Справа № 953/2290/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Кривенко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ТОВ «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 , 3-я особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, -
В обґрунтування позову зазначає, що відповідачка є споживачем послуг які він надає товариство.
Також, у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання із відповідачки підлягають стягнення 3 % та інфляційні втрати на підставі ст. 625 ЦК України, нараховані за період з листопада 2017р. по грудень 2020р.
Відповідачка у поданому відзиві та у судовому засіданні проти позивних вимог заперечувала, зазначаючи, що сплатила позивачу за поставлене газопостачання у повному обсязі. Також просила застосувати строк позовної давності.
Третя особа- ОСОБА_2 у поданій заяві просив розглянути справу за його відсутності.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
За змістом частини другої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виниклих правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Відповідно до частин першої та третьої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.
Згідно з частиною першою статті 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.
Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, можна зробити висновок про те, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то суб`єктом правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.
Відповідно до статей 156, 162 ЖК УРСР саме власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.
За положенням ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (в редакції на час виниклих правовідносин) споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Судом встановлено, що на підставі рішення Дергачівського районного суду м.Харкова від 10.06.2015р. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 05.11.2015р. відповідачка ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 є власниками по частині кварти за адресою: АДРЕСА_1 . З 21.11.2013р. відповідачка є зареєстрованою за вказаною адресою та на її ім`я відкритий особовий рахунок по сплаті послуг газопостачання.
У вказану квартиру в період з вересня 2015р. по квітень 2017р. здійснювалось газопостачання, що сторонами не оспорюється.
25.04.2017р. газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 припинено, що підтверджується актом про відключення.
Таким чином, тягар утримання майна та оплати комунальних послуг, до яких за положенням ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виниклих правовідносин) віднесено газопостачання, законодавством покладено на власників, в даному випадку як на відповідача, так і на третю особу, і враховуючи їх частки за надані послуги газопостачання вказані особи повинні сплачувати пропорційно своїм часткам, тобто по .
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.
Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Хоча у ч.1 ст.19 закону №1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений у п.5 ч.3 ст.20 закону №1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 20.04.2016
Між сторонами договір не укладався, однак відповідачка як споживач, фактично отримувала послуги із газопостачання, які були надані позивачем та здійснювала їх оплату, що сторонами не оспорюється.
При цьому, при сплаті відповідачкою у вказаний період на рахунок позивача коштів за надані послуги із газопостачання у квитанціях зазначались відповідні періоди за які вона здійснює оплату - з листопада 2015р. по лютий 2017р. включно.
Інших доказів відповідної сплати відповідачкою коштів за надані послуги позивачу, суду не надано, при цьому відповідачка заперечує будь-які сплати окрім наданих нею квитанцій.
Таким чином, суд вважає доведеним наявність заборгованості за надані послуги позивачем із газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 7122,38 грн., з яких заборгованість відповідача складає 3561,19 грн., як власника частки вказаної квартири.
При цьому враховуючи дані особового рахунку та квитанції по оплаті, суд приходить до висновків, що вказана заборгованість утворилась за березень-квітень 2017р.
Згідно постанови №1587 від 21 липня 2015 року Національна комісія регулювання енергетики комунальних послуг анульовано ліцензію ПАТ «Харківміськгаз» на постачання природного газу липня 2015 року, та з цієї дати ПАТ «Харківміськгаз» не є постачальником природного газу населенню, а здійснює функції розподілу природного газу на території м. Харкова.
ТОВ «Харківгаз збуд » не є правонаступником ПАТ «Харківміськгаз», обидва підприємства існують і здійснюють господарську діяльність, однак виконують різні ліцензійні функції, та підпорядковані один одному.
Згідно договору доручення від 03 серпня 2015 року, укладеного між ПАТ «Харківміськгаз» та ТОВ «Харківгаз збуд » останній зобов`язується від імені та за рахунок ПАТ «Харківмісьі вчинити наступні юридичні дії: провести діяльність щодо збору грошових коштів зі споживачів природного газу боржників ПАТ «Харківіміськгаз».
Разом з тим, відповідачка не є стороною договору, укладеного ПАТ «Харківміськгаз» та ТОВ «Харківгаз збуд », внаслідок чого будь-які зобов`язання за вказаним договором, а як наслідок їх виконання у неї відсутні.
Не підписувала вона і договір із ТОВ «Харківгаз збуд ».
При сплаті послуг за газопостачання у платіжних документах зазначала реквізити саме ТОВ «Харківгаз збуд » та період за який здійснює відповідну оплату.
Наявність у відповідачки заборгованості за газопостачання до 01 липня 2015р. суду не надано.
Позивач при перерахуванні сплачених йому відповідачкою грошових коштів на рахунок ПАТ «Харківміськгаз» посилається на пункт. 25 Правил, який передбачає, що у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.
У разі відсутності діючого графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.
В даному випадку, як встановлено судом, підписаний між сторонами договір відсутній.
Більш того, пункт 25 Правил передбачає зарахування коштів на погашення заборгованість, яка виникла у споживача перед постачальником, а не перед іншими юридичними особами.
Подальше розпорядження ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» грошовими коштами сплаченими відповідачкою, є особисте воєвиявлення позивача.
Щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність.
Згідно до ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За положенням ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідачка заявила про застосування строків позовної давності.
Позивач зазначив, що строк позовної давності переривався відповідною сплатою боргу у серпні 2018р., що свідчить про визнання відповідачкою боргу.
За ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Судом встановлено наявність заборгованості відповідачки перед позивачем, яка виникла у березні-квітні 2017р.
Позивач із даним позов звернувся у суд у лютому 2021р., тобто із пропуском трирічного строку позовної давності.
Доказів здійснення відповідачкою дії, після березня 2017р., які-б свідчили про визнання нею боргу перед позивачем, а як наслідок переривання строку позовної давності, суду не надано.
Відповідачка про здійснення нею бідь-яких оплат за надані позивачем послуги, після березня 2017р. заперечувала. Суду не надано належних доказів здійснення сплати відповідачкою заборгованості по газопостачанню у 2018р. виписки банківського рахунку, платіжних документів.
При цьому, судом створились усі належні умови для доведення сторонами своєї позиції та реалізації їх прав та обов`язків.
Враховуючи не доведення позивачем переривання строку позовної давності, в задоволені позовних вимог як до основної суми заборгованості так і до додаткових вимог, необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 83, 89, 141, 258, 263,265, 280 ЦПК України суд, -
Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлений 21.02.2023р.

Суддя Н.М. Бородіна