У Х В А Л А

16 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 334/25/22

провадження № 61-1122ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Вельможко Анною Ігорівною, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з позовом про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , 2011 року народження, оскільки розрахунок заборгованості державного виконавця на суму 160 064,48 грн є необґрунтованим, здійснений з урахуванням розміру середньої заробітної плати в цій місцевості для непрацюючих осіб та без урахування його мінімального посадового окладу за місцем роботи на посаді директора Приватного підприємства «Парталекс».

Вважає, що мав сплатити 59 330,83 грн, з яких він частково сплатив сума у розмірі 58 689,00 грн, його заборгованість становить 641,83 грн.

Позов обґрунтованим тим, що він сплачує аліменти на другу дитину у розмірі 1/4 частини всіх доходів, створив нову сім`ю з ОСОБА_4 , має на утриманні її малолітню дочку ОСОБА_5 , 2011 року народження, він сплачує аліменти у розмірі 1/2 частини від своїх доходів, а також утримує третю дитину.

Також через епідемію «COVID-19» його доходи зменшились.

Просив зменшити розмір аліментів, які він сплачує на утримання сина ОСОБА_3 , з 1/4 частини доходів до 1/7 частини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року у справі № 759/12705/17 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Додатковим рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2 200,00 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року залишено без змін.

У січні 2023 року ОСОБА_1 через адвоката Вельможко А. І. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Предметом спору у цій справі є зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 160 064,48 грн

Прожитковий мінімум в Україні у 2023 році на дитину вікoм від 6 до 18 років, становить 2 833,00 грн. Сукупність цих платежів за один рік, виходячи з розміру 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного вікустаном на січень 2023 року становить 33 996,00 грн.

Отже, ціна позову194 060,48 грн (160 064,48 грн+33 996,00 грн) у зазначеній справіне перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн*100=268 400,00 грн).

У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що справа має виняткове значення для дитини, зменшення розміру аліментів суперечить якнайкращим інтересам дитини.

Проте, наведені аргументи щодо виняткового значення справи не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Доводи, на які посилається заявниця, не є такими, які дають підстави стверджувати, що справа має виняткове значення, оскільки вони по суті зводяться до непогодження зі встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи та переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, що оскаржується, у касаційній скарзі не зазначені.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявницею рішення судів попередніх інстанцій ухвалені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Вельможко Анною Ігорівною, на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2022 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко