Головуючий у І інстанції Волкова С.Я.
Провадження №22-ц/824/608/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до АТ КБ «Приват Банк» про стягнення грошових коштів, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.07.2021 року просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» за договором № SAMIDN0598 від 23.04.2013 року 66 310,14 грн. вкладу, 61 917,35 грн. процентів, 13 271,11 грн. 3% річних, 93 147,93 грн. інфляційних втрат, 1 239 241,89 грн пені; за договором № SAMIDN8188 від 19.12.2012 року 2 255,05 доларів США вкладу, 567,06 доларів США або 15 707,56 грн. процентів, 451,32 доларів США або 12 501,56 грн. 3% річних, 21 757,82 доларів США або 602 691,61 грн. пені; за договором № SAMIDN7527 від 30.04.2013 року 17 261,27 грн. вкладу, 20 143,16 грн. процентів, 3 454,62 грн. 3% річних, 24 247,45 грн. інфляційних втрат, 404 133,14 грн пені; за договором № SAMIDN3588 від 27.07.2009 року 30 147,95 грн. вкладу, 75 191,10 грн. процентів, 6 033,72 грн. 3% річних, 42 349,77 грн. інфляційних втрат, 808 200,00 грн. пені; за договором № SAMIDN7720 від 19.12.2012 року 62 667,15 грн. вкладу, 89 209,91 грн. процентів, 12 542,01 грн. 3% річних, 88 030,50 грн. інфляційних втрат, 1 616 400,00 грн. пені; за картою для виплат Gold НОМЕР_1 кошти у сумі 20 455,48 грн, 4 093,90 грн. 3% річних, 28 734,45 грн. інфляційних втрат, 551 070,63 грн. пені; за договором № SAMIDN8141 від 28.03.2012 року 1 005,12 доларів США вкладу, 765,73 доларів США або 21 210,72 грн. процентів, 201,16 долар США або 5 572,13 грн. 3% річних, 27 004,93 долари США або 748 036,56 грн. пені.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилалась на те, що 23.04.2013 року підписала, а відповідач прийняв заяву SAMIDN0598 на оформлення депозиту на суму 66 310,14 грн. на 6 місяців до 23.10.2013 року, включно, із сплатою 17% річних; 19.12.2012 року між сторонами було укладено договір № SAMIDN8188 вклад «Універсальний» на 2 255,05 доларів США строком на 366 днів із сплатою 8,5% річних; 30.04.2013 року підписала, а відповідач прийняв заяву SAMIDN7527 на оформлення депозиту на суму 17 261,27 грн. на 6 місяців до 30.10.2013 року, включно, із сплатою 17% річних; 27.07.2009 року між сторонами було укладено договір № SAMIDN3588 на 30 147,95 грн. строком на 6 місяців до 27.01.2010 року, включно, із сплатою 21,5% річних; 19.12.2013 року підписала, а відповідач прийняв заяву № SAMIDN7720 на оформлення депозиту на суму 62 667,15 грн. на 366 днів із сплатою 18% річних.

Крім того, у позивача наявна карта для виплат Gold НОМЕР_1 із балансом 20 455,48 грн.

28.03.2012 року між сторонами було укладено договір № SAMIDN8141 на 1 005,12 доларів США на 366 днів зі сплатою 8,5% річних.

08.10.2018 року позивач ОСОБА_1 рекомендованим листом надіслала заяву про дострокове розірвання вищезазначених депозитних договорів із зазначенням реквізитів, за якими необхідно здійснити перерахування суми вкладів з нарахованими відсотками.

Відповіді на свою заяву позивач не отримала, у зв`язку із чим і звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача вищевказаних сум, вважаючи дії відповідача по неповерненню належних їй коштів незаконними.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року залучено ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.

Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилалась на те, що суд повністю проігнорував позицію відповідача, що була заявлена у відзиві, де відповідач підтвердив відсутність бажання Банка повертати кошти позивачу та факт порушення Банком умов банківських договорів.При цьому, з відзиву відповідача стало відомо, що Банк взагалі незаконно передав грошові кошти позивача третій особі.

