1Справа № 335/7066/22 2/335/323/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючої-судді Романько О.О., за участі секретаря судових засідань Гутник Є.С.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої через представника - адвоката Борисенкова Віталія Сергійовича, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації за його частку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу.

Позов мотивований тим, що 11 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 475 від 11.10.2014 року.

Під час шлюбу сторонами у спільну власність було набуте рухоме майно - транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», модель А 160, загальний легковий хетчбек сірого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензин або газ, об`ємом 1598 см. куб. (далі - транспортний засіб), який за спільною згодою 08.01.2020 року був зареєстрований за відповідачем за державним номером НОМЕР_2 . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинились на початку червня 2021 року, сторони почали проживати окремо. З урахуванням викладених обставин, в зв`язку з тим, що примирення між сторонами стало не можливим. Позивач 13.12.2021 року звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про розірвання шлюбу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2022 року у цивільній справі № 335/13120/21 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. При цьому, звертають увагу на те, що відповідач під час розгляду справи за позовною заявою Позивачки про розірвання шлюбу участі не приймав, звернувся до суду із заявою, якою позовні вимоги визнав у повному обсязі.

ОСОБА_1 стало відомо, що на підставі договору купівлі-продажу вказаний транспортний засіб відповідачем був одноособово, без її згоди, наприкінці 2021 року відчужений на користь третьої особи. Копії договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між відповідачем та особою, яка набула право власності на вказаний транспортний засіб, документів на підставі яких він був зареєстрований за третьою особою та докази його реєстрації за останньою, позивач не має можливості надати суду, оскільки вказана інформація є конфіденційною, а отже існує законодавча заборона на її розголошення, в тому числі і на адвокатський запит, тому до суду було надано клопотанням про витребування доказів.

Позивач за власний кошт замовила проведення оцінки спільного сумісного майна подружжя - транспортного засобу у фахівця-автотоварознавця ОСОБА_3 , яким 26.10.2022 року було складено довідку № 622 за визначенням ринкової вартості автомобіля «MERCEDES-BENZ» A160, реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно якої середня ринкова вартість аналогічного транспортного засобу складає 173817,87 грн.

Зважаючи на те, що відповідач в період наявності між сторонами шлюбних відносин, самостійно розпорядивсь рухомим майном на власний розсуд, за відсутності згоди Позивача, а саме: відчужив транспортний засіб, а грошові кошти використав не в інтересах сім`ї, тому вважаємо, що стягнення з нього грошової компенсації в розмірі 86 908,94 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот вісім гривень 94 копійки), з розрахунку 173817,87 грн./2), тобто 1/2 частини вартості проданого транспортного засобу, буде доцільним вирішенням спору щодо поділу спільного майна подружжя - автомобіля між сторонами.

Просили, стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 (половини) частини транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», модель А 160, загальний легковий хетчбек сірого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензин або газ, об`ємом 1598 см. куб. у розмірі 86 908,94 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот вісім гривень 94 копійки). Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2022 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У свою чергу, представник відповідача адвокат Якушев Р.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Відзив мотивований тим, що представником позивача при оформленні документів, які уповноважували його на ведення справи та позовної заяви допущено помилку у написанні по батькові позивача, а саме замість вірного « ОСОБА_4 » в частині документів міститься невірне зазначення як « ОСОБА_5 ». На думку, представника відповідача такі недоліки в документах роблять їх недопустимими доказами, а тому мають наслідком залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с.47-51).

Крім цього, представник відповідача 10.01.2023 надав до суду заяву відповідача про часткове визнання позовних вимог від 09.01.2023, а саме в розмірі 34 122,63 грн.. В обґрунтування такої заяви зазначено, що відповідач не заперечує обставин набуття ним права власності на зазначений транспортний засіб під час його перебування у шлюбі з гр. ОСОБА_1 ..

