позивач мав 25 років 04 місяці 19 днів вислуги на військовій службі.

З 17.01.2002 позивач перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов (а.с. 19).

Наказом начальника №278 від 16.12.2020 року позивача було виключено зі списків особового складу інституту з 17.12.2020 року.

Згідно витягу з протоколу засідання житлової комісії Військового інститут танкових військ НТУ «ХПІ»№ 2 від 03.03.2021 позивача та членів його сім`ї було знято з квартирного обліку на отримання житла для постійного проживання та з черги на отримання службового житла, відповідно до вимог п. 19 розділу 6 наказу МОУ від 31.07.2018 року №380, у зв`язку зі звільненням в запас відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зазначене рішення було затверджене наказом начальника Військового інститут танкових військ НТУ «ХПІ» №100 від 03.03.2021 року.

У період з 20.11.2019 року по 10.07.2020 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в операції об`єднаних сил для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ у Донецькій та Луганській областях, посвідчення учасника бойових дій, серія НОМЕР_1 від 04.05.2020 року (а.с. 12).

На сьогоднішній день позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації з Бюро технічної інвентаризації виконавчого комітету Лебединської міської ради та відповідно до довідки Харківського міського бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 інформація щодо зареєстрованого майна відсутня.

На підставі системного аналізу норм чинного законодавства України, суд першої інстанції визнав, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року.
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що на час взяття ОСОБА_1 на квартирний облік порядок взяття на облік та отримання житла визначався Положенням про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України, затвердженим наказом Міністра Оборони України №20 від 03.02.1995 року. Пунктом 13 вказаного Положення передбачалося, що військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала необхідність для надання іншого жилого приміщення; при переміщенні військовослужбовця до нового місця служби у інший населений пункт; при засудженні військовослужбовця до позбавлення волі на термін понад 6 місяців, крім умовного засудження; при наданні відомостей, що не відповідають дійсності та які стали основою для прийняття на облік або неправомірних дій командування при вирішенні питання про прийняття на облік.

Тобто, даний нормативний акт також не передбачав можливість зняття з квартирного обліку з підстав звільненням у запас за п.п. «к» п. 2 ч. 5ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»(які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення про демобілізацію, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловлювали бажання продовжити військову службу під час особливого періоду).

Наказ Міністра Оборони України №20 від 03.02.1995 року втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони №577 від 06.10.2006 року, яким була затверджена Інструкція про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень. Положеннями п.1.4 даної Інструкції передбачалося, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання, а військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Наказ Міністра Оборони України №577 від 06.10.2006 року втратив чинність на підставі наказу Міністерства Оборони №737 від 30.11.2011 року, яким була затверджена Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка також передбачає, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання, а військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 1 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі (п. 1.4).

Також відповідно до п.2.18 вищевказаної Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, внаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення; отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання; переміщення військовослужбовця до нового місця служби він ший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу - у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу); обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.

З врахуванням викладеного, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 має вислугу на військовій службі 25 років 04 місяці 19 днів, поставлений на квартирний облік при Військовому інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» з 17.01.2002 року, житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався. Позивач звільнений у запас на підставі пункту «к» п. 2 ч. 5ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», тобто які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення про демобілізацію, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловлювали бажання продовжити військову службу під час особливого періоду, є пенсіонером та учасником бойових дій.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що наведені норми Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями передбачають підстави для залишення позивача на обліку громадян потребуючих поліпшення житлових умов.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21 викладені висновки щодо юрисдикції суду за вимогами, які стосуються реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення їх і членів їхніх сімей житловими приміщеннями, згідно яких зазначено наступне.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у чинній редакції). Близькі за змістом приписи були у пунктах 1 і 2 частини другої статті 17 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг(пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28-30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24-25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18-19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21-23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18-20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16-17), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19-21), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 21), від 29 вересня 2020 року у справах № 368/561/19 (пункт 22) і № 712/5476/19 (пункт 19), від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/393/19 (пункт 25), від 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15(пункт 72)).

Тому, помилковим є застосування приписів статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень. Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Підставою для звернення ОСОБА_1 з цим позовом стало те, що рішенням житлової комісії Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», оформлене протоколом засідання житлової комісії Військового інституту танкових військ НТУ «ХПІ» № 2 від 03.03.2021 року знято з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї (дружина ОСОБА_2 , 1983 р.н., ОСОБА_3 , 2006 р.н., ОСОБА_4 , 2012 р.н.). Позивач зазначав, що згідно абз. 4 ч.1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їх для отримання жиле приміщення Таке жиле приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Тому вважає, що вказане рішення житлової комісії є протиправним.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).

Забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом: надання службових жилих приміщень військовослужбовцям; надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби; надання за згодою військовослужбовця кредиту або грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення; участі військовослужбовців та членів їх сімей у державних цільових програмах забезпечення громадян доступним житлом відповідно до законодавства (за їх бажанням); надання жилої площі у гуртожитках курсантам і військовослужбовцям та працівникам ЗС України; надання місць у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі; оренди жилого приміщення військовослужбовцям офіцерського складу.

Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Отже, у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом №737, так і за Інструкцією, затвердженою Наказом №380, відповідачі наділені відповідними повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3 КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у редакції, чинній на час звернення позивача із рапортом від 5 лютого 2018 року; близький за змістом припис є і в поточній редакції цієї частини, чинній із 23 червня 2018 року).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів.

З врахуванням викладених висновків Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що спір позивача ОСОБА_1 з відповідачами Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Згідно п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про можливість розгляду цієї справи за правилами цивільного судочинства, а також враховуючи, що позовні вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.4, 377 ч.2, 255 ч. 1 п.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків - задовольнити частково.

РішенняЛенінського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку та включити до загального списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов та до списку на отримання службового житла - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити на квартирному обліку та включити до загального списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на черзі поліпшення житлових умов та до списку на отримання службового житла - віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Попередити ОСОБА_1 про те, що у разі неподання заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією, після закінчення строку на її подання, матеріали справи будуть повернуті до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов