Справа №345/3097/22
Провадження № 2/345/50/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

встановив:

що позивач звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 15.09.2007 вони з відповідачем зареєстрували шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 . Оскільки подружнє життя не склалося, позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу.

За час перебування в шлюбі сторонами набуто майно, а саме квартира АДРЕСА_1 . Так 27.09.2019 між відповідачем та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2419.

ОСОБА_1 вказує, що незважаючи на те, що оформлення правовстановлюючих документів на квартиру здійснене на відповідача, вказане майно являється їхньою спільною власністю та підлягає поділу, виходячи з принципу рівності часток, як така, що набута за час шлюбу. Разом з тим, оскільки нею не досягнуто згоди з відповідачем щодо розподілу спірної квартири, вона змушена звернутися до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , а також визнати за відповідачем право власності на іншу частку майна.

12.12.2022 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що повністю не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію обґрунтовує тим, що на його думку квартира АДРЕСА_1 не являється спільною сумісною власністю подружжя, так як спірна квартира була придбана в основному за кошти, які були подаровані йому матір`ю ОСОБА_6 , які вона отримала від продажу власної квартири. Відповідач вказує, що він особисто ніс всі витрати по утриманню сім`ї, зокрема придбання харчів, одягу, оплата дозвілля та комунальних послуг, придбання побутових товарів та утримання дитини. Дружина жодного дня не працювала та фінансово участі в забезпеченні сім`ї не брала. Восени 2019 року він вирішив придбати спірну квартиру, яка належала ОСОБА_5 , вартість якої за домовленістю сторін склала 459 610,00 гривень, що еквівалентно 19 000 доларів США. Оскільки такої значної суми в нього не було, то за домовленістю з продавцем під час укладення договору він сплатив 10 000 доларів США, а решту суми він повинен був сплатити до 27.09.2020. ОСОБА_3 вказує, що 9 000 доларів США були подаровані йому матір`ю ОСОБА_6 , які вона отримала від продажу належної їй квартири, яку вона продала ОСОБА_7 за 346 360,00 гривень, що еквівалентно 14 000 доларів США, з яких 9740 доларів США вона отримала під час укладення договору купівлі-продажу 07.03.2020, а решту 4260 доларів США до 07.03.2021. через 4 дні після отримання коштів він погасив заборгованість перед ОСОБА_5 . Відповідач зазначає, що продаж квартири матері, отримання нею коштів та здійснення ним розрахунків за квартиру було здійснено протягом кількох днів на початку березня 2020 року, що підтверджує його твердження про те, що кошти на придбання квартири були надані його матір`ю.

Враховуючи наведене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки спірна квартира не являється спільною власністю подружжя.

Представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що квартира АДРЕСА_1 була придбана сторонами під час перебування в шлюбі та документи на право власності за згодою сторін були оформлені на відповідача. Те, що дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя підтверджується тим, що ОСОБА_1 надавала заяву про згоду на придбання спірної квартири, яка була нотаріально посвідчена. На даний час шлюб між сторонами розірваний. На думку представника позивача заперечення відповідача щодо позову не заслуховують на увагу, так як докази, на які він посилається є штучно створеними для обґрунтування його позиції. Спірна квартири була придбана за кошти, які сторони збирали в шлюбі, також їм допомагали батьки, однак квартира була куплена в інтересах сім`ї, а тому є спільною сумісною вартістю подружжя. Тому просив позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, з підстав зазначених у позовній заяві. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що на час придбання квартири в них з дружиною було недостатньо коштів, а тому його мати продала належну їй однокімнатну квартиру та надала йому необхідні кошти. Те, що мати надала йому кошти, підтверджується самим договором купівлі-продажу квартири, що був укладений його матір`ю, та періодом розрахунків за договором купівлі-продажу за належну йому квартиру. Квартира була придбана ними в інтересах сім`ї за 19 000,00 доларів США. Зазначив, що процесом купівлі спірної квартири займався виключно він. Позивач надала йому 5000,00 доларів США для придбання квартири, ще 5 тисяч доларів США надав він, а 9000,00 доларів США надала його мама. Позов визнав частково, не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на 1/4 частину спірної квартири відповідно до її внеску у придбання цієї квартири.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 15.09.2007 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.09.2019 відповідач ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2419, придбав у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Згідно п. 3 Договору продаж квартири вчинено за 459 610,00 гривень, що в еквіваленті згідно курсу НБУ на день укладення становить 19 000 доларів США, з яких кошти в сумі 241 900,00 гривень, що еквівалентно 10 000,00 гривень на день укладення договору, а решту грошових коштів в сумі 217 710,00 гривень, що в еквівалентні згідно курсу НБУ на день укладення договору становить 9000 доларів США, які покупець зобов`язується сплатити до 27.09.2020.

