Провадження № 2/761/2978/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Гришакової Н.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. Позивач працював у Державній митній службі України з 04.12.1997 р. та його було звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників Департаменту розвитку митної інфраструктури та міжнародного співробітництва. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням щодо вирішення питання передачі йому службового житла, яке було отримане ним у 2006 р. від Державної митної служби України у комунальну власність, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (ордер № 947 від 01.06.2006 р.). Позивач та члени його сім`ї вселились та зареєструвались у квартирі і постійно користуються житлом. На даний час позивач бажає реалізувати своє право на приватизацію житла. Разом з тим, відповідач відмовив у позивачу у зверненні із відповідним клопотанням до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, в компетенції якої є виключення житла із числа службових, чим порушив права ОСОБА_1 . Зважаючи на викладене, з огляду на положення ЖК України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням «Про порядок надання службових приміщень і користування ним в Української РСР» представник позивача просить суд зобов`язати Державну митну службу України підготувати і направити до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 , з числа службових.

Провадження у справі відкрито 18.01.2023 р., відповідно до приписів ст.ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02.03.2023 р. представнику відповідача відмовлено у поновленні строку для прийняття відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що дійсно ОСОБА_1 звернувся до Державної митної служби України з заявою, в якій просив розглянути можливість передачі квартири із службового житлового фонду у комунальну власність та направити до органу місцевого самоврядування клопотання про виключення вказаної квартири із службового житлового фонду у комунальну власність для її подальшої приватизації. Разом з тим, правовий статус службового житла визначається положеннями ЖК України та Положенням «Про службові приміщення», затвердженим постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 р. № 37. Підставами для виключення житла із числа службового є відсутність у власника потреби у подальшому використанні житла у якості службового та виключення у встановленому порядку житла з числа службових. Сам по собі факт проживання в службових приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. При цьому відсутні правові норми, які зобов`язували б власника службового приміщення виключити його з числа службових. Крім того, позивач при вселенні в квартиру був обізнаний про її статус, який за положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не дає можливості її приватизації.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні докази та надав їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується сторонами, що 04.07.2011 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Департаменту розвитку митної інфраструктури та міжнародного співробітництва на підставі наказу Державної митної служби України № 1288-к від 21.06.2011 р. відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників.

Також встановлено, що ОСОБА_1 01.06.2006 р. Голосіївською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі розпорядження № 542 від 24.05.2006 р. видано ордер на право зайняття службового жилого приміщення, яке складається з двох кімнату квартирі АДРЕСА_1 з сім`єю із двох осіб.

Не оспорювалась під час розгляду справи та обставина, що позивач з родиною проживає в зазначеній квартирі та зареєстрований в ній.

Крім того, не заперечувалась під час розгляду справи та обставина, що службова квартира надана для проживання позивачу перебуває на оперативному обліку (лист ДФС України № 1541/К/99-99-11-05-14 від 26.10.2021 р.).

Так, як свідчать матеріали прави, 29.09.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до Державної митної служби України зі зверненням розглянути можливість передачі квартири АДРЕСА_1 із службового житлового фонду у комунальну власність, для чого підготувати та направити до органу місцевого самоврядування - відповідної районної у м. Києві державної адміністрації - клопотання про виключення вказаної квартири із службового житлового фонду у комунальну власність для її подальшої приватизації.

14.10.2022 р. Державною митною службою позивачу надано відповідь на звернення де зазначено, що виключення жилого приміщення з числа службових не є обов`язком, а виключно правом установи, підприємства, організації.

Позивач вважає, що його право та право його сім`ї на приватизацію житла, в якому вони проживають порушено, а тому ОСОБА_1 і звернувся до суду з намим позовом.

Службові жилі приміщення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 118 ЖК України, призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

За положеннями ст. 121 ЖК України порядок надання службових жилих приміщень установлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання.

Відповідно до п. 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР 04.02.1988 р. № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, і в даному випадку суд погоджується з доводами представника відповідача, що чинним законодавством України не перебачено норми, які б зобов`язували власника службового житлового приміщення виключити його із службового фонду. Відповідне звернення до органу самоврядування є правом

Також слід зазначити, що при вселенні в квартиру позивач був обізнаний про її статус службового житла, що відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за якими квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації.

Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що матеріали справи не містять посилання на обставини, не було їх встановлено і під час розгляду справи, що Державна митна служба України ставить питання про виселення позивача із службового приміщення або чинить перешкоди у користуванні ним.

За приписами ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на обставини встановлені під час розгляду справи, з огляду на те, що подання відповідного клопотання є правом, а не обов`язком відповідача, беручи до уваги обізнаність позивача про статус приміщення при вселенні до квартири, суд приходить до висновку, що права позивача порушено не було, що унеможливлює задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ст.ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259,352,354,430 ЦПК України, ст. 19 Конституції України, ст.ст. 118,119 ЖК України, Законом України «про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР 04.02.1988 р. № 37 , суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України про зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.03.2023 року

Суддя