ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/295/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 607/15785/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2022 року (ухвалене суддею Вийванком О.М. , повний текст якого складено 26 січня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка покликалася на те, що 07 серпня 2004 між сторонами було зареєстровано шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2018 було розірвано. За час подружнього життя спільними коштами сторонами було придбано автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказане майно є спільною сумісною власністю. Однак сторони протягом тривалого часу після фактичного припинення шлюбних відносин не можуть досягнути згоди про порядок поділу їх спільного майна.

У зв`язку з наведеним та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивачка просила в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_6 кошти в сумі 125775.00 грн, у рахунок компенсації вартості 1/2 частки автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , а також, судові витрати.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2022 року позов задоволено частково.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 125775.00 грн. та судові витрати в розмірі 12543.31 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем у даній справі слід брати до уваги висновок про вартість майна від 09 грудня 2021, який проведено ТОВ «Захід-Експерт», оскільки таке дослідження проводилося із оглядом автомобіля, тобто до того часу, коли відповідачем відчужено спірний автомобіль. Вважає, що висновок експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №629/22-22 від 25 листопада 2022 не слід брати до уваги, оскільки таке дослідження проводилося без огляду автомобіля та містить недостовірні дані.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 94 682.05 грн. та судові витрати в розмірі 3000.00 грн.

13 березня 2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника позивачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що неправомірна поведінка відповідача стала причиною того, що судовий експерт Тернопільського відділення КНДІСЕ при складанні висновку не зміг оглянути автомобіль, оскільки відповідач в ході розгляду справи відчужив спірний автомобіль без згоди позивачки. Також просить врахувати, що під час складення звіту від 09 грудня 2021 та висновку експертизи від 25 листопада 2022 були різні курси гривні до долара США, що свідчить про негативні наслідки інфляції.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Тришак О.Г. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник позивачки адвокат Магдич О.О., проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

З 07 серпня 2004 сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 вересня 2018 (справа №607/11411/18) було розірвано (а.с.5-6).

За час перебування сторін у шлюбі, ними було придбано автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно інформації з Регіонального Сервісного Центру ГЦС МВС в Тернопільській області № 31/19-В-76а.з. від 11.08.2021 вбачається, що автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_6 з 01 серпня 2013 року (а.с.8).

Згідно до висновку про вартість майна, який складений 09 грудня 2021 року ТОВ «Захід-Експерт» та наданий позивачем вбачається, що ринкова вартість автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 189365.00 грн. без ПДВ (а.с.30).

В ході розгляду даної справи, відповідач ОСОБА_6 відчужив спірний автомобіль без згоди позивачки ОСОБА_5 .

Згідно договору купівлі продажу 6141/2022/3024352 від 05 січня 2022 року, відповідач ОСОБА_6 (продавець) відчужив автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та передав його у власність ОСОБА_7 (покупцю). При цьому зазначено, що ціна транспортного засобу складає 81000.00 грн. (а.с.40).

Згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу: загального легкового універсалу В, Ford Focus, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , складеного 09 червня 2022 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 та наданим представником відповідача вбачається, що ринкова вартість даного автомобіля без ПДВ становить 143380.00 грн. (а.с.61-70).

Відповідно до висновку експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №629/22-22 від 25 листопада 2022 слідує, що середня ринкова ціна автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який зареєстрований за ОСОБА_6 , станом на 05 січня 2022 року, становить 251550.00 грн.(а.с.89-93).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні норми містить частина друга статті 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки;

- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість.

Судом встановлено та матеріалами даної справи підтверджено, що автомобіль Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому, сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачка бажає одержати грошову компенсацію за належну їй частку у спільному майні та припинити своє право спільної власності, спірний автомобіль перебував у користуванні відповідача, однак останнім був відчужений на користь третьої особи, без письмової згоди позивача, а тому існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки вартості належної їй 1/2 частки спірного автомобіля.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи є висновок від 09 грудня 2021 року та звіт від 09 червня 2022 року про незалежну оцінку колісного транспортного засобу: Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 . Однак, в зазначених оцінках встановлено різні вартості автомобіля. Також, під час складання вказаних досліджень, суб`єкти оціночної діяльності не були попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується, що висновок експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №629/22-22 від 25 листопада 2022 року, який проведений під час розгляду даної справи є належним доказом.

З врахуванням ринкової вартості автомобіля, визначеної висновком експерта КНДІСЕ №629/22-22, про вартість автомобіля Ford Focus, 2013 року випуску, VIN НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який складений 25.11.2022, згідно якого ринкова вартість даного автомобіля станом на 05.01.2022 становить 251550.00 грн, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя слід стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 125775.00 грн.

Доводи апелянта про те, що не слід брати до уваги висновок експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ №629/22-22 від 25 листопада 2022 року, оскільки таке дослідження проводилося без огляду автомобіля та містить недостовірні дані, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач в ході розгляду справи відчужив спірний автомобіль без згоди позивачки, чим унеможливив проведення зазначеної експертизи з оглядом автомобіля.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо розподілу судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що 07 березня 2023 року позивачка ОСОБА_5 понесла витрати на правничу допомогу адвокатом Магдич О.О. за написання відзиву на апеляційну скаргу та представництво її інтересів в суді апеляційної інстанції в розмірі 2800.00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі виконаних адвокатом робіт від 07 березня 2023 року, ордером про надання правничої допомоги від 07 березня 2023 року, який видано на підставі договору про надання правничої допомоги №3 від 27 лютого 2023 року.

Беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи (складання відзиву на апеляційну скаргу, представництво у суді), принципів співмірності та розумності судових витрат, складності справи, критерій реальності адвокатських витрат, участь у судовому засіданні апеляційного суду, заявлених клопотаннях, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення клопотання про стягнення понесених витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом Магдич О.О. та стягнення з відповідача ОСОБА_6 2800,00 грн. на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 2800 (двi тисячi вісімсот) гривень 00 копiйок, за надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 23 березня 2023 року.

Головуючий

Судді