11.03.2020 відповідач здійснив повний розрахунок за придбану квартиру та надав ОСОБА_5 решту суми, визначеної договором, а саме 217710,00 гривень, що підтверджується заявою ОСОБА_5 , яка була посвідчена засвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. 11.03.2020, зареєстрованою в реєстрі за № 468 (а.с. 39).

П. 11 Договору визначено, що покупець повідомляє, що цей договір укладається ним в інтересах сім`ї, тому правочин вчиняється за згодою його дружини ОСОБА_1 , підпис якої на відповідній згоді засвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. 27.09.2019 за реєстром № 2418 (а.с. 51).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.09.2019 підтверджується, що 27.09.2019 за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , частка 1/1 (а.с. 8).

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 662/1069/17.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Верховний Суд зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України). Верховний Суд також зазначає, що у процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання.

Відповідач зазначив в судовому засіданні, що частково визнає позов, зокрема погоджується на визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину належної йому квартири, оскільки спірна квартира була придбана ним в основному за кошти подаровані йому матір`ю.

Судом встановлено, що 07.03.2020 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений Договір купівлі-продажу квартири. який був посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 450 (а.с. 35-36).

Згідно умов вказаного Договору ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купив належну продавцю квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 3 Договору продаж вказаної квартири вчинено за 346 360,00 гривень, що еквівалентно 14 000,00 доларів США, з яких кошти в сумі 240 967,60 гривень, що еквівалентно 9740,00 доларів США покупець сплатив, а продавець отримала до підписання цього договору, а решту грошових коштів в сумі 105 392,40 гривень, що еквівалентно 4260,00 доларів США покупець зобов`язався сплатити до 07.03.2021.

Свідок ОСОБА_6 , матір відповідача, пояснила суду, що спірна квартира була придбана її сином в основному за її кошти, так як вона продала належну їй однокімнатну квартиру за 14 000,00 доларів США та надала синові всі отримані від продажу кошти. Вказала, що коли син вносив завдаток за квартиру вона надала йому 5000,00 доларів США, а згодом у березні 2021 року надала 9000,00 доларів США. Жодних документів при цьому вони не оформляли.

Свідок ОСОБА_7 зазначив в судовому засіданні, що у 2020 році придбав у ОСОБА_6 однокімнатну квартиру з розтермінуванням на рік. При укладенні договору він сплатив продавцю 10 000,00 доларів США, а наступну суму в розмірі 4300,00 доларів США сплатив у визначений договором строк. При укладенні договору у приватного нотаріуса був також присутній відповідач.

ОСОБА_3 зазначає, що підтвердженням факту дарування йому коштів матір`ю є те, що договір купівлі-продажу квартири був укладений ОСОБА_6 07.03.2020 року, а повний розрахунок за придбання спірної квартири з ОСОБА_5 він здійснив 11.03.2020 за рахунок наданих його матір`ю коштів.

Суд критично оцінює таке твердження, оскільки відповідачем, крім показань свідка ОСОБА_6 , яка є його матір`ю, не надано жодних інших доказів на підтвердження факту дарування йому ОСОБА_6 грошових коштів.

Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що квартира була набута сторонами під час перебування в шлюбі та за спільні кошти, тому частки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 в праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним із співвласників.

З огляду на наведене, суд вважає за доцільне провести розподіл належного подружжю нерухомого майна та виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2338,80 гривень судового збору та 5000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу(а.с. 4, 10-12,19).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 - 2338,80 гривень судового збору та 5000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 27.03.2023.

Головуючий