Ухвала

16 березня 2023 року

м. Київ

справа № 173/1248/21

провадження № 61-3222ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого

2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання рішення органу місцевого самоврядування індивідуальної дії незаконним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області,

ОСОБА_3 про визнання рішення органу місцевого самоврядування індивідуальної дії незаконним та його скасування.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від

04 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року за № 1128-38/VІІ «Про надання дозволу на передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_3 ». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

25 лютого 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просять скасуватипостановуДніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2022 року тазалишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в межах цивільного процесуального законодавства України, його повноваження визначені Главою 2 Розділу V Цивільного процесуального кодексу України «Касаційне провадження».

Вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги закріплені у статті 392 ЦПК України.

Ця касаційна скарга не відповідає вимогам, визначеним пунктами 4 і 6 частини другою статті 392 ЦПК України, у яких зазначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено: рішення (ухвала), що оскаржується; клопотання особи, яка подає скаргу.

У вступній частині касаційної скарги заявниками зазначено, що касаційна скарга подана на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року, у прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 просять скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2022року та залишити в силі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023 року.

Дати судових рішень у прохальній частині цієї касаційної скарги заявниками зазначені некоректно.

Визначення судового рішення, яке є предметом касаційного оскарження, та формулювання клопотання (процесуальної вимоги) має істотне значення при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Таким чином, заявникам слід уточнити вимоги касаційної скарги щодо судового рішення, яке оскаржується, та надіслати підписану уточнену касаційну скаргу на адресу Верховного Суду, з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані при розгляді справи.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.

Заявники узагальнено посилаються на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, проте не зазначають конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Визначення підстав касаційного оскарження, встановлених процесуальним законом, має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України).

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України заявникам необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, та копії скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Не усунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявникам строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк до

31 березня 2023 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников