ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 624/741/21 Номер провадження 22-ц/814/1387/23Головуючий у 1-й інстанції Крапівка Т.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2021 року (час ухвалення рішення не зазначений, дата виготовлення повного тексту рішення 30 грудня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

у с т а н о в и в:

У вересні 2021 року адвокат Таргоній В.М., представник ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 300 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на такі обставини.

16.06.2020 на станції Кегичівка, ДН-2 Харків, на 108 км, ПК6, електропоїзд Hyundai Rotem №712 Київ-Костянтинівка (HRCS2 №001), під керуванням ОСОБА_2 , скоїв наїзд на ОСОБА_3 , який від отриманих травм помер. Цього ж дня за фактом настання цієї події внесено відомості до ЄРДР за №0000689 та розпочато досудове розслідування. На момент подання позовної заяви, досудове розслідування кримінального провадження триває.

Факт наїзду на загиблого ОСОБА_3 було зафіксовано органами досудового розслідування та між наїздом на загиблого електропоїздом та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджується висновком експертизи №12-17/128-КРт/20.

Позивач є матір`ю загиблого ОСОБА_3 . Загибель сина спричинила позивачу надзвичайні страждання, які продовжуються до цих пір. Загиблий власної родини не мав, його мати була єдиною близькою людиною, якій він приділяв весь свій вільний час. Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя та побуту позивача. З загибеллю сина позивач залишилась зовсім одна та не може в майбутньому розраховувати на допомогу та підтримку. Позивача переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості, важко оцінити глибину душевних страждань, оскільки такі страждання більше ніколи не будуть припинені. Крім фактичних теплих відносин між позивачем та загиблим сином, слід враховувати також психофізичну природу людини, що втрата матір`ю дитини є найтяжчою втратою. Позивач є пенсіонером, син за життя мав стабільний дохід та надавав матеріальну допомогу, купував ліки, продукти, робив все для забезпечення матері всім необхідним для гідного життя. З загибеллю сина позивач втратила матеріальну підтримку.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, у розмірі 150 000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід Держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 500 гривень судового збору.

Решту судових витрат по сплаті судового збору віднесено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку встановленим фактичним обставинам, а тому зробив помилковий висновок про грубу необережність потерпілого.

Суд проігнорував той факт, що потерпілий на час пригоди перебував у стані сп`яніння та, перетинаючи залізничну колію у невстановленому місці, свідомо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті.

Наведені обставини свідчать про наявність у діях потерпілого непрямого умислу, що є підставою для звільнення власника джерела підвищеної небезпеки від відповідальності.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 532/1374/18.

Суд залишив поза увагою той факт, що позивачем не надано висновку судової психологічної експертизи для обґрунтування завданої моральної шкоди.

Звертається увага, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував приписи Податкового кодексу України, які набрали чинності з 23 травня 2020 року (ЗУ від 16 січня 2020 року №466-ІХ).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2020 об 11-10 відстані 600 м від будівлі ст. Залізничний вокзал смт. Кегичівка, Кегичівського району, Харківської області стався наїзд поїздом Hyundai №712 HRCS-2-001 під керуванням машиніста ОСОБА_2 , який рухався по маршруту Київ-Константинівка на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув на місці мають тілесні ушкодження у вигляді черпно-мозкової травми.

Смерть ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.21).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 12-17/128-КРТ/20 від 17.06.2020 місцем смерті ОСОБА_3 є смт. Кегичівка на залізничній колії, причина смерті несумісна з життям травма тіла з пошкодженням кісток черепу, скелету та внутрішніх органів(а.с.22).

За фактом смерті ОСОБА_3 порушене кримінальне провадження відомості про яке внесене до ЄРДР за №0000689 від 16.06.2020, що підтверджується копією витягу з ЄРДР.(а.с.9)

Як вбачається з листа СУ ГУНП в Харківській області від 03.08.2021, досудове розслідування у цьому кримінальному правопорушенні триває.(а.с.8)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 (а.с.23)

Відповідно листа АК «Укрзалізниця» від 04.08.2021 за вих.№ ЦЦТЕХ-08/245, електропоїзд Hyundai Rotem, що скоїв наїзд 16.06.2020 на ОСОБА_3 , знаходиться на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_2 працює у філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніста електропоїзда з 01.04.2015 по теперішній час. (а.с.20)