Далі вказав на те, що він дійсно маючи намір відчужити свій автомобіль уклав договір комісії від 02.12.2021. На виконання цього договору він отримав від комісіонера, а саме ТОВ «АВТО-СТАТУС», після відчуження його автомобіля не 203173,94 грн. як це визначено в договорі комісії та договорі купівлі-продажу від 04.12.2021, а 68 245,25 грн, що було еквівалентно 2500 доларів США. Саме таку суму готівки йому було передано 04.12.2021 відповідальною особою Товариства. З огляду на зазначене він визнає позовні вимоги позивача на суму 34 122,63 грн. Також, відповідач зазначає, що продаж автомобіля відбувся, коли він ще перебував у шлюбі з позивачем та до моменту розірвання шлюбу він витрачав грошові кошти на потреби сім`ї.

Просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково (а.с.117-118).

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлені належним чином, надавали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги повністю підтримали за викладених в позовній заяві обставин, просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення повідомлялися, заяв про відкладення розгляду справи не надавали.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалося.

Вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про часткове визнання позовних вимог та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_7 виданого Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області від 25 січня 2008 року гр. ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7-8).

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_8 виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 19.03.2002, гр. ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Запоріжжі та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 , що також підтверджується довідкою управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 03.11.2022 № 04-46/4546 (а.с.9, 25).

Згідно копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_9 виданого органом 2301 від 24.07.2015 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має право виїзду за кордон. Згідно відмітки про візи та виїзд, останній залишив межі України 27.01.2022 (а.с.38-39).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 11.10.2014, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 11.10.2014, про що складено актовий запис № 475. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_7 » (а.с.11).

Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 12). В зазначеному рішенні суду встановлено, що сторони мають двох малолітніх дітей. Шлюбні відносини між подружжям припинені з початку червня 2021 року, сторони з цього часу проживали окремо. Відповідач ОСОБА_2 зазначені обставини визнав повністю, надав письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі (а.с.12-13).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають повторному доказуванню.

Відповідно до довідки № 622 щодо визначення ринкової вартості автомобіля «MERCEDES-BENZ», модель А 160, загальний легковий хетчбек сірого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензин або газ, об`ємом двигуна 1598 см.куб., реєстраційний номер до його перереєстрації НОМЕР_2 , складеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 від 26.10.2022, визначено середню ринкову вартість зазначеного автомобіля станом на 26.10.2022 в розмірі 4660,00 доларів США, і з обліком Гк дорівнює 173817,87 грн. (а.с.14-17).

Відповідно до декларації ІМ40АА легковий автомобіль «MERCEDES-BENZ», модель А 160, загальний легковий хетчбек сірого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензин або газ, об`ємом двигуна 1598 см.куб., був розмитнений відповідачем 26.12.2019 року (а.с.63-68). Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

02.12.2021 ОСОБА_2 та ТОВ «АВТО-СТАТУС» в м. Запоріжжі уклали договір комісії № 6479/21/1/011995. За умовами зазначеного договору комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу«MERCEDES-BENZ», модель А 160, загальний легковий хетчбек сірого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензин або газ, об`ємом двигуна 1598 см.куб., реєстраційний номер до його перереєстрації НОМЕР_2 , зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) транспортного засобу 08.01.2020 за ціною раніше узгодженою сторонами, а саме 203173,94 грн. Належним виконанням комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається вчинення комісіонером правочину підписання договору купівлі-продажу із покупцем) щодо продаж транспортного засобу в порядку та на умовах, визначених цим договором. Дані обов`язки комісіонера вважаються виконаними з моменту набрання чинності відповідним правочином. За виконання комісіонером його безпосередніх обов`язків за цим договором комітент зобов`язується сплатити комісіонеру плату у розмірі 50 грн. в строк до 3 робочих днів (а.с.69).

