Справа № 331/5110/22
Провадження № 2/0203/676/2023
УХВАЛА

20 лютого 2023 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Ханієва Ф.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2023 року про передачу справи для розгляду за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи № 331/5110/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.02.2023 року, цивільну справу № 203/331/5110/22, провадження № 2/0203/676/2023, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана канцелярією суду 13 лютого 2023 року.

Відповідно до ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Водночас порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України.

Суд зазначає, що у ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України визначені вимоги до позовної заяви.

Проте суд, вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 , дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху, оскільки подана без додержання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

В порушення п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено інформації щодо наявності у неї або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

До позовної заяви позивачем не додано доказу надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як видно з доданої до позовної заяви квитанції про сплату №13214 від 21.09.2021 року, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6810,00грн на рахунок отримувача Донецьке ГУК/Кальм.р-н Маріуполь, рахунок: UA0005719, призначення платежу: оплата судового збору за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Водночас реквізити рахунку: НОМЕР_1 визначені для сплати судового збору до Іллічівського районного суду м. Маріуполя.

Як зазначає представник позивача, у провадженні Іллічівського районного суду м. Маріуполя з 2021 року перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Проте справа не була розглянута по суті, оскільки м. Маріуполь було окуповано. При цьому ще 22.02.2022 року позивачка продала спірне нерухоме майно, а саме будинок, тому предмет нового позову, який було подано позивачем до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, не стосується нерухомого майна. А згодом на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2023 року матеріали справи було передано на розгляд за територіальною підсудністю до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Водночас суд зазначає, що статтею 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів.

Отже, позивачем сплачено судовий збір не за місцем розгляду справи.

Верховний Суд своїм розпорядженням від 06.03.2022 року №1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Іллічівського районного суду м. Маріуполя на Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Водночас судовий збір позивачем сплачувався на реквізити рахунку для сплати судового збору Іллічівського районного суду м. Маріуполя ще у вересні 2021 року, а до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя позивач звернулась у 29.12.2022 року, ухвалою суду Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2023 року матеріали цивільної справи були передані до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Питання щодо сплати судового збору за подання позовної заяви урегульовано главою 1 ЦПК України та Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі Закон).

Відповідно до положень ст. 1, ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ від 17.10.2014 року за № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 136 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до п. 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яку подано фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 9 ст. 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року становить 2481 гривень 00 копійок.

Так, позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідача, які мають одночасно майновий та немайновий характер. Водночас позовні вимоги про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації частки вартості транспортного засобу, та про визнання грошових коштів спільною сумісною власністю та стягнення 1/2 частки всіх грошових коштів, що є спільною сумісною власністю, є пов`язаними позовними вимогами.

Тому позивачу слід сплатити судовий збір як за дві позовні вимоги майнового характеру, а саме за позовні вимоги про стягнення грошової компенсації частки вартості транспортного засобу у розмірі 330224,50 грн, та про стягнення 1/2 частки всіх грошових коштів, що є спільною сумісною власністю, у розмірі 1489005,23 грн.

Так, з огляду на вимоги пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розрахунок судового збору слід здійснювати за такою формулою: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто 2481,00 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (тобто 868 350 грн), враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 року становить 2481,00 грн.

Отже, позивачу слід сплатити судовий збір за подання позовної заяви, виходячи з ціни позову 1819229,73 грн (330224,50 грн + 1489005,23 грн = 1819229,73 грн), за таким розрахунком: 1819229,73 грн х 0,01 = 18192,30 грн. При цьому за наявності підстав для звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору позивачу слід надати суду відповідні докази на підтвердження наявності таких підстав, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд, вирішуючи питання щодо залишення без руху позовної заяви, також керується практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У свою чергу, суд звертає увагу позивача на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна залишити без руху.

Встановити позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Визначені недоліки позовної заяви позивачу усунути шляхом надання суду:

- виправленої редакції позовної заяви з зазначенням: інформації щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви;

- доказу надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів;

- оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 18192,30 грн, який підлягає перерахуванню на наступний рахунок: отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Центр.р/ 22030101 , код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155 , банк отримувача казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0004631, код класифікації доходів бюджету 22030101; призначення платежу судовий збір, за позовом ________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, або доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Копію ухвали направити позивачу.

Суд роз`яснює позивачу, що у випадку, якщо недоліки заяви не будуть усунені у зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.М. Ханієва