ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року м. Одеса

справа №523/12329/22

провадження №22ц/813/4087/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Кутурланова О.В., Приходько Л.А.,

секретар судового засідання: Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовского районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022року, постановлену під головуванням судді Бузовського В.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Таран Віолетти Володимирівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив :

У березні 2023року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі Перший Суворовський ВДВС Південного МУ МЮ м.Одеса) Таран Віолетти Володимирівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги вказав, що згідно з інформацією, отриманою в установі АТ КБ «ПриватБанк», під час звернення з метою отримання кредиту, він дізнався про арешт, який накладений на його рахунок згідно з постановою Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 07.08.2013 р. №В-14/69.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному реєстрі боржників та в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, станом на сьогодні всі виконавчі провадження відносно скаржника є завершеними.

З метою зняття арешту з рахунку скаржник звернувся з заявою до Першого Суворовського ВДВС Південного МУ МЮ (м.Одеса). Однак, листом від 29 вересня 2022року №45738, підписаним головним виконавцем відділу Таран В.В., йому було відмовлено у припиненні обтяження у вигляді арешту рахунків, накладених на підставі постанови про арешт коштів боржника від 07 серпня 2013року у зв`язку із знищенням виконавчого провадження АСВП № 33749905 з примусового виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2009року № 2-4651/09, за закінченням строку зберігання.

Заявник вважає, що своєю бездіяльністю, яка полягає у не вчиненні заходів для припиненні обтяження у вигляді арешту рахунків, накладених на підставі постанови про арешт коштів заявника, головний державний виконавець Таран В.В. порушує його права та законні інтереси, з приводу чого просив визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Південного МУ МЮ (м. Одеса) Таран Віолетти Володимирівни та зобов`язати посадових осіб Першого Суворовського ВДВС Південного МУ МЮ (м. Одеса) зняти арешт з коштів, належних ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчих проваджень з виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м. Одеса № 2-4651/09 від 07 лютого 2009року.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що виконавче провадження №41774863 про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» було завершено 04 вересня 2014року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. У 2017році виконавче провадження знищено, за закінченням терміну зберігання.

Суд вважав, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону, виконавче провадження не вважається закінченим, а тому відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника. За таких обставин суд визнав скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та відмовив у задоволенні заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вказавши на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду від 02 листопада 2022року скасувати та прийняти у справі нове судове рішення про задоволення скарги щодо визнання бездіяльності посадових осіб Першого Суворовського ВДВС Південного МУ МЮ м.Одеса неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду суперечать судовій практиці суду касаційної інстанції по розгляду справ у подібних правовідносинах. Зазначив, що виконавчі провадження про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором є завершеними та знищеними. Після повернення у 2014році виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист до примусового виконання не пред`являвся. Встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Першого Суворовського ВДВС Південного МУ МЮ м.Одеса, вказавши про законність та обґрунтованість ухвали суду від 02 листопада 2022 року, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Гриценюк В.О. просила апеляційну скаргу задовольнити. Пояснила, що накладений на кошти заявника арешт позбавляє його можливості користуватися послугами АТ КБ «ПриватБанк».

Заінтересована особа - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги визнала та пояснила, що вона на підставі договору №13/0215-2 від 13 лютого 2015року є правонаступником стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та набула право вимоги за кредитним договором від 16 липня 2007року про стягнення з ОСОБА_1 коштів. Претензій до боржника не має.

Представник Першого Суворовського ВДВС Південного МУ МЮ м.Одеса до суду повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст.128 ЦПК України. У відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд справи провести у відсутність представника ВДВС.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

На виконанні в Першому Суворовському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебували виконавчі провадження №33749905 та №33750990 з примусового виконання виконавчих листів №2-4651/09, №2-4652/09, виданих Суворовським районним судом м.Одеси від 07 грудня 2009року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у розмірі 850 487,31 грн. та 1 444 857,58 грн., відповідно.

06 серпня 2012 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття зазначених виконавчих проваджень та накладено арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення.

14 серпня 2013року винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону на час винесення постанов), у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Питання про зняття арешту з майна боржника не вирішувалось.

Згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, стягував повторно пред`явив зазначені вище виконавчі листи №2-4651/09 та №2-4652/09 від 07 грудня 2009року на примусове виконання, за якими постановами державного виконавця від 31 січня 2014року було відкрито виконавчі провадження та накладено арешт на все майно боржника в межах суми звернення стягнення.

04 вересня 2014року винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону на час винесення постанов), у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, питання про зняття арешту з майна боржника не вирішувалось.

Виконавчі провадження знищені у відповідності до наказу №1829/5 від 07 червня 2017року про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, за закінченням терміну їх зберігання.

На звернення ОСОБА_1 від 19 вересня 2022року до Першого Суворовського ВДВС Південного МУ МЮ м.Одеса щодо зняття арешту з коштів, листом №45738 від 29 березня 2022року, підписаним головним державним виконавцем Таран В.В., повідомлено про відсутність підстав для винесення постанови про зняття арешту.

За повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» на кошти, які перебувають на рахунку № НОМЕР_1 відкритому на ім`я ОСОБА_1 , залишається накладеним арешт згідно постанови державного виконавця від 07 серпня 2013року, винесеною в межах виконавчого провадження ВП №33749905.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції і застосовані норми права

За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Положеннями пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-XIV) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Проаналізувавши положення Закону в редакції від 21 квітня 1999 року, суд обґрунтовано вважав, що дії державного виконавця в частині не зняття арешту з майна боржника при поверненні 14 серпня 2013року та 04 вересня 2014року виконавчих документів без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна є законними, оскільки повернення виконавчого листа стягувачу з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на той час) не мало правовим наслідком закінчення виконавчого провадження, а тому підстави для зняття арешту відсутні.

Разом із тим, розглянувши справу, суд першої інстанції помилково не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржувалися дії державного виконавця пов`язані із повернення виконавчих листів, а предметом оскарження є бездіяльність ВДВС щодо відмови у знятті арешту з коштів боржника за його заявою від 19 вересня 2022року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду (ст.263 ч.4 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021року у справі №161/14034/20; від 22 грудня 2021року у справі №645/6694/15, суд касаційної інстанції у подібних правовідносинах дійшов висновків про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про виконавче провадження» у редакції чинній саме на час відмови ВДВС у задоволенні заяви скаржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Частиною другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно (кошти) боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт коштів боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Законом не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення.

Однак, у справі, що переглядається, встановлено, що після повернення у 2014році банку виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, виконавчі документи на примусове виконання протягом більш ніж 8 років не пред`являлися, майнові претензії до боржника зі сторони стягувача відсутні, а відтак наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту накладеного на кошти боржника слід визнати невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23 серпня 2013року на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 та на який накладений арешт згідно постанови державного виконавця від 07 серпня 2013року, залишок коштів становить 03,00грн. Проте нескасований арешт з цього рахунку позбавляє скаржника можливості в повному обсязі користуватися банківськими послугами, зокрема укласти кредитний договір.

За наведених обставин, колегія суддів вважає доцільним зняти арешт, накладений на кошти боржника, оскільки у подальшому застосуванні арешту, за обставинами цієї справи, відсутня необхідність, а бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з коштів боржника після звернення ОСОБА_1 до ВДВС 19 вересня 2022року, за відсутності відкритих відносно нього виконавчих проваджень, слід визнати неправомірною.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала Суворовського районного суду м.Одеси від 02 листопада 2022року підлягає скасуванню в порядку статті 376 ЦПК України, з прийняттям у справі нової постанови про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Суворовского районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022року скасувати та прийняти у справі нову постанову.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Таран Віолетти Володимирівни щодо не зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 .

Зобов`язати посадових осіб Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з коштів, належних ОСОБА_1 та які перебувають на рахунку № НОМЕР_1 відкритому в акціонерному товаристві «КБ «Приватбанк», накладений згідно постанови державного виконавця від 07 серпня 2013року в межах виконавчого провадження АСВП №33749905 з виконання виконавчого листа Суворовського районного суду м.Одеси №2-4651 від 07 лютого 2009року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 24 березня 2023року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді : О.В. Кутурланова

Л.А. Приходько