Згідно висновку експерта № 12-17/128-КРт/20 у ОСОБА_3 виявлені різноманітну кількість тілесних ушкоджень тіла (голови, грудної клітини, живота, верхніх та нижніх кінцівок). Причиною смерті є несумісна з життям травма тіла з чисельними переломами кісток черепа, скелету та пошкодженнями внутрішніх органів. Між виявленими тілесними ушкодженнями та настанням смерті є причинний зв`язок. Всі вказані в експертизі ушкодження тіла є прижиттєвими. При судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_3 виявлений етиловий спирт в кількості 0,43 проміле.(а.с.10-18)

Як вбачається з копії протоколу оперативної наради, рапортів машиніста та його помічника, довідки розшифрування касети реєстрації від 16.06.2020, при слідуванні на вхідну горловину станції Кегичівка, раптово виник із-за опри чоловік, який стрімко рухався в напрямку руху потягу (перпендикулярно), на поданий звуковий сигнал не відреагував, тоді машиніст застосував екстрене гальмування та продовжив звуковий сигнал до моменту зіткнення. Екстрене гальмування машиніст застосував на 108 км 7 пк о 10-41 год 34 сек при швидкості 117 км/год (встановлена швидкість 120 км/год), зупинився на 109 км 2 пк о 10-42 год, дійсний гальмівний шлях склав 529 м, звуковий сигнал великої гучності (тифон) подавався з 10-41 год 31 сек до 10-41 год 34 сек. За результатами оперативної наради визнано дії локомотивної бригади при застосуванні екстреного гальмування такими, що відповідають вимогам чинних нормативних документів та визнані вірними.(а.с.51-56)

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що син позивача загинув внаслідок смертельного травмування поїздом Hyundai Rotem, володільцем якого є АТ «Українська залізниця», а тому між наїздом поїзду на ОСОБА_3 та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебуває у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивач як мати загиблого наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її сина, яка настала внаслідок наїзду на нього поїзда.

Сам факт загибелі сина за викладених обставин є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, оскільки згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю та враховуючи, що смерть останнього сталася внаслідок його власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням наведених вимог процесуального закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У цивільному законодавсті відсутнє визначення грубої необережності, тому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Про наявність у діях потерпілого грубої необережності можуть свідчити перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо, а не проста необачність (див. постанову ВС від 21 серпня 2019 року, справа № 712/14046/18).

В апеляційній скарзі з посиланням на виявлений у крові потерпілого алкоголь стверджується про наявність у його діях непрямого умислу, що є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за завдану шкоду.

У справі № 357/2446/21 з практично ідентичними обставинами і спірними правовідносинами Верховний Суд (постанова від 05 жовтня 2022 року), залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції, зробив такий висновок: «Судами попередніх інстанцій встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - електровозом, належним позивачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`ягніння середнього ступеня, сприяла його власна груба необережність».

Отже, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови в захисті порушеного права, оскільки за змістом вищезазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

З врахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив та дав оцінку доводам сторін в частині відсутності доказів на підтвердження того факту, що у ОСОБА_3 був наявний умисел на позбавлення себе життя та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, на якого покладено обов`язок доведення підстав звільнення від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, не довів належними, переконливими та достатніми доказами те, що загибель сина ОСОБА_1 сталась через наявність у нього умислу на позбавлення себе життя чи внаслідок непереборної сили.

З урахуванням наведеного доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 10.04.2021 року (справа № 532/1374/18) не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Стосовно доводів апеляційної скарги про розмір моральної шкоди та ненадання позивачем доказів на підтвердження спричинення їй такої шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що моральна шкода позивачу завдана смертю її сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачу душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті сина у житті позивача, неможливо. Тобто, сам факт загибелі сина є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача.

Такий висновок відповідає правовий позиції, викладеній Верховним Суду, у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 545/3210/18.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд першої інстанції врахував глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті сина, грубу необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача.

Отже, рішення суду першої є законними і обґрунтованим.

Одночасно апеляційний суд вважає, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції підлягає доповненню із зазначенням про стягнення розміру моральної шкоди з відрахуванням податків та загальнообов`язкових зборів з врахуванням наступного.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 року №466-1Х (надалі -Закон №466) внесено зміни до підпункту "а" підпункту 164.2.14., а саме доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Зазначений Закон № 466 набрав чинності 23.05.2020 року.

Підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної плати, встановленої на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню (150 000 грн.) згідно рішення суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року (4 x 6 700 грн. = 26 800 грн.).

З огляду на викладене, сума моральної шкоди, що стягується з відповідача на користь позивача на підставі судового рішення, підлягає оподаткуванню, оскільки відшкодування моральної шкоди перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного року.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2021 року залишити без змін.

Доповнити частину другу резолютивної частини рішення суду після слів «завдану смертю фізичної особи» словами «з відрахуванням податків та обов`язкових платежів».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 березня 2023 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов