Провадження № 2/554/228/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Грай К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Московського районного суду м.Харкова 30 червня 2020 року з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 04 липня 2019 року у розмірі 338 428, 76 грн., з яких 300 000 грн. - сума основного боргу, 493, 15 грн. - три відсотки річних, 37 935, 61 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами, а також судових витрат у вигляді судового збору у сумі 3 384, 29 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

В обґрунтування позову представник позивача ОСОБА_3 вказала, що 04 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 300 000 грн., які були передані ОСОБА_1 ОСОБА_2 в той же день 04 липня 2019 року, на підтвердження чого ОСОБА_2 видав ОСОБА_1 розписку. У розписці ОСОБА_2 зазначив, що грошові кошти у розмірі 300 000 грн., які на момент отримання складали 11 500 доларів США, він отримав від ОСОБА_1 і зобов`язується повернути до 10 червня 2020 року. Зобов`язання щодо своєчасного повернення коштів ОСОБА_2 не виконав. Враховуючи, що на момент подачі позову офіційно встановлений рівень інфляції за червень 2020 року був відсутній, розрахунок інфляційних збитків не проводиться. Відповідно до ст. 625 ЦК України, 3 % річних за період з 11 червня 2020 року по 30 червня 2020 року становлять 493, 15 грн. Крім того, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування чужими грошовими коштами. Враховуючи, що договором їх розмір встановлений не був, прохав стягнути проценти у розмірі облікової ставки НБУ за період з 04 липня 2019 року по 30 червня 2020 року, який становить 37 935, 61 грн.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 21 серпня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позов, в якому вказав, що 04 липня 2019 року він дійсно зустрічався із ОСОБА_2 щодо завірення попереднього договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі БФ «ОЛІМП» у формі ТОВ у розмірі 750 000 грн., у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бондаренко Г.Ю., де відповідач виступив покупцем, а позивач продавцем. У цей же день, після того, як вони вийшли від нотаріуса, позивач запропонував йому для забезпечення попереднього договору купівлі-продажу формально підписати заздалегідь надруковану позивачем розписку, ніби-то відповідач бере гроші в позику. Вказує, що був введений в оману позивачем щодо природи даної розписки, так як ніяких коштів в позику не надається і жодних зобов`язань не виникає, а розписка необхідна позивачу для впевненості в укладенні майбутнього договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі. Крім того, у розписці вказані свідки, які насправді не були присутні під час складення розписки. Вказує, що зазначення свідків у розписці є недоречним та порушенням правил складення розписок. Зазначає, що йому не відомо ким взагалі була складена розписка, на якому пристрої та де була надрукована, друга частина розписки, де зазначені свідки, 04 липня 2020 року була відсутня. Вважає дії позивача такими, що мають склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України. Прохав передати матеріали справи до правоохоронних органів на підставі ст. 262 ЦПК України.

Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказала, що укладення попереднього договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі БФ «ОЛІМП» від 04.07.2019 року, на який посилається позивач, ніякого зв`язку з розпискою про отримання позики, крім співпадіння дати, не мають. Факт підписання розписки відповідач не спростовує. Зазначає, що відповідач багато років займається підприємницькою діяльністю і є засновником багатьох фірм, має вищу освіту та достатній рівень роботи з документами, а тому не міг підписати розписку формально. На доводи щодо введення відповідача в оману останній ніяких доказів не надав. Посилання на відсутність свідків не відповідає дійсності, що останні можуть підтвердити. Зазначає, що обставини того, на якому пристрої надрукована розписка, не мають значення для справи. Вважає доводи відповідача безпідставними.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2020 року ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29 березня 2021 року задоволено клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , закрито підготовче провадження по справі.

Від позивача ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення, в яких він підтвердив обставини надання позики відповідачу та складення розписки, аналогічні тим, які викладені у позові.

Згідно розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» дану справу передано з Московського районного суду м.Харкова до Октябрського районного суду м.Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 09 грудня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, остання надіслала до суду заяву про розгляд справи у письмовому провадженні, позов підтримала (а.с.183-184).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим повідомленням (а.с.150, 166, 172-173), а також на електронну адресу, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с.181), про причину неявки суд не повідомив. Таким чином, подані відповідачем клопотання у судовому засіданні ним не підтримані.

Враховуючи, наявність у матеріалах справи відзиву відповідача та висловленої ним позиції щодо позову, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 липня 2019 року між сторонами укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 300 000 грн.(еквівалент 11500 дол.США) в день складення цієї розписки, а також зобов`язався повернути вищезазначену суму в строк до 10 червня 2020 року. Вказаний факт підтверджується оригіналом розписки від 04 липня 2019 року (а.с.127).

Факт отримання коштів відповідачем засвідчено у даній розписці свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.127), а також заявами останніх від 27 лютого 2023 року та 01 березня 2023 року, посвідчених нотаріально (а.с.175, 178, 182).

Як зазначає позивач, відповідач уникає сплати боргу, жодної отриманої суми позики до зазначеного у розписці граничного строку не повернув, чим не виконав взяті на себе зобов`язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики, внаслідок порушення позичальником умов такого договору за ним утворилась заборгованість у сумі 300 000 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-36цс14.

В даному випадку договором позики від 04 липня 2019 року не визначено розмір процентів за користування грошовими коштами, однак позикодавець, звертаючись до суду з позовом про стягнення суми боргу просив на підставі статті 1048 ЦК України стягнути проценти за користування грошовими коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Договором позики від 04 липня 2019 року не визначено його безоплатність.

Згідно умов договору позики від 04 липня 2019 року року сторони погодили, що позику надано до 10 червня 2020 року.

Право позикодавця нараховувати проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку позики 10 червня 2020 року.

До аналогічних висновків про застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року в справі № 390/1875/16-ц.

Натомість позивачем заявлений позов про стягнення розміру процентів розрахованих за період з 04 липня 2019 року по 30 червня 2020 року, а тому позовні вимоги про стягнення розміру процентів за період з 11 червня 2020 року по 30 червня 2020 року задоволенню не підлягають.

Права та інтереси позикодавця в подібних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення процентів за користування ОСОБА_2 грошовими коштами за період з 04 липня 2019 року по 10 червня 2020 року у розмірі 36 982 грн. 19 коп. , виходячи з наданого розрахунку проведеного позивачем, який є вірним ( з 04.07.2019 року по 18.07.2019 року - 15 днів, сума несплаченого боргу 300 000 грн., облікова ставка НБУ 17, 50 %, проценти 2 157, 53 грн.; з 19.07.2019 року по 05.09.2019 року - 48 днів, сума несплаченого боргу 300 000 грн., облікова ставка НБУ 17, 00 %, проценти 6 706, 85 грн.; з 06.09.2019 року по 24.10.2019 року - 48 днів, сума несплаченого боргу 300 000 грн., облікова ставка НБУ 16, 50 %, проценти 6 509, 59 грн.; з 25.10.2019 року по 12.12.2019 року - 48 днів, сума несплаченого боргу 300 000 грн., облікова ставка НБУ 15,50 %, проценти 6 115, 07 грн.; з 13.12.2019 року по 30.01.2020 року - 48 днів, сума несплаченого боргу 300 000 грн., облікова ставка НБУ 13, 50 %, проценти 5 326, 03 грн.; з 31.01.2020 року по 12.03.2020 року - 41 день, сума несплаченого боргу 300 000 грн., облікова ставка НБУ 11,00 %, проценти 3 706, 85 грн.; з 13.03.2020 року по 23.04.2020 року - 41 день, сума несплаченого боргу 300 000 грн., облікова ставка НБУ 10,00 %, проценти 3 369, 86 грн.; з 24.04.2020 року по 10.06.2020 року - 47 днів, сума несплаченого боргу 300 000 грн., облікова ставка НБУ 8, 00 %, проценти 3 090, 40 грн.) (а.с.19-20).

Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики після 10 червня 2020 року, то позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню саме з цих підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку пені кількість прострочених днів становить 20, а тому 3 % річних становлять 493, 15 грн. ( 300 000 х 3 % : 365 днів х 20 днів).

Враховуючи, що відповідач взятих на себе договірних зобов`язань не виконав, позичених коштів у домовлений строк не повернув, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 300 000 грн. грн. (сума основного боргу), 36 982 грн. 19 коп. (проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ); 493, грн. 15 коп. (3% річних), а всього 337 475 грн. 34 коп.

При цьому, доводи відповідача щодо природи даної розписки судом спростовуються, оскільки якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює єє своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке міститься у тексті договору, про завершену дію щодо передачі коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердження договору позики, що засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок викладений і у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц, від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

Твердження відповідача, що боргова розписка була ним написана на прохання позивача з метою забезпечення попереднього договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі є неспроможним, виходячи з наявного рішення Московського районного суду м.Харкова від 21.01.2021 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 75 000 грн., як штрафу за відмову від укладення основного договору, яке залишено без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 30 серпян7 2021 року ( справа № 643/5432/20) (а.с.114-125).

Щодо доводів відповідача про заздалегідь надруковану розписку у печатному виді, то слід зазначити, що з переписки між сторонами через електронну пошту слідує, що така форма договору була оговорена напередодні дня його укладення та не порушує чинного законодавства (а.с.128-131).

Враховуючи, що судом не встановлено в діях позивача ознак складу кримінального правопорушення, підстав для постановлення окремої ухвали, відповідно до ст. 262 ЦПК України, судом не встановлено.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Представником позивача ОСОБА_3 виконані вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України, а саме подано Договір про надання правової допомоги від 03 квітня 2020 року, Ордер серії ХВ № 206000041 від 03.04.2020, копію свідоцтва про право на заннятя адвокатською діяльністю, Рахунок № 3 від 25 червня 2020 року, Виписку з АТ КБ «Приват Банк» про надходження на рахунок ОСОБА_3 від ОСОБА_1 3 000 грн. (а.с.12-15).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 вказаної статті передбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи складність даної справи та обсяг виконаних адвокатом послуг на час розгляду справи у суді першої інстанції, ціну позову і значення справи для сторін, а також те, що позов задоволено частково, а саме задоволено вимоги, що становлять 99, 72 % від заявлених (337 475, 34 грн. : 338 428, 76 грн. х 100 %) , то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 374 грн. 75 коп. судового збору (3 384, 29 грн. х 99,72 %) та 2 991 грн. 60 коп. витрат на професійну правничу допомогу ( 3000 грн. х 99, 72 %).

Керуючись ст.ст.12, 81, 133-134, 137, 141, 229, 247, 263,265, 268, 354 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 04 липня 2019 року у розмірі 337 475 грн. 34 коп., з яких 300 000 грн.00 коп. - сума основного боргу, 493 грн. 15 коп. - три відсотки річних, 36 982 грн. 19 коп. проценти за користування грошовими коштами, а також судових витрат у вигляді судового збору у сумі 3 374 грн. 75 коп.та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 991 грн. 60 коп., а всього 343 841 грн. 60 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Л.І. Савченко