Отже, на думку апелянта, Банк порушив право позивача, оскільки без згоди клієнта (позивача) незаконно передав свої зобов`язання (щодо надання банківської послуги) юридичній особі ТОВ «ФК «Фінілон», яка не має ані права, ані можливостей здійснювати банківську діяльність (залучати вклади, виплачувати відсотки, обслуговувати депозитний іменний рахунок) 17.11.2014 року. Банк порушив права позивача, коли незаконно, без згоди та без відома клієнта перерахував грошові кошти позивача на рахунки ТОВ "ФК "Фінілон";незаконно заблокував доступ до рахунків позивача та особистого кабінету на сайті Приват24 та відповідно до умов депозитних договорів припинив нараховувати відсотки.

При цьому, висновок суду про те, що позивач не реалізував своє право на позасудове вирішення спору є необґрунтованим, оскільки якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення існуючого конфлікту у суді. Право особи на звернення до суду у передбаченому законом порядку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у подібній справі № 757/38720/14-ц (провадження № 61-18487св20) від 13 травня 2021 року зазначив наступне: "...встановивши факт укладення між ОСОБА 1 і банком договорів банківського вкладу, проведення операцій по відкритих рахунках, суд апеляційної інстанції не врахував, що позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права у зв`язку з блокуванням банком її рахунків, відкритих на підставі договорів банківських вкладів, та неможливістю користування грошовими коштами, які розміщені на цих рахунках, зокрема відмовою банку від переведення депозитів з АР Крим до м. Києва. Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що банк заперечував з різних підстав проти позову; зокрема зазначав, що у зв`язку з переведенням боргу за вказаними договорами банківських вкладів АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов' язань за такими договорами. Суд апеляційної інстанції, зазначивши про передчасність заявлених позовних вимог, розглянув справу, яка тривалий час перебувала на розгляді в суді, формально, не звернув увагу на те, що право позивачки залишилось незахищеним, а застосування позасудової процедури розірвання договорів банківських вкладів у відповідності до умов цих договорів призведе лише до повторного звернення позивачки до суду, невиправдано тривалого вирішення спору по суті, отже дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову з формальних підстав.

Враховуючи викладені обставини, позивач у апеляційній скарзі просила скасувати рішення суду та ухвалити по справі нове рішення про стягнення на її користь всіх належних їй від банку коштів за депозитними договорами разом з відсотками та штрафними санкціями.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 представник відповідача Штронда А.М. заперечив проти задоволення скарги та просив рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

В судовому засіданні представник відповідача Штронда А.М. проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечив та просив рішення суду залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду із вимогами до відповідача про стягнення грошових коштів, обґрунтовує вимоги укладенням між нею та відповідачем депозитних договорів, за умовами яких якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявить банку про намір забрати кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк; строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому, позивач у позові посилалась на вимоги ст.ст. 1059, 1060, 1061 ЦК України та Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затверджене постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 року, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з недоведеності позивачем факту порушення її прав відповідачем, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно частини другої статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Положення № 516 розроблене відповідно до ЦК України, Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», «Про платіжні послуги», іншого законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України (пункт 1 розділу 1 Положення № 516).

Банк зобов`язаний за договором банківського вкладу на вимогу видати вклад (депозит) або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. Банк зобов`язаний за договором банківського строкового вкладу видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом зі спливом строку, визначеного в договорі банківського вкладу. Повернення вкладнику банківського строкового вкладу (депозиту) та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, передбачених умовами договору банківського строкового вкладу. Договір банківського вкладу вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу (депозиту) зі спливом строку, установленого договором, або повернення суми вкладу (депозиту), унесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин, якщо інше не встановлено договором (пункт 15 розділу ІІ Положення № 516).

Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти залучені на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти залучені на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - у національній валюті (підпункти 1, 2 пункту 16 розділу ІІ Положення № 516).

Банк у разі невиконання (неналежного виконання) вимог договору банківського вкладу про повернення вкладу (депозиту) або його частини зобов`язаний: прийняти від вкладника заяву на повернення коштів (далі - «заява»); письмово повідомити вкладника у спосіб, установлений договором або внутрішніми документами банку, про дату взяття заяви на облік банком та причини невиконання (неналежного виконання) вимог договору банківського вкладу; взяти заяву на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов`язаний виконати вимогу договору банківського вкладу та після повернення вкладу (депозиту) зняти з обліку заяву з відповідного позабалансового рахунку (пункт 17 розділу ІІ Положення № 516).

