Справа № 616/407/21
Провадження № 2/948/569/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2023 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Кравець С.В.,

за участю секретаря Порохні І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності та вчинення певних дій для запобігання такому порушенню

в с т а н о в и в :

у червні 2021 року позивач звернувся до Великобурлуцького районного суду Харківської області з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 2005 року він з братом відповідачки ОСОБА_3 уклали договір про спільну діяльність по оренді земельної ділянки з водним дзеркалом для риборозведення та любительського рибальства. На виконання спільної угоди ОСОБА_3 уклав договір оренди земельної ділянки площею 20, 6606 га, кадастровий номер 0:001:000:0613., а 23.08.2007р. позивач зареєструвався як ФОП з метою проведення господарської діяльності на вказаній земельній ділянці. 27.10.2020р. ОСОБА_3 отримав дозвіл на пуск води для будівлі та ремонту гідротехнічної споруди, яка побудована за його кошти, а 01.05.2011р. проведено перше зариблення ставка. Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , він звернувся до його спадкоємців з пропозицією продовжити спільну діяльність, але не отримав ніякої відповіді. Відповідачка оформила спадщину після смерті брата 09.10.2012р., і він уклав з нею договір суборенди даної земельної ділянки, але вона вирішила продати своє право оренди третім особам, а тому розірвала договір суборенди. Натомість у випадку виконання вимоги відповідачки про звільнення земельної ділянки він повністю втратить право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка розташована на цій земельній ділянці та не може бути відокремлена.

У зв`язку з наведеним позивач просить: заборонити вчинення відповідачем дій, які можуть порушити його право власності на об`єкти живу рибу, що знаходиться у водоймі, гідротехнічну споруду, що є частиною водойми та два вагони, що знаходяться на прибережній смузі водойми, загальною вартістю 89 1312,79 грн, а саме: проведення всіх можливих дій по реалізації висунутих відповідачкою вимог про залишення земельної ділянки з водоймою загальною площею 20,6605 га (в тому числі площу водного дзеркала 9,94 га, під пасовищами 9,2183 га, під господарськими шляхами 0,3082 га, під дамбою 0,0335 га, під сіножатями 0,4399 га), кадастровий номер 0:01:000:0613 у балці «Караван» за межами с. Андріївка до укладення угоди між ним та відповідачкою про компенсацію вартості його власності, та моменту внесення на його рахунок відповідачем компенсаційної виплати в розмірі 891312,79 грн (перерахуванням суми з урахуванням індексу інфляції в Україні на момент внесення компенсації на рахунок) вартості об`єктів його власності, розташованих на цій ділянці, які фізично неможливо відділити для реалізації його права власності на них в іншому місці власників у разі залишення вказаної земельної ділянки на вимогу відповідача без урону для оточуючого середовища та порушення прав інших власників.

За ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 14.07.2021 р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання (а.с.55,56).

24.09.2021 р. закрито підготовче провадження та призначеного справу до судового розгляду (а.с.81,82).

Так, 31.01.2023 р. від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Єгорова С.Г. надійшло клопотання про закриття провадження у справі, враховуючи те, що відповідачка є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується відповідним свідоцтвом, а позивач особисто зазначає, що він зареєструвався як ФОП з метою проведення заходів по господарській діяльності на вказаній земельній ділянці з водним дзеркалом, тобто він зареєструвався саме задля здійснення господарської діяльності на спірній земельній ділянці, яка перебуває в оренді відповідачки. Заявлені у позові вимоги стосуються питання користування земельною ділянкою, що свідчить про те, що даний спір існує між фізичними особами підприємцями та має розглядатися за правилами ГПК України згідно висновків Верховного Суду України.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи і хоча позивач вдруге не з`явися в судове засідання (а.с.191, 200), але в матеріалах справи є його заява про розгляд справи без його участі (а.с.79).

Даючи оцінку доводам клопотання, суд дійшов такого висновку.

Як вбачається з документів, які є у справі, 24.03.2006р. між Великобурлуцькою РДА та приватним підприємцем ОСОБА_3 укладений договір оренди землі площею 20, 6605 га на якій є гідротехнічна споруда для самостійного господарювання (п.30), метою якого є проведення біотехнічних робіт, злив води, проморожування та літування ложа ставка, внесення добрив та вапна, відновлення та товарного вирощування риби (а.с.127-130).

23.09.2015р. між Великобурлуцькою РДА та ОСОБА_2 укладена додаткова угода до вказаного вище договору (а.с.131).

Позивач та відповідач є фізичними особами підприємцями, що підтверджується свідоцтвами від 28.03.2007р. та 30.08.2000р, відповідно (а.с.44).

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 ПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

За правилами п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Господарським кодексом України (далі - ГК України), іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до ч.2 ст.55 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» аквакультура (рибництво) - цілеспрямоване використання рибогосподарських водних об`єктів (їх частин) для одержання максимальних обсягів корисної біологічної сільськогосподарської продукції (риби, молюсків, безхребетних, водоростей, інших водних організмів) шляхом їх штучного розведення та утримання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про аквакультуру» аквакультура (рибництво) - сільськогосподарська діяльність із штучного розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури у повністю або частково контрольованих умовах для одержання сільськогосподарської продукції (продукції аквакультури) та її реалізації, виробництва кормів, відтворення біоресурсів, ведення селекційно-племінної роботи, інтродукції, переселення, акліматизації та реакліматизації гідробіонтів, поповнення запасів водних біоресурсів, збереження їх біорізноманіття, а також надання рекреаційних послуг.

Рибницьке господарство - єдиний майновий комплекс, до складу якого входить рибогосподарська технологічна водойма або їх комплекс, гідротехнічні споруди, інші споруди (пристрої), будівлі, устаткування, інвентар тощо, земельні ділянки, що призначений для розведення, утримання та вирощування об`єктів аквакультури.

Суб`єкти аквакультури - юридичні чи фізичні особи, які здійснюють рибогосподарську діяльність у сфері аквакультури відповідно до цього Закону.

Отже, враховуючи те, що позивач є фізичною особою-підприємцем та займається господарською діяльністю у сфері риборозведення, первинний договір оренди землі з метою проведення господарської діяльності на вказаній земельній ділянці був укладений між юридичною особою Великобурлуцькою РДА та ФОП ОСОБА_3 , а відтак спір про заборону відповідачці вчиняти будь-які дії на вказаній земельній ділянці до вирішення спору про компенсацію віднесений до юрисдикції господарського суду.

У постанові Верховного Суду від 06.05.2019 р. у справі №820/854/18 колегія суддів зважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли між фізичними особами-підприємцями стосовно права оренди на земельну ділянку, дійшла висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вказаних обставин, враховуючи суб`єктний склад сторін спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку господарського судочинства, у зв`язку з цим провадження у справі слід закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України

у х в а л и в :

провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності та вчинення певних дій для запобігання такому порушенню закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку її оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя С.В.Кравець