Справа № 216/5096/17
провадження 2/216/97/23
РІШЕННЯ

іменем України

21 березня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

представника позивача Романовського Д.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ОСОБА_2 адвоката Примакова К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради про стягнення заборгованості,

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №KRP0A000400041 від 11.05.2004 ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 31716,00 грн. За умовами кредитного договору визначено, що банк надає клієнту строковий кредит на строк з 11.05.2004 по 10.05.2008 включно, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені договором строки. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки в розмірі 3,34% на місяць від суми простроченої заборгованості. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 04.09.2017 відповідач має заборгованість 20046,51 грн. Оскільки, отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті, кредитний договір не є розірваним, відсутні підстави для припинення нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості, у зв`язку з цим, за період з 04.09.2014 по 04.09.2017 сума заборгованості по відсоткам становить 24431,38 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, у зв`язку з цим АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом.

Під час розгляду справи представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Відповідач та його представник під час розгляду справи проти позову заперечували, представник відповідача надав до суду відзив на позову, в якому зазначив, що позивач по справі зловживає своїм процесуальним становищем та правом на позов. Так, 14.07.2006 позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №KRP0A000400041 від 11.05.2004, рішенням суду від 11.12.2006 позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 41729,98 грн. Крім цього, в 2012 році позивач по справі також звертався до суду про звернення стягнення на майно по кредитному договору №KRP0A000400041 від 11.05.2004. Також, у жовтні 2017 року позивач знову звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по цьому ж кредитному договору. Окрім цього, у відзиві представник відповідача просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову на цій підставі.

Поряд з цим, представник відповідача надала до суду відповідь на відзив в якому наполягала на задоволенні позову та зазначила, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім цього, зазначає, що строки позовної давності не спливли, так як датою 10.05.2008 в кредитному договорі саме визначено кінцеву дату виконання позичальником дій щодо повернення кредиту за умови відсутності порушень по сплаті, а не кінцевий термін спливу виконання грошового зобов`язання.

Також, 04.01.2022 до суду надійшла уточнена позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, проте, дана позовна заява до уваги судом не приймається, оскільки надійшла до суду після підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду, що суперечить меті проведення підготовчого засідання, зазначеній у ст.ст. 196, 197 ЦПК України.

Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за відсотками після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №KRP0A000400041 від 11.05.2004 ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 31716,00 грн. За умовами кредитного договору визначено, що банк надає клієнту строковий кредит на строк з 11.05.2004 по 10.05.2008 включно, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені договором строки. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки в розмірі 3,34% на місяць від суми простроченої заборгованості. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак позичальник взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 04.09.2017 відповідач має заборгованість 20046,51 грн. Оскільки, отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу не повернуті, позивач здійснив відповідачу нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за період з 04.09.2014 по 04.09.2017, за формулою: (сума простроченої заборгованості х розмір % ставки в день х кількість днів прострочення / 100). Сума заборгованості по відсоткам склала 24431,38 грн.

На підставі ухвали суду від 20.01.2020 замінено відповідача у даній цивільній справі з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, з метою захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - службу у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради.

Ухвалою суду від 01.03.2021, зокрема, залучено в якості відповідача ОСОБА_3 та закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, за умовами укладеного кредитного договору №KRP0A000400041 від 11.05.2004 сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 48 місяців, тобто до 10.05.2008 включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 10.05.2008 ОСОБА_4 мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 11 по 15 число числа кожного місяця. Починаючи з 11.05.2004, ОСОБА_4 мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане, суд відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Таким чином, вимоги позовної заяви про стягнення з відповідачів відсотків за кредитним договором не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Щодо строків позовної давності, на застосуванні яких наполягав представник відповідача суд зазначає наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку перебігу позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Оскільки, у даній справі вимоги позивача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами та позовна заява не підлягає задоволенню з підстав її необґрунтованості, суд позбавлений можливості застосувати до вказаних правовідносин строки позовної давності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд відмовляє також й у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 81, 89, 128, 131, 136, 141, 258-259, 263, 265, 268, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 203, 207, 215, 261, 526, 527, 530, 610, 625, 628, 638, 1048, 1055 ЦК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, , рах. № НОМЕР_1 , МФО 305299;

- відповідачі: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ;

- третя особа: служба у справах дітей Центрально-Міської районної у місті ради, , місце знаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