04.12.2021 на виконання вищезазначеного договору комісії ТОВ «АВТО-СТАТУС» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля «MERCEDES-BENZ», модель А 160, загальний легковий хетчбек сірого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензин або газ, об`ємом двигуна 1598 см.куб., реєстраційний номер до його перереєстрації НОМЕР_2 за № 6479/21/011841. Ціна транспортного засобу за таким договором була визначена в розмірі 203173,94 грн., які покупець передала уповноваженій за договором комісії від 02.12.2021 особі. Вартість зазначеного автомобіля також була визначена і в акті огляду реалізованого транспортного засобу від 04.12.2021 № 6479/21/011841 в такому ж самому розмірі (а.с.69-70).

В заяві про часткове визнання позовних вимог від 09.01.2023 (надійшла до суду 10.01.2023) відповідач не заперечував цих обставин та підтвердив їх, зокрема і щодо набуття ним права власності на зазначений транспортний засіб під час його перебування у шлюбі з гр. ОСОБА_1 ..

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Заперечення відповідача стосувалися лише тієї суми коштів, яку він отримав від комісіонера, а саме останній зазначив, що він отримав від ТОВ «АВТО-СТАТУС» після відчуження його автомобіля не 203173,94 грн. як це визначено в договорі комісії від 02.12.2021 та договорі купівлі-продажу від 04.12.2021, а 68 245,25 грн, що було еквівалентно 2500 доларів США.

Суд звертає увагу на те, що на підтвердження зазначених обставин відповідач ніяких доказів не надав, з клопотанням про витребування доказів в цій частині до суду не звертався. Яким саме чином, відбувалася передача комісіонером йому готівки не зазначає, умовами договору комісії від 02.12.2021 такі обставини не передбачені. Відомостей про те, що договір комісії не виконано чи оскаржено через недобросовісну поведінку комісіонера не наводить. Так само як і не спростовує того факту, що ціна транспортного засобу була заздалегідь ним узгоджена з комісіонером в письмовій угоді. Така ж ціна предмету договору зазначена і в договорі купівлі-продажу від 04.12.2021. Тому, залишається незрозумілим, чому він прийняв на виконання зазначеної угоди суму меншу ніж була узгоджена, що прямо порушувало його інтереси як комітента та не відповідало умовам договору комісії, який він особисто підписав.

Також, відповідач зазначає, що продаж автомобіля відбувся, коли він ще перебував у шлюбі з позивачем та до моменту розірвання шлюбу він витрачав грошові кошти на потреби сім`ї.

Так, як було встановлено позивач 13.12.2021 року звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 22.12.2021 відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_1 про розірвання нею шлюбу з ОСОБА_2 .. З рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2022 про розірвання шлюбу між сторонами, встановлені обставини, зокрема щодо того, що з початку червня 2021 року подружжя вже не проживало разом. Обставин ведення ними на цей час спільного господарства не встановлено. В день ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу в паспорті відповідача для виїзду за кордон наявна відмітка про його виїзд за межі України. А оформленням документів на виїзд за межі України він займався ще раніше (а.с.39).

Договір комісії укладено відповідачем 02.12.2021. На його виконання комісіонером укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу від 04.12.2021. Цього ж дня, за поясненнями самого ж відповідача, він отримав від комісіонера грошові кошти за реалізований автомобіль.

Таким чином, відповідачем не доведено коли, за яких обставин та яку суму коштів він витратив на потреби фактично вже неіснуючої сім`ї.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не довів належними доказами обставини, які він виклав у своїй заяві про часткове визнання позовних вимог.

Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України та СК України.

Відповідно до вимог частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами частин 1, 2 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Частиною 2 статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція також висловлена ще у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Верховний Суд в постанові від 29.01.2021 року по справі № 161/14048/19 висловив правову позицію, згідно якої, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що вищевказаний транспортний засіб був спільною сумісною власністю позивача та аідповідача.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

При розгляді справи, суд виходить із того, що у разі, коли між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, чи його компенсацію, що має місце в даному випадку, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення, про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та часки кожного з подружжя в спільному майні, або ж про присудження майна в натурі одному з подружжя із покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач здійснив відчуження вищезазначеного автомобіля без згоди іншого співвласника цього майна, тобто позивача.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Таким чином, суд виходить із права позивача, як одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, останній має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 (справа № 6-1587цс16) та від 22.06.2017 (справа № 6-3058цс16), у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 (справа № 755/20923/14-ц), у постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 05 квітня 2019 року у справі № 645/4711/15-ц (№ 61-40897св 18), тому суд враховує їх під час вирішення цієї справи з огляду на вимоги ч.4 ст.263 ЦПК України.

