Провадження № 2-к/761/2/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого: судді - Притула Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання закладу освіти «Військова академія Республіки Білорусь» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь від 07.10.2019 року у справі №2-1232/2019, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року до суду надійшло клопотання закладу освіти «Військова академія Республіки Білорусь», в якому заявник просить визнати і надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь від 07.10.2019 року у справі №2-1232/2019, яке набрало законної сили 23.10.2019 року за позовом закладу освіти «Військова академія Республіки Білорусь» до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 51 795,45 біл. рублів.

Клопотання мотивоване тим, що 07.10.2019 року рішенням суду Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь у справі №2-1232/2019 з ОСОБА_1 на користь закладу освіти «Військова академія Республіки Білорусь» стягнуто 52 415,45 біл. рублів, витрачених на навчання.

07.10.2019 року судом Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь видано виконавчий лист №2-1232 про примусове виконання рішення суду Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь у справі №2-1232/2019.

Під час розшукових заходів було встановлено, що ОСОБА_1 проживає на території України, а саме в АДРЕСА_1 .

Оскільки рішення суду не виконано, тому заявник звернувся до суду з клопотанням про визнання та виконання рішення іноземного суду, на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, що ратифіковано Україною Законом № 240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.94.

У червні 2021 року та 2022 року судом було направлено лист ОСОБА_1 з повідомленням про надходження даного клопотання, однак останній повертався до суду за закінченням терміну зберігання.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.10.2019 року рішенням суду Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь у справі №2-1232/2019 з ОСОБА_1 на користь закладу освіти «Військова академія Республіки Білорусь» стягнуто 52 415,45 біл. рублів, витрачених на навчання.

07.10.2019 року судом Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь видано виконавчий лист №2-1232 про примусове виконання рішення суду Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь у справі №2-1232/2019.

Під час примусового виконання вказаного рішення було встановлено, що ОСОБА_1 проживає на території України, а саме в АДРЕСА_2 .

10.11.1994 року Україною ратифіковано Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року.

Дана конвенція була ратифікована і республікою білорусь.

Статтею 51 зазначеної Конвенції передбачено, що кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань (далі - рішень).

Згідно до статті 53 Конвенції, клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності. Клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Відповідно до статті 54 Конвенції, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 463 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника (ст. 463 ЦПК України).

За приписами ст. 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником). Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

При цьому, 23.12.2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», в якому зазначено, що керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", вийти з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Отже, оскільки Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), тому відсутні підстави для визнання та виконання рішення суду республіки білорусь.

Враховуючи вищевикладене, клопотання закладу освіти «Військова академія Республіки Білорусь» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь від 07.10.2019 року у справі №2-1232/2019 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 466-470 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання закладу освіти «Військова академія Республіки Білорусь» про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Кобринського району Брестської області Республіки Білорусь від 07.10.2019 року у справі №2-1232/2019 - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: Н.Г. Притула