Провадження № 2/554/3023/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі :

головуючого судді Материнко М.О.,

за участю секретаря Закори Т.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали нерухоме майно однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 . Нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, оформлено на ім"я відповідача. З метою захисту свої майнових прав звернулася до суду із даним позовом, прохала здійснити поділ квартири АДРЕСА_2 та визнати за нею право власності на 2/3 її частини.

Ухвалою судді від 12.09.2022 року справа прийнята до провадження, призначено підготовче судове засідання.

Від відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення по суті позовної заяви ( відзив ), в яких він зазначив, що не заперечує проти поділу квартири набутої у шлюбі навпіл з позивачем ( по 50 % ), що відповідатиме вимогам сімейного та цивільного законодавства. Будь-яких доказів щодо неналежного ним утримання дитини позивачем не надано, а тому відсутні підстави для визнання за нею права власності на 2/3 частини спірної квартири.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.01.2023 року підготовче засідання по справі закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала, прохала задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти поділу квартири на рівні частки.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи законних інтересів .

Судом встановлено, що сторони по справі з 25.02.2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі ( а.с. 6 ).

Сторонами під час перебування в шлюбі , на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2012 року ( а.с. 13 ), було набуто у власність квартиру АДРЕСА_3 . Право власності зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правоустановлюючі документи оформлені на ім"я відповідача.

Згідно ст.60 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень . Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

При вирішенні спору суд, виходячи з принципу диспозитивності, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України.

Факт придбання спірної квартири в період шлюбу сторонами не оспорюється та підтверджується матеріалами справи.

Тому суд вважає, що спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна , що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325 цс 18.

Також згідно ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності , вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної

власності є рівними , якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином, квартира АДРЕСА_3 набута позивачем та відповідачем під час шлюбу, є спільною сумісною власністю сторін і відповідно при її поділі частки є рівними.

Сам по собі факт проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із матір`ю позивачем по справі, не являється безумною підставою для визнання за нею права власності на 2/3 частини спірного майна.

Будь-які інші підстави для нерівного поділу між подружжям майна набутого у шлюбі судом не встановлені.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення , за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна.

Оскільки за позивачем визнано право власності на 50 % спільно набутого з відповідачем майна, відповідно і судові витрати мають бути розподілені між сторонами, пропорційно задоволеним позовним вимогам, згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,141, 259,263-265,352 ЦПК України, суд - ,

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2500 ( дві тисячі п`ятсот ) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 27.03.2023 року.

Суддя М.О. Материнко