Разом із тим, у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 61-9018сво18 викладений правовий висновок, згідно з яким у випадку відчуження майна одним з подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 серпня 2022 року по справі № 545/2396/20 (№ 61-4894св22).

У зв`язку з вищенаведеним, очевидним порушенням прав позивача з боку відповідача, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення грошової компенсації вартості проданого майна є такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується розміру компенсації, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, то суд виходить, як з розміру вартості транспортного засобу, який був визначений в договорі комісії від 02.12.2021 та договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 04.12.2021, а саме 203173,94 грн., так і в довідці оцінювача № 622 від 26.10.2022 - 173817,87 грн.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності» передбачено, що вартість спільного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано.

Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу.

За таких обставин, суд критично ставиться до аргументу відповідача зазначеного у заяві від 09.01.2023 про те, що він продав спірний автомобіль за 68 245,25 гривень, оскільки така сума є значно заниженою, очевидно не відповідає дійсній вартості автомобіля та не є звичайною ринковою ціною за аналогічний автомобіль, а отже порушує права позивача на отримання дійсної компенсації вартості 1/2 частки такого майна.

При цьому, суд звертає увагу на те, що після отримання документів на виконання ухвали суду про витребування доказів від 28.11.2022, позивач та її представник не змінювали розмір своїх позовних вимог у бік їх збільшення, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню саме на суму, яка визначена у позові.

За таких обставин, беручи до уваги ринкову вартість зазначеного транспортного засобу, придбаного сторонами за час шлюбу та належного їм на праві спільної сумісної власності, а також враховуючи розмір позовних вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі заявлених позовних вимог, тобто у розмірі 86 908,94 гривень.

21.03.2023 до суду представником позивача було надано письмову заяву про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача такі витрати в розмірі 4000 грн.

Відповідно до ст.133 ЦПКУкраїни судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПКУкраїни визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача в суді здійснював адвокат Борисенков В.С., про що свідчить копія ордеру серії АР №1101045 від 12.10.2022 (а.с.6,74), копія договору про надання правничої (правової) допомоги б/н від 12.10.2022, копія договору про надання послуг від 12.10.2022.

На підтвердження оплати за наданні послуги з правової допомоги представником позивача надано розрахунок суми судових витрат, акт приймання-передачі наданих послуг від 02.11.2022, рахунок № 03/11 від 02.11.2022, квитанцію № ПНЗ1170 від 02.11.2022, що є підставою для задоволення заяви про стягнення таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом встановлено, що правнича допомога полягала в:вивченні матеріалів, підготовці та поданні до суду позовної заяви.

Враховуючи, підтверджений розмір витрат на правову допомогу, суд приймає до уваги обставини справи, співмірність за надані юридичні послуги зі складністю справи, строком розгляду справи та вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 89, 95, 137, 141, 258-259, 263-265, 272-273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , поданої через представника - адвоката Борисенкова Віталія Сергійовича, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації за його частку - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ», модель А 160, загальний легковий хетчбек сірого кольору, 2002 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , бензин або газ, об`ємом двигуна 1598 см.куб., реєстраційний номер до його перереєстрації НОМЕР_2 , у розмірі 86 908 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот вісім) гривень 94 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотирьох тисяч) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення суду складено 24.03.2023.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м. Запоріжжя, паспорт громадянки України серії НОМЕР_7 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області від 25 січня 2008 року, рнокпп НОМЕР_6 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , тел. НОМЕР_11 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець м. Запоріжжя, паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 19.03.2002, паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_9 виданий органом 2301 від 24 липня 2015 року, рнокпп НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя: О.О. Романько