ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 206/5003/20 Номер провадження 22-ц/814/1384/23Головуючий у 1-й інстанції Лях М.Ю. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скарг ою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року, ухвалене суддею Лях М.Ю., повний текст складено - дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову та до досягнення повноліття дітей; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на сина ОСОБА_4 у розмірі 3 816,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами зареєстровано шлюб 29.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом з позивачем та її матір`ю в м. Дніпро. Позивач вказує, що відповідач не в повному обсязі виконує покладені на нього обов`язки щодо утримування своїх дітей, не надає у достатньому розмірі кошти на їх утримання, а саме на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Інтересами сім`ї не цікавиться. Згоди між сторонами з приводу матеріального забезпечення дітей не досягнуто. Забезпечити матеріально дітей самостійно позивач не в змозі, оскільки на сьогоднішній день не має доходів, у зв`язку зі звільненням з роботи за необхідністю догляду за дитиною, матеріальної допомоги відповідача критично не вистачає на належне утримання дітей, на придбання повноцінного харчування, необхідного одягу, взуття, ліків. Відповідач є працездатним та може надавати матеріальну допомогу, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивачем понесені додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 у зв`язку з відвідуванням лікаря стоматолога та проходженням курсу лікування в медичній клініці «Олександр», де за період з 16.09.2019 р. по 16.01.2020 р. було витрачено суму у розмірі 7 633,00 грн., половину з яких у розмірі 3 816,50 грн. зобов`язаний компенсувати відповідач як батько дитини, тому позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати у розмірі 3 816,50 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей та додаткових витрат на дитину - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2020 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, приймаючи до уваги волевиявлення позивача, яка просить призначити стягнення аліментів саме у частці від заробітку, з урахуванням встановлених законодавцем гарантій, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд визнав за доцільне та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати звернення позивача до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів з урахуванням встановлених судом фактичних обставин, принципу співмірності та пропорційності справи є реальним, який відповідач здатен сплачувати позивачу на користь своїх неповнолітніх дітей, які дійсно їх потребують для забезпечення свого повноцінного розвитку, враховуючи задоволення першочергових потреб дитини.

Що стосується стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд зазначив, щопозивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених позивачем додаткових витрат на дитину, виходячи з того, що у довідці зазначена лише вартість робіт та не зазначено, з яким саме діагнозом звернулася дитина до лікаря та якою дитина страждає хворобою, у зв`язку з чим їй було призначене відповідне лікування у стоматолога, не зазначено, яке саме лікування призначене та яка медична допомога була дитині надана фактично, тобто, позивачем не доведено, що відвідування лікаря - стоматолога було зумовлено саме виникненням особливих обставин у дитини, а не відносилося до повсякденних побутових потреб дитини, зумовлених профілактичними заходами з лікування зубів. Надані позивачем доказі у розумінні сімейного законодавства України не є належними та допустимими, а відтак, суд першої інстанції в цій частині вимог прийшов до висновку про відмову у їх задоволенні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, виконання рішення розпочати з квітня 2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 182 СК України, який зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також наявність на праві власності, володіння або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав та інше. Зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року з його заробітку відраховують аліменти у розмірі 1/4 частини на утримання сина ОСОБА_5 , 2018 року народження. Він не має власного житла, у зв`язку з чим орендує квартиру та сплачує орендну плату. Вказані обставини він повідомляв суду першої інстанції, проте, вони були проігноровані судом. У разі стягнення з нього 1/3 частини усіх видів його доходу згідно судового рішення у даній справі та 1/4 частини - на утримання сина ОСОБА_5 згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року, то всього підлягає стягненню 58,3% , що перевищує встановлений законом розмір 50%. Крім того зазначає, що позивач звернулася до суду з позовом 05.11.2020 року, проте, він продовжував у добровільному порядку сплачувати ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, починаючи з травня 2019 року по 2021 рік. Загальний розмір сплачених ним аліментів складає 105 600 грн., що підтверджується довідкою банку, тому вважає, що підстави для негайного виконання судового рішення у межах суми платежу на один місяць відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с. 102).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року (а.с. 111).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 січня 2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду, призначено справу до апеляційного розгляду у порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України, у приміщенні Харківського апеляційного суду, без повідомлення учасників справи, у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 114).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року справу призначено до розгляду на 27 березня 2023 року, без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 119).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року в частині відмови у стягненні додаткових витрат на дитину позивачем не оскаржується, тому у цій частині апеляційним судом не переглядається.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 29.03.2003 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладено шлюб згідно свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 (а.с. 12).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження, серія НОМЕР_2 (а.с. 13) та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження, серія НОМЕР_3 (а.с. 14).

Як зазначено позивачем, діти проживають разом з нею та її матір`ю ОСОБА_7 в належній останній на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.2009 р., виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий №2-275, квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17) . Факт проживання дітей разом з позивачем відповідачем не оспорюється.

Крім того, судом першої інстанції з наданих відповідачем довідок від 02.04.2021 року за № 77,78 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були направлені на оздоровлення комітетом у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради до ТОВ «Курортне об`єднання «Перлина Чорномор`я» на ІІІ зміну 2019 року з 15.07.2019 р. по 04.08.2019 р. (а.с. 54,55).

Також, відповідачем на підтвердження свої доводів надано копію свідоцтва про народження, серії НОМЕР_4 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 4172, згідно якого судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 58).

Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.06.2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 на утримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.05.2021 року, і до досягнення сином повноліття (а.с. 59).

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що відповідач заперечував проти негайного виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, посилаючись на довідку, яку він надав, щодо проведених ним грошових переказів на платіжну карту позивача в рахунок сплати сум на утримання дітей за період з 04.05.2019 р. по 28.03.2021 р. на загальну суму 105600,40 грн. (а.с. 56).

Разом з цим, судом першої інстанції визнано, що вказана довідка не містить даних щодо відправника та отримувача коштів (номери платіжних карток), крім того, довідка не містить жодних реквізитів (відсутні дата, номер, підпис особи, що його склала, печатка банку або те, що документ було сформовано в електронному вигляді), у зв`язку з чим, суд першої інстанції не прийняв до уваги вказаний документ в якості належного та допустимого доказу.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на утримання його неповнолітніх дітей, судом першої інстанції враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, працездатний вік відповідача, що відповідач має на утриманні неповнолітнього сина від фактичних шлюбних відносин, враховуючи закріплений на законодавчому рівні обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи.

За таких обставин, виходячи з інтересів неповнолітніх дітей, приймаючи до уваги волевиявлення позивача, яка просить призначити стягнення аліментів саме у частці від заробітку, з урахуванням встановлених законодавцем гарантій, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції визнав доцільним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати звернення позивача до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вказаний розмір аліментів з урахуванням встановлених судом фактичних обставин, принципу співмірності та пропорційності справи є реальним, який відповідач здатен сплачувати позивачу на користь своїх неповнолітніх дітей, які дійсно їх потребують для забезпечення свого повноцінного розвитку, враховуючи задоволення першочергових потреб дитини.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Встановивши, що діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом із матір`ю та перебувають на її утриманні, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.11.2020 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, визначений судом розмір аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає потребам дитини відповідного віку і стану її здоров`я, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 182 СК України.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, колегія суддів вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим, достатнім та таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку, з урахуванням наведеного вище.

При цьому колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, а саме 1/3 частини від усіх видів його доходів.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Київського районного суду м. Харкова з нього стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання ОСОБА_9 , 2018 р.н., у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки діти є рівними незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі. Зменшення розміру аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 призведе до нерівного матеріального стану цих дітей відносно сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги розмір доходів позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки ні позивачем, ні відповідачем не надано до матеріалів справи доказів щодо розміру їх доходів.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують розмір щомісячного доходу відповідача, доводи апеляційної скарги про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі є безпідставними та необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 у добровільному порядку надавав фінансову допомогу, сплачував ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей, починаючи з травня 2019 року по 2021 рік, тому вважає, що підстави для негайного виконання судового рішення у межах суми платежу на один місяць відсутні, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки добровільне надання фінансової допомоги не позбавляє обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а згідно ст. ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що надана відповідачем довідка щодо добровільного надання допомоги у розмірі 105 600,40 грн. на утримання дітей, то ця довідка визнана судом першої інстанції неналежним та недопустимим доказом, оскільки вона дійсно не містить реквізитів походження, не містить печаток та штампів, не є електронною версією, є незрозумілим ким, з якого рахунку, на які саме рахунки здійснювалися грошові перекази (а.с. 56).

З врахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов