Справа №639/4026/22
Провадження №2/639/552/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Монастирьової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третіми особами зазначивши: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , і просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що власниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом. Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за вказаною адресою не проживає, оплату комунальних платежів не здійснює, додаткових витрат на утримання будинку не несе. Отже відповідач, який не є членом сім`ї позивача та інших власників, спільним побутом з позивачем та іншими власниками будинку не пов`язаний, своєю реєстрацією створює позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні майном.

У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено судове засідання.

В судове засідання 07.03.2023 року учасники справ не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином.

Позивач ОСОБА_1 надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути вищевказану цивільну справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду письмову заяву, в якій визнав позовні вимоги у повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутність.

Треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 повідомлені належним чином про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не сповістили.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що власниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 21.02.2019 року, від 05.10.2022 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.12.2022 року (а.с.8-14).

Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова та згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 08.12.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.16).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним.

Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 ЦК України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Так, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що співвласник житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 має певні перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належною власністю, право позивача порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача - ОСОБА_2 за даною адресою тягне додаткові витрати з боку позивача та порушує її конституційне право щодо розпорядження майном. При цьому відповідач вказані позовні вимоги визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на підставі судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням органом реєстрації зняття з реєстрації особи проводиться без додаткового ухвалення рішення суду.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст.64, 150, 156 ЖК УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи - протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Червонозаводським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 31.07.1996 року, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

Треті особи:

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ,

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ,

-ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 ,

-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 13.03.2023 року.

Суддя Н.В. Баркова