Ухвала

15 березня 2023 року

м. Київ

справа № 950/700/21

провадження № 61-2769ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28 липня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, поділ майна подружжя, в якому просив суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль марки ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору, плиту газову Gefest 1757-2007, 2007 року випуску, пральну машинку Samsung, модель WF8590FEA/YLP, 2001 року випуску, морозильну камеру Swizer, модель DF-168 ISP, 2012 року випуску, холодильник Samsung, модель RL38ECPS, 2011 року випуску та бойлер Artel Artdry WH 1.5 50, 2020 року випуску; в порядку поділу спільного майна виділити ОСОБА_1 у власність легковий автомобіль марки ВАЗ 21091, 1992 року випуску, в порядку поділу спільного майна виділити йому плиту газову Gefest 1757-2007, 2007 року випуску, пральну машинку Samsung, модель WF8590FEA/YLP, 2001 року випуску, морозильну камеру Swizer, модель DF-168 ISP, 2012 року випуску, холодильник Samsung, модель RL38ECPS, 2011 року випуску та бойлер Artel Artdry WH 1.5 50, 2020 року випуску; стягнути з відповідача на свою користь компенсацію різниці у вартості легкового автомобіля марки ВАЗ 21091, 1992 року випуску та іншого майна у розмірі 24 027 грн.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 28 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 автомобіль марки ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору, плиту газову Gefest 1757-2007, 2007 року випуску, пральну машинку Samsung, модель WF8590FEA/YLP, 2001 року випуску, морозильну камеру Swizer, модель DF-168 ISP, 2012 року випуску, холодильник Samsung, модель RL38ECPS, 2011 року випуску, бойлер Artel Artdry WH 1.5 50, 2020 року випуску.

Виділено ОСОБА_2 у приватну власність плиту газову Gefest 1757-2007, 2007 року випуску, пральну машинку Samsung, модель WF8590FEA/YLP, 2001 року випуску, морозильну камеру Swizer, модель DF-168 ISP, 2012 року випуску, холодильник Samsung, модель RL38ECPS, 2011 року випуску, бойлер Artel Artdry WH 1.5 50, 2020 року випуску.

Виділено ОСОБА_1 у приватну власність легковий автомобіль марки ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці між вартістю легкового автомобіля марки ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору та вартістю плити газової Gefest 1757-2007, 2007 року випуску, пральної машинки Samsung, модель WF8590FEA/YLP, 2001 року випуску, морозильної камери Swizer, модель DF-168 ISP, 2012 року випуску, холодильника Samsung, модель RL38ECPS, 2011 року випуску, бойлера Artel Artdry WH 1.5 50, 2020 року випуску у розмірі 24 027 грн.

Додатковим рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Постановою Сумського апеляційного суду від 24 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28 липня 2022 року залишено без задоволення, а вказане рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішення Лебединського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2022 року задоволено частково.

Додаткове рішення Лебединського районного суду Сумської області від 17 жовтня 2022 року змінено в частині суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 250 грн.

У лютому 2023 року до Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28 липня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, зокрема, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 684 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Згідно з підпунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Ціна позову у даній справі становить 62 173 грн, яка станом

на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн * 100 = 268 400 грн).

Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься до малозначних і окремого визнання її такою не потребує.

При цьому, згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 28 липня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, поділ майна подружжя відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Д. Д. Луспеник