Банк зараховує грошові кошти або банківські метали на вкладний (депозитний) рахунок суб`єкта господарювання, юридичної особи-нерезидента, відокремленого підрозділу юридичної особи-нерезидента, представництва юридичної особи-нерезидента, яке не здійснює підприємницької діяльності, офіційного представництва, міжнародної організації, відокремленого підрозділу міжнародної організації, представництва іншої організації, інвестора, перераховані з власного поточного рахунку вкладника, і після настання обставин їх повернення, визначених договором банківського вкладу, повертає на поточний рахунок цього вкладника, крім випадків, передбачених законодавством України (абзац перший пункту 18 розділу ІІ Положення № 516).

Банк відповідно до умов договору банківського вкладу перераховує нараховані проценти за вкладом (депозитом) вкладника, визначеного в абзаці першому пункту 18 розділу II цього Положення, на поточний рахунок цього вкладника або зараховує на поповнення вкладу (депозиту) (абзац перший пункту 23 розділу ІІ Положення № 516).

Банк відповідно до умов договору банківського вкладу перераховує нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом) фізичної особи на її поточний/платіжний рахунок або зараховує на поповнення вкладу (депозиту), або виплачує вкладнику готівкою (пункт 18 розділу ІІ Положення № 516).

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вимогами до відповідача про стягнення грошових коштів, посилалась на те, що 08.10.2018 року нею була надіслана рекомендованим листом заява про дострокове розірвання зазначених у позовній заяві депозитних договорів із зазначенням реквізитів, за якими необхідно здійснити перерахування сум вкладів з нарахованими відсотками, на яку відповіді нею не отримано, гроші банком не повернуто. Таку бездіяльність банку, що полягає у неповерненні вкладу з відсотками, ОСОБА_1 вважає незаконною.

Разом з тим, надана суду заява ОСОБА_1 від 08.10.2018 року про розірвання депозитного договору та про переказ коштів (том 1, а.с.34) стосується договору № SAMIDN5796 від 01.03.2011 року вклад «Стандарт» із внесенням коштів у сумі 12 902,51 долари США, і взагалі не стосується договорів, за якими позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти, тобто договорів, які є предметом спору.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнанні або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно врахувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, права та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 638/204/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 р. у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Позивачем під час розгляду справи суду не було надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту наявності підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача депозитних коштів, відсотків та штрафних санкцій, оскільки нею, зокрема, не надано доказів порушення її прав діями відповідача, а доводи позивача про безпідставність неповернення відповідачем коштів за договорами банківських вкладів спростовуються дослідженими та належним чином проаналізованими судом доказами, наявними у справі, які свідчать про те, що позивач у встановленому законом порядку із заявою про розірвання депозитних договорів до відповідача не зверталась, а зважаючи на природу укладених між сторонами договорів, які пролонгуються у разі не звернення вкладника з вимогою про їх розірвання, підстави для виплати позивачу сум депозитних вкладів разом з відсотками у відповідача були відсутні.

Доводи апеляційної скарги про необов`язковість у даній справі звернення позивача до відповідача із заявою про розірвання договорів та повернення коштів, оскільки, якщо сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, це не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на вирішення існуючого конфлікту у суді, апеляційний суд вважає недоречними та такими, що не спростовують обгрунтованості висновків суду, оскільки звернення вкладника до банку із заявою про розірвання депозитного договору не є процедурою позасудового врегулювання існуючого конфлікту, якого на момент подачі заяви ще не існує, а є механізмом, передбаченим як законом, так і умовами договору, призначеним для впорядкування відносин сторін договору банківського вкладу, зокрема, в частині встановлення порядку розірвання договору та визначення обсягу прав та обов`язків сторін договору при його розірванні. Подання такої заяви вкладником є необхідною умовою для розірвання договору банківського вкладу (в разі, якщо його дія пролонгується згідно умов договору) та вчинення банком дій по поверненню суми вкладу разом з відсотками згідно умов договору.

Інші доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, та з урахуванням недоведеності факту порушення прав позивача відповідачем обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: