рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/1502/23

Номер провадження 2/495/1512/2023

24 лютого 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Саханова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить суд:

-визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за адресою постійного проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 ) шляхом відібрання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідачки ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із самостійним вихованням дитини батьком ОСОБА_1 без участі матері.

Свою позовну заяву позивач обґрунтовує тим, що 19.10.2012 року між ним та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Сергіївської селищної ради м. Білгород-Дністровського, Одеської області, актовий запис №32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 19.10.2012 року.

Від шлюбу сторони мають двоє дітей:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 лютого 2021 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/255/21 було прийнято рішення про розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до приписів частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, позивач ОСОБА_1 , та відповідачка ОСОБА_2 , після припинення шлюбних відносин дійшли взаємної згоди щодо того, що їх діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом, будуть проживати разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивач має самостійний достатній заробіток.

Таким чином протягом року та на даний час діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживають із Позивачем та його батьками за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на утриманні Позивача. Вказаний будинок на праві власності належить мати позивача ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 , вказує, що увесь час відколи діти проживають із ним, син та донька завжди були належним чином забезпечені усім необхідним, погодовані та доглянуті, з дітьми встановлений психологічний контакт.

За адресою проживання Позивача для дітей, створені належні умови для проживання, вони мають власну кімнату, облаштовану відповідно до їх потреб, у зв`язку із чим проживання дітей за місцем проживання батька, є належним місцем проживання та таким, що відповідатиме інтересам дітей.

Позивач має стабільний заробіток та має змогу забезпечувати дітей усім необхідним для їхнього виховання.

Матеріальний стан Позивача дозволяє в повній мірі забезпечити дітей необхідним харчуванням, корисним дозвіллям, відвідуванням дитячих таборів, ігрових, розважальних та спортивних центрів.

У свою чергу, відповідачка ОСОБА_2 поміж тим не проявляє до дітей уваги, не цікавиться їх вихованням, не навідує дітей, обґрунтовуючи це зайнятістю.

Позивач вказує, що нещодавно відповідачка ОСОБА_2 самовільно, не повідомивши Позивача, змінила місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без його згоди, як батька дітей, фактично викравши дітей.

Також посилається на те що, Відповідачка на даний час ніде не працює, не має достатніх коштів для існування та має намір виїхати з України до Німеччини задля оформлення статусу тимчасово переміщеної особи та отримання матеріальної допомоги для тимчасово переміщених осіб та у зв`язку із чим має намір вивезти із країни неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Необхідність повернення дітей за їх попереднім місцем проживання та відібрання дітей пов`язане із неналежною поведінкою Відповідачки по відношенню до сина та доньки, відсутністю поваги до дітей та прояву інтересу до їх виховання.

Тим самим Відповідачка фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, морального та фізичного виховання дітей.

Такі обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем мешкання Відповідачки не відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки ОСОБА_2 , на даний час ніде не працює, не має у власності житла, та, на мою думку, намагається з допомогою малолітньої дитини забезпечити власні корисливі мотиви, заради отримання соціальної допомоги біженця в чужій країні.

Намагання визначити місце проживання дітей із Позивачем пов`язане з бажанням захистити інтереси доньки та сина, їх права на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження її сталих соціальних зв`язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею із дідусем, надання їй в майбутньому можливості самостійно без стороннього тиску визначитись із власною долею з урахуванням думки як матері так і батька.

Позивач зазначає, що не має судимості ані в Україні ані за її межами; не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра; не має боргових зобов`язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власну дитину.

Також ОСОБА_1 вказує, що він не має жодних тяжких хронічних захворювань або схильність до них, не переніс травм або пошкоджень, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому.

Зазначене, на думку позивача безсумнівно свідчить про можливість брати активну участь у вихованні та дозвіллі дитини.

На підставі наведеного просить задовольнити позов.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2023 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 17 лютого 2023 року подав до суду заяву, у якій просив суд розглядати зазначену справу без його участі, вказав, що позов підтримує.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області заяву про розгляд справи без її участі, та зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає, та не заперечує, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком шляхом відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав. Вказує також, що наслідки визнання позову їй відомі.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.10.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Сергіївської селищної ради м. Білгород-Дністровського, Одеської області, актовий запис №32, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 19.10.2012 року.

Від шлюбу сторони мають двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 23.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №10104); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане 07.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 604).

18 лютого 2021 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/255/21 було прийнято рішення про розірвання шлюбу між позивачем ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до приписів частини 1 статті 160 Сімейного кодексу України, позивач ОСОБА_1 , та відповідачка ОСОБА_2 , після припинення шлюбних відносин дійшли взаємної згоди щодо того, що їх діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом, будуть проживати разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивач має самостійний достатній заробіток.

Таким чином протягом року та на даний час діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживають із Позивачем та його батьками за адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на утриманні Позивача. Вказаний будинок на праві власності належить мати позивача ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 , вказує, що увесь час відколи діти проживають із ним, син та донька завжди були належним чином забезпечені усім необхідним, погодовані та доглянуті, з дітьми встановлений психологічний контакт.

За адресою проживання Позивача для дітей, створені належні умови для проживання, вони мають власну кімнату, облаштовану відповідно до їх потреб, у зв`язку із чим проживання дітей за місцем проживання батька, є належним місцем проживання та таким, що відповідатиме інтересам дітей.

Позивач має стабільний заробіток та має змогу забезпечувати дітей усім необхідним для їхнього виховання.

Матеріальний стан Позивача дозволяє в повній мірі забезпечити дітей необхідним харчуванням, корисним дозвіллям, відвідуванням дитячих таборів, ігрових, розважальних та спортивних центрів.

У свою чергу, відповідачка ОСОБА_2 поміж тим не проявляє до дітей уваги, не цікавиться їх вихованням, не навідує дітей, обґрунтовуючи це зайнятістю.

Позивач вказує, що нещодавно відповідачка ОСОБА_2 самовільно, не повідомивши Позивача, змінила місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без його згоди, як батька дітей, фактично викравши дітей.

Також посилається на те що, Відповідачка на даний час ніде не працює, не має достатніх коштів для існування та має намір виїхати з України до Німеччини задля оформлення статусу тимчасово переміщеної особи та отримання матеріальної допомоги для тимчасово переміщених осіб та у зв`язку із чим має намір вивезти із країни неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Необхідність повернення дітей за їх попереднім місцем проживання та відібрання дітей пов`язане із неналежною поведінкою Відповідачки по відношенню до сина та доньки, відсутністю поваги до дітей та прояву інтересу до їх виховання.

Тим самим Відповідачка фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не приймає участі у вихованні та утриманні дітей, морального та фізичного виховання дітей.

Такі обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем мешкання Відповідачки не відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки ОСОБА_2 , на даний час ніде не працює, не має у власності житла, та, на мою думку, намагається з допомогою малолітньої дитини забезпечити власні корисливі мотиви, заради отримання соціальної допомоги біженця в чужій країні.

Намагання визначити місце проживання дітей із Позивачем пов`язане з бажанням захистити інтереси доньки та сина, їх права на навчання, безпеку, належний догляд в тому числі медичний, збереження її сталих соціальних зв`язків із однолітками, родичами, хрещеними батьками, бабусею із дідусем, надання їй в майбутньому можливості самостійно без стороннього тиску визначитись із власною долею з урахуванням думки як матері так і батька.

Позивач зазначає, що не має судимості ані в Україні ані за її межами; не перебуває у наркологічному обліку та обліку психіатра; не має боргових зобов`язань перед будь-якими фінансовими установами, що виключає можливість зменшення обсягу витрат на власну дитину.

Також ОСОБА_1 вказує, що він не має жодних тяжких хронічних захворювань або схильність до них, не переніс травм або пошкоджень, що можуть викликати будь-які фізіологічні загострення в майбутньому.

Зазначене, на думку позивача безсумнівно свідчить про можливість брати активну участь у вихованні та дозвіллі дитини.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 та обставини, на які посилається позивач, визнала у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Частиною першою статті 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У частинах першій-третій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан, тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 61-327цс18 відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини.

Враховуючи вищенаведені обставини, керуючись принципом максимального забезпечення прав та інтересів дітей, зважаючи на те, що відповідачка без згоди позивача змінила місце проживання їхніх доньки і сина та в ході розгляду справи визнала позов та не заперечувала щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_7 разом з батьком за адресою постійного проживання батька та відібрання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері, без позбавлення батьківських прав, суд вважає, що у зв`язку з відмовою матері виховувати сина та доньку насамперед мають бути забезпечені якнайкращі інтереси неповнолітніх дітей, а тому позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що матір дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування чи за рішенням суду.

Стосовно позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком суд зазначає, що позивач просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 та доньки ОСОБА_7 разом із ним за адресою його проживання, а відповідачка надає згоду на це, яка зазначена в заяві про визнання позову. У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що якщо під час розгляду справи батьки дитини дійшли згоди з приводу визначення місця проживання дітей, звертатися до органу опіки та піклування щодо отримання висновку з приводу вказаного питання не є потрібним, оскільки на це потрібен значний час, що може призвести до затягування розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що з огляду на те, що відповідачка ОСОБА_2 без згоди позивача змінила місце проживання їхніх дітей та в ході розгляду справи визнала позов та не заперечувала щодо визначення місця проживання сина та доньки разом з батьком за адресою постійного проживання батька та відібрання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері, без позбавлення батьківських прав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та спрямовані на захист прав та законних інтересів неповнолітньої дитини, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню.

Враховуючии все вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за адресою постійного проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 ) шляхом відібрання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідачки ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із самостійним вихованням дитини батьком ОСОБА_1 без участі матері.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.О.Боярський