КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/1467/23

13 березня 2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єфимченко Ірини Віталіївни на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Волошина В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

15 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Тернопільської митниці про відшкодування шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської митниці про відшкодування шкоди передано для розгляду до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 31 січня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Єфимченко Ірина Віталіївна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 895 «Деякі питання територіальних, органів Державної митної служби» передбачено спосіб реорганізації територіальних органів Державної митної служби шляхом приєднання до Державної митної служби (створення єдиної юридичної особи).

Наказом Держмитслужби України від 19.10.2020 року № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України, як відокремлених підрозділів» утворено Тернопільську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Наказом Держмитслужби України від 29.10.2020 року № 489 «Про затвердження положень про територіальні органи Держмитслужби» затверджено Положення про Тернопільську митницю, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Вказує на те, що згідно наказу Державної митної служби України від 30.06.2021 року № 472 «Про початок здійснення митницями, як відокремленими підрозділами Державної митної служби України, покладених на них функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи» митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України з 00 год. 00 хв. 01 липня 2021 року розпочато здійснення функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями піл час застосування законодавства з питань митної справи.

Звертає увагу суду, що Тернопільська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, розпочала свою діяльність з 01.07.2021 року.

Також звертає увагу суду, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Тернопільська митниця не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом (територіальним органом) Державної митної служби України.

З огляду на зазначене, позивач подала вказаний позов за правилами підсудності, визначеними ч. 2 ст. 27 ЦПК України- за місцем знаходження юридичної особи Державної митної служби України - м.Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярівська, 11-Г, про що і зазначила у позовній заяві.

Проте, суд першої інстанції на вказані доводи позовної заяви уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області- за місцем знаходження відокремленого підрозділу Державної митної служби України- Тернопільської митниці.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Тернопільської митниці про відшкодування шкоди.

Передаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської митниці про відшкодування шкоди на розгляд до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, суд першої інстанції посилався на те, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб- підприємців та громадських формувань вбачається, що відповідач у даній справі - Тернопільська митниця знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Текстильна, будинок 38, а тому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 27 ЦПК України, справа підлягає розгляду в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодись не може з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань

Згідно з ч. 7 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням.

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України),

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Відповідно до ч. 2,3,4 ст. 95 ЦК України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

З змістом частини четвертої статті 95 ЦК України керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року справа № 760/32455/19 провадження № 61-16459сво20).

Із відомостей, які є в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що відповідач у справі - Тернопільська митниця ДФС () має статус відокремленого підрозділу Державної митної служби України ().

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2020 року № 895 територіальні органи Державної митної служби як юридичні особи публічного права було реорганізовано, їх права та обов`язки перейшли до Державної митної служби України та її територіальних органів у межах, визначених положеннями про Державну митну службу та її територіальні органи.

Отже, Тернопільська митниця (код ЄДРПОУ ВП 43985576) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної митної служби України (), а тому не має статусу юридичної особи.

Державна митна служба України (), відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має статус юридичної особи.

З огляду на вимоги ч. 2 ст. 27 ЦПК України, ч. 7 ст. 28 ЦПК України даний позов підсудний суду, який знаходиться за місцем перебування юридичної особи так і за місцем знаходження відокремленого підрозділу- Тернопільської митниці.

Відповідно до вимог ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

В позовній заяви позивачка зазначила, що вона подає вказану справу за правилами підсудності, визначеними в ч. 2 ст. 27 ЦПК України, тобто, за місцем знаходження юридичної особи- Державної митної служби України (м. Київ, вул. Дегтярівська, 11 Г), що територіального знаходиться в Шевченківському районі м. Києва, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що дана справа підсудна Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єфимченко Ірини Віталіївни підлягає задоволенню, а ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Єфимченко Ірини Віталіївни задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці про відшкодування шкоди направити для продовження розгляду до суду першої інстанції

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: