ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» березня 2023 року

м. Харків

справа № 638/3219/22

провадження № 22ц/818/283/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року в складі судді Семіряд І.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_2 з 20 лютого 2016 року перебуває у шлюбі, від якого вони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що сімейне життя з відповідачем не склалось, між ними немає порозуміння, у них різні погляди на життя та вподобання. Останні шість місяців вони не підтримують шлюбні стосунки, не спілкуються, не ведуть спільне господарство та спільний бюджет. Відповідач живе своїм особистим життям та не проявляє намірів щодо збереження шлюбу. Примирення є неможливим, недоречним і суперечить інтересам обох з подружжя. Спору щодо місця проживання дитини, її утримання та щодо поділу майна наразі немає.

Просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 141, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено; шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 лютого 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №141- розірвано; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та направити справу до Оболонського районного суду м. Києва за встановленою підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки тому, що відсутність спільного проживання останні шість місяців є вимушеним заходом безпеки, адже у зв`язку з воєнним станом позивачка з їхнім сином отримали тимчасовий прихисток в Італії та мешкають там. Подання позову пов`язано зі стресом, викликаним бойовими діями та вимушеним переїздом. Судом не взято до уваги наявність малолітньої дитини, не враховано її інтереси та не зазначено, з ким вона залишиться проживати. Судом не надано строку на примирення, його позбавлено можливості налагодити стосунки з дружиною та зберегти сім`ю. Позов задоволено формально. Також судом розглянуто справу з порушенням правил підсудності.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду Котелевець А.В. від 23 листопада 2022 року витребувано зазначену справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 12 грудня 2022 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду Котелевець А.В. від 21 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано йому строк 10 днів для доплати судового збору у розмірі 105,00 грн з дня отримання копії цієї ухвали.

Вказаний судовий збір сплачено.

05 січня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду без змін. Вказала, що апеляційна скарга подана відповідачем виключно з метою процесуальних зловживань та затягування набрання рішенням суду законної сили, а не з метою збереження шлюбу. Позивачка надала свої пояснення у позовній заяві щодо реальних відносин між сторонами і не бажає збереження шлюбу. Вона налагоджує свій побут на новому місці. У сторін давно відокремлене життя та затягування розлучення суперечить її інтересам.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 січня 2023 року у складі колегії суддів: Котелевець А.В., Бурлака І.В., Яцина В.Б. відкрито апеляційне провадження у справі.

13 лютого 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано у провадження головуючого судді Бурлака І.В. та ухвалою від 14 лютого 2023 року справу призначено до розгляду.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах , що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для розірвання шлюбу між сторонами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 20 лютого 2016 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №141 (а. с. 9).

Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10).

Місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом у його паспорті та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30 серпня 2022 року, сформованою на запит суду першої інстанції (а. с. 7, 28).

Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Отже шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені. Подальше сімейне життя чоловіка і дружини та збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, порушуватиме його законні права та інтереси і суперечитиме вимогам закону.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 369/7035/18, провадження № 61-1658св20.

На підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Посилання ОСОБА_2 на те, що відсутність спільного проживання останні шість місяців є вимушеним заходом безпеки, адже у зв`язку з воєнним станом позивачка з їхнім сином отримали тимчасовий прихисток в Італії та мешкають там; що подання позову пов`язано зі стресом, викликаним бойовими діями та вимушеним переїздом, не можуть бути взяті до уваги, зважаючи на те, що позивачка не має бажання зберігати шлюб та чітко висловила у позовній заяві та відзиві на апеляційну скаргу свій намір його розірвати.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що судом не взято до уваги наявність малолітньої дитини, не враховано її інтереси та не зазначено, з ким вона залишиться проживати, судова колегія відхиляє, оскільки сама по собі наявність дитини не є підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу. Вимог щодо визначення місця проживання дитини у даній справі не заявлено. ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, якщо між сторонами виникне відповідний спір.

Твердження ОСОБА_2 щодо того, що судом не надано строку на примирення, його позбавлено можливості налагодити стосунки з дружиною та зберегти сім`ю, позов задоволено формально, судова колегія також відхиляє, адже надання сторонам строку на примирення є правом суду, а не обов`язком. У позовній заяві позивачка заперечувала проти надання строку на примирення, вважала його неможливим. Справа перебувала у провадженні суду тривалий час, та будь-яких відомостей щодо примирення подружжя протягом цього часу до суду не надходило.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що судом розглянуто справу з порушенням правил підсудності, не заслуговують на увагу, адже позов подано з дотриманням правил частини 1 статті 27 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання відповідача - АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до юрисдикції Дзержинського районного суду міста Харкова.

Фактичне проживання та робота відповідача у м. Києві не має правового значення, оскільки положеннями ЦПК України передбачене звернення до суду саме за зареєстрованим, а не фактичним місцем проживання чи перебування особи. Доказів про реєстрацію в установленому законом порядку місця проживання або перебування ОСОБА_2 у м. Києві чи за іншою адресою, відмінною від адреси: АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.

Отже, доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.