Справа № 204/4380/22
Провадження №2-др/204/17/23
УХВАЛА

іменем України

22 березня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Книш А.В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Негробова О.В. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Негробов О.В. звернувся до суду із заявою про визнання причин пропуску подання заяви про стягнення судових витрат з відповідача поважними, поновити позивачу строк на її подання та ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, в якій просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання щодо понесених ОСОБА_1 витрат в процесі розгляду Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи №204/4380/22, що складаються з витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи, які слід покласти на відповідача ОСОБА_2 , внаслідок ухваленого на користь позивача рішення, яким позовну заяву задоволено повністю. В обґрунтування заяви посилається на те, що на виконання вимог статті 175 ЦПК України у пред`явленому позові стороною позивача було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи: витрати на оплату послуг експерта в розмірі 3500 грн, судовий збір в розмірі 908 грн, витрати на професійну правничу допомогу, які сторона позивача планує понести під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, складатиме не більше 10000 грн. 20 лютого 2023 року позивач та Адвокатське бюро «Олександра Негробова» в особі його керівника, підписали Акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правничої (правової) допомоги від 31 січня 2022 року та Додаткової угоди №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги, згідно якого, вартість наданих правничих послуг склала 7000 грн. Зазначає, що з 01 лютого 2023 року по 13 лютого 2023 року представник позивача адвокат Негробов О.В. перебував на лікуванні у Державному закладі «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1 МОЗ України», що підтверджується випискою №786 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 13 лютого 2023 року. Зазначена обставина позбавила можливості надати до суду до ухвалення відповідного рішення докази, на підтвердження понесених позивачем судових витрат. Крім того, зазначає, що зі змісту судового рішення вбачається, що суд під час його ухвалення не вирішив питання про стягнення на користь позивача витрат на проведення експертизи у розмірі 3500 грн. Адже в якості додатків до позовної заяви було долучено оригінал квитанції про оплату наданих експертних послуг від 17 грудня 2021 року.

Згідно частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

03 лютого 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі №204/4380/22 ухвалено рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у розмірі 10922,49 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (а.с.114-117).

Вирішуючи дану заяву представника позивача адвоката Негробова О.В. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат, що складаються витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертизи, судом враховується наступне.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (постанова Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17, від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 , додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

В позовній заяві представник позивача адвокат Негробов О.В. дійсно зазначив, що орієнтовний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, які сторона планує понести під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, складатиме не більше 10000 грн.

Проте станом на час ухвалення судом рішення 03 лютого 2023 року, у справі були лише копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 21 січня 2022 року, ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та відомості у позовній заяві про орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який складатиме не більше 10000 грн. В копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 21 січня 2022 року відомості про гонорар адвоката відсутні, наявне лише відсилання на додаткову угоду до цього договору, яку суду не надано (п.5.2.) (а.с.84-88).

Відтак під час ухвалення рішення у суду були відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви, в даному випадку письмової, до ухвалення судом рішення у справі, оскільки справа розглядалася у спрощеному позовному без виклику сторін, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

Неподання чи незаявлення стороною до ухвалення у справі рішення про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

В позовній заяві представник позивача не вказав про те, що докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. До ухвалення судом рішення у справі окремої письмової заяви від позивача чи його представника до суду також не надходило.

Вимога представника позивача Негробова О.В. щодо визнання причин пропуску подання заяви про стягнення судових витрат з відповідача поважними та поновлення позивачу строку на її подання задоволенню не підлягає, оскільки представник позивача в позовній заяві не посилався на частину восьму статті 141 ЦПК України та до ухвалення судом рішення у справі ні позивач, ні його представник окремої такої письмової заяви суду не надали.

Перешкоди у зазначенні в позовній заяві відомостей чи долучення до позову окремої заяви з приводу того, що докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду суд не вбачає. Також суд не вбачає й перешкод у поданні до суду окремої письмової заяви від позивача чи його представника в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України до ухвалення судом рішення у справі, у тому числі й з урахуванням того, що представник позивача з 01 лютого 2023 року перебував на лікарняному.

Заява про стягнення таких судових витрат із відповідними доказами подана до суду засобами поштового зв`язку лише 20 лютого 2023 року, що є підставою відмови у її задоволенні.

Відмовляючи у задоволенні даної заяви про стягнення судових витрат судом в порядку частини четвертої статті 263 ЦПК України враховується правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви про стягнення судових витрат професійну правничу допомогу необхідно відмовити, оскільки така заява не була подана впродовж розгляду справи по суті.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на оплату послуг експерта у розмірі 3500 грн судом враховується наступне.

До позовної заяви долучено квитанцію про оплату експертних послуг від 17 грудня 2021 року на суму 3500 грн (а.с.45).

Такі витрати були понесені позивачем у зв`язку тим, що на його замовлення до подачі позову до суду була проведена товарознавча експертиза по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ, про що 24 січня 2022 року судовим експертом Дроздовим Ю.В. було складено відповідний висновок (а.с.18-44). Такі витрати позивач відніс до судових витрат, про що зазначено у позовній заяві (а.с.7).

Відповідно до частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно частини шостої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Таким чином, ЦПК України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку висновку експерта.

На користь такого висновку також свідчать норми частини сьомої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Дослідження експертом пошкодженого транспортного засобу, визначення розміру завданої позивачу майнової шкоди, зазначення експертом про те, що висновок підготовлено для подання до суду, як і надання судом оцінки цьому висновку, не доводять того, що понесені позивачем витрати були необхідними (неминучими).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а.

Разом з цим суд звертає увагу, що такі витрати можуть бути віднесені до складу завданих позивачу матеріальних збитків.

Однак, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки лише у розмірі 10922,49 грн, що є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, та не включає в себе витрати на оплату експертних послуг, що були здійснені до подання позову до суду.

Стягнути з відповідача витрати на оплату експертних послуг у розмірі 3500 грн, як складової завданих позивачу матеріальних збитків, позивач не просив.

Згідно частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Враховуючи викладене, заява позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 270 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику позивача адвокату Негробову О.В. в прийнятті додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий: