Провадження № 2/639/318/23 Справа № 639/1624/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Марченка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Василевської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 639/1624/22

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 )

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (адреса місцезнаходження: вул. Чернишевська, 55, м. Харків)

про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

та за зустрічним позовом:

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 )

відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (адреса місцезнаходження: вул. Чернишевська, 55, м. Харків)

про визначення місця проживання дитини,-

за участю сторін:

позивача за первісним позовом - ОСОБА_1

представника позивача за первісним позовом - адвоката Самардіної А.О.

представника відповідача за первісним позовом - адвоката Скородєлова С.В.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 992, 40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу позивачка та відповідач мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент шлюбу сторони не мали спору про місце проживання дитини, таким чином дитина проживала з позивачкою та часто була у гостях у батька (відповідача) та бабусі і дідуся (батьків відповідача), так як батько дитини проживає в будинку батьків. Внаслідок військових дій РФ на території України з 20.02.2022 року позивачка втратила роботу в м. Харкові. Позивачці запропонували роботу та місце проживання в м. Павлоград, Дніпропетровської області, позивачка і відповідач вирішили щоб дитина побула пару тижнів з батьком, до поки мати не влаштується на роботі в м. Павлоград. Позивачка кожного дня дзвонила колишньому чоловіку та цікавилася дитиною, але приблизно через тиждень чоловік перестав відповідати на дзвінки і написав повідомлення, що він не віддасть дитину і донька буде жити з ним. Де вони знаходились інформації не надав, за адресою проживання їх не було. Після повернення колишнього чоловіка з дитиною до Харкова позивачка негайно поїхала до його місця проживання, однак після зустрічі з дитиною, відповідач категорично заборонив забирати дитину позивачці. Так 01.06.2022 року позивачка звернулася до відділу поліції, однак поліція жодним чином не посприяла позивачці в поверненні дитини і направила позивачку вирішувати дане питання в судовому порядку. Також позивачка зверталася до Департаменту служби у справах дітей ХМР де їй також порекомендували звернутися до суду. Також позивачка вважає, що відповідач створює позивачу перешкоди у реалізації своїх прав батьківських прав щодо дитини та маніпулює власними правами щодо дітей, зокрема відповідач не йде на цивілізований діалог стосовно виховання дитини. У зв`язку з викладеним, позивачка вимушена звернутися до суду с даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.08.2022 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

17.10.2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Скородєлов С.В. звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому він просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_2 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник позивача зазначає, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.01.2016 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Харкова Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2016 року подружжя проживало за адресою АДРЕСА_2 у батьків позивача із травня 2020 року, за рік до розірвання шлюбу, відповідачка виїхала з будинку і проживає окремо, спільне господарство не ведеться, дочка проживає разом із позивачем. Відповідачка донькою не піклується, рідко відвідує її, та участі у вихованні не приймає, позивач одноособово утримує дитину забезпечує їй сучасну освіту та навчання, весь час самостійну оплачував дитячий садочок, та оплатив навчання в школі «Школа Бойко», тому у позивача є необхідність в самостійному врегулюванні питань щодо виховання неповнолітньої доньки. З цією метою заявлено вимогу про визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.10.2022 року зустрічний позов прийнято для спільного розгляду з первісним позовом об`єднавши їх в одне провадження.

14.11.2022 року представником ОСОБА_1 адвокатом Самардіною А.О. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зустрічні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

В обгрунтування відзиву на зустрічну позовну заяву адвокат Самардіна А.О. зазначає, що ОСОБА_1 ознайомившись зі змістом зустрічної позовної заяви, вважає зустрічний позов безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В зустрічній позовній заяві представник позивача необґрунтовано стверджує, що ОСОБА_1 з травня 2020 року виїхала з будинку батьків позивача, де вони проживали з чоловіком, за рік до розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано 21.05.2021 року, а ОСОБА_1 перестала проживати з чоловіком однією родиною з 10.01.2022 року. До розірвання шлюбу ОСОБА_1 не проживала у батьків позивача лише 4 місяці. До 24.02.2022 року позивач та відповідач виховували дитину по черзі, і донька була як із батьком так із мамою. Сварок між батьками не виникало. Також до 24.02.2022 року ОСОБА_1 працювала (неофіційно) менеджером у родинному бізнесі чоловіка оформленого на його бабусю ФОП ОСОБА_5 . Також зазначають, що ОСОБА_1 навідує доньку по 5 днів на тиждень 2 рази на місяц. Батько дитини ОСОБА_2 часто буває у відрядження по роботі та мало часу проводить з донькою. Дитина постійно знаходиться з батьками позивача, так як він проживає разом з ними у їх будинку, дідусь і бабуся будують графік побачень дитини з мамою. Факт сплати позивачем за навчання не дає позивачу права самостійно врегульовувати питання виховання доньки.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Самардіна А.О., первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвокат Скородєлов С.В. в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував та просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надав до суду висновок про визначення місця проживання дитини та пояснення по справі в яких підтримує позовні вимоги батька дитини, оскільки батьком створені належні умови для проживання та навчання дитини та просить розгляд справи провести за відсутності представника служби.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши вступне слово та пояснення сторін та їх представників сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до копії рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 09.01.2016 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкова Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 02 розірвано.

Згідно копій свідоцтв про народження виданих повторно серії НОМЕР_1 25.05.2022 та серії № НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії повідомлення про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту та копії характеристики ФОП ОСОБА_6 м. Павлоград вбачається, що ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_6 на посаді продавця продовольчих товарів з 08.04.2022 року, за період праці зарекомендувала себе як відповідальний співробітник.

Згідно копії заяви ОСОБА_7 від 07.10.2022 року нотаріально завіреної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куштим М.А. зареєстрованої в реєстрі за № 562, ОСОБА_7 дала свою згоду на безстрокове проживання та реєстрацію місця проживання свого сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та своєї онучки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , який належить їй на праві власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим П1ятою Харківською державною нотаріальною конторою 20.12.2005 року за реєстровим № 4-1672.

Відповідно до копії договору № 0417-010718 від 01.07.2018 року про надання освітніх послуг та послуг з догляду за дітьми та копій квитанцій: № 653999 від 17.09.2018 року, № 654000 від 17.09.2018 року, № 676493 від 29.08.2018 року, № 654252 від 17.09.2018 року, № 837840 від 25.10.2018 року, № 837791 від 25.10.2018 року, № 0.0..1 від 18.02.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 займався та забезпечував освіту та навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з письмовим висновком Департаменту служб у справах дітей від 19.01.2023 року № 47 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись ст.ст. 19, 150, 155, 160, 161 СК та рекомендацією Комісії в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року по справі №402/428/16-ц відійшла від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме Сімейного кодексу України та принципу 6 Декларації прав дитини, з огляду на наступне.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини.

Так проаналізувавши досліджені письмові докази, надаючи належну оцінку усім обставинам справи та приймаючи до уваги висновок Департаменту служби у справах дітей, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини разом з батьком, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав в їх сукупності для задоволення зустрічних позовних вимог. Зважаючи на викладене, судом визначається місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком - ОСОБА_2 , що буде відповідати найкращим інтересам дитини, оскільки дитина проживала разом з батьком та батьком створено належні побутові умови, які забезпечують сталий та гармонійний фізичний, психічний та емоційний розвиток дитини, піклується про неї, виховує та утримує, проявляє турботу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Таким чином суд приходить до висновку про необхідність первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини залишити без задоволення, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, ст. ст. 15, 29 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (адреса місцезнаходження: вул. Чернишевська, 55, м. Харків, код 26489104).

Повний текст рішення складено 13.03.2023 року.

Суддя В. В. Марченко