Справа № 216/3598/21
провадження 2/216/401/23
РІШЕННЯ

іменем України

02 березня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні місцевого суду в місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ», товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ», товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПОЗИКА», товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРЗА» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору,-

встановив:

Представник позивача, адвокат Новак А.М. звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.02.2021 між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» за допомогою електронних пристроїв, в мережі інтернет, було укладено кредитний договір №00-2638889. Позивач з правилами надання грошових коштів у кредит детально не був проінформований, текст кредитного договору у позивача відсутній, у зв`язку з чим, на адресу відповідача ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» позивач направив запит з проханням надити відповідь, як саме укладався договір та яким чином був підписаний. У відповіді на запит було зазначено, що договір позики укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Крім цього, позивачу відомо, що існують кредитні відносини без фактичної наявності у споживача текстів, номерів та дат укладання відповідних договорів, а саме з: ТОВ «АВЕНТУС Україна», ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО», ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «СОС КРЕДИТ», ТОВ «УКРПОЗИКА», ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА». На адресу вказаних установ позивачем було скеровано відповідні заяви з проханням надати копії кредитної справи, договору про споживчий кредит, а також надати відповідь, як саме укладався договір та яким чином був підписаний (електронний підпис чи власноруч). Відповіді на заяви позивач не отримав.

З урахуванням наведеного, позивач просить визнати недійсними кредитні договори, укладені між ним та відповідачами, посилаючись на те, що відповідачами не було додержано усіх вимог, щодо письмової форми правочину, відповідно до ст. 207 ЦК України, також, дані кредитні договори, у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» містять неконкретні, незрозумілі та непрозорі істотні умови, споживач взагалі з текстом та положеннями договору неознайомлений. До того ж, позивач не надавав своєї письмової згоди на використання під час укладання правочинів, факсимільного відтворення свого підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання електронного підпису, або іншого аналога власноручного підпису.

У судове засідання позивач не з`явився, його представник, адвокат Павленко В.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Разом з цим, у матеріалах мається клопотання представника позивача від 02.05.2022 про повернення до стадії підготовчого судового засідання у справі, мотивоване тим, що судом не було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів, в якому ставилось питання про витребування у відповідачів усіх укладених з позивачем кредитних договорів. Проте, суд не вбачає підстав для повернення до стадії підготовчого судового засідання та задоволення клопотань позивача та його представника, оскільки станом на дату подання клопотання (02.05.2022) усі документи, які просив витребувати позивач, надійшли до суду разом з відзивами відповідачів.

Представники відповідачів ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА», ТОВ «АВЕНТУС Україна», ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» у судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали відзиви, в яких просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що дії позивача направлені на введення суду в оману щодо дійсних обставин отримання кредитних коштів, вважають, що позивач зловживає своїми процесуальними правами на підтвердження чого надали докази укладання кредитних договорів в електронній формі та копії кредитних справ позивача.

Представники відповідачів ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО» та ТОВ «УКРПОЗИКА», правонаступником якого є ТОВ «Юридична компанія Дія-Актив», у судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали відзиви, в яких просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті обставини, що станом на дату звернення до суду з позовною заявою, будь-які відкритті кредитні договори з позивачем в установах відсутні, отже предмет спору в частині вимог до ТОВ «Фінансова компанія «ДІНЕРО» та ТОВ «УКРПОЗИКА», відсутній.

Представник відповідача ТОВ «МІЛОАН» у судове засідання не з`явився, надав відзив, в якому просив залишити позовну заяву без руху, у зв`язку з несплатою позивачем судового збору та не зазначенням у позовних вимогах номеру та дати укладання кредитного договору саме з ТОВ «МІЛОАН». Додатково зазначив, що між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем укладено 2 договори про споживчий кредит, копії яких додаються до відзиву.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, в частині, що стосуються питання виконання зобов`язань за кредитним договором, а також положеннями Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.02.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №75, згідно з умовами якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 7329,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 405,14% річних, з кінцевим терміном повернення до 24.03.2021 (а.с. Том 1 73-78).

Крім цього, 04.03.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «Фінансова компанія «ФОРЗА» було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №9 згідно з умовами якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 7700,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 365% річних, з кінцевим терміном повернення до 02.04.2021 (а.с. Том 1 85-90).

Також, 10.03.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «АВЕНТУС Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту №3797820, згідно з умовами якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1,90% в день, строк кредитування становить 30 днів (Том 1 а.с. 106-109).

Окрім цього, 03.02.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту №1530549, згідно з умовами якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 9800,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1,90% в день, строк кредитування становить 30 днів (Том 1 а.с. 177-182).

Крім цього, 05.03.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «МІЛОАН» було укладено договір про надання споживчого кредиту №100789056, згідно з умовами якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 6000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1,00% в день, строк кредитування становить 30 днів, до 04.04.2021 (Том 2 а.с. 35-45).

Поряд з цим, 15.03.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «МІЛОАН» було укладено договір про надання споживчого кредиту №4770430, згідно з умовами якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1,00% в день, строк кредитування становить 30 днів, до 04.04.2021 (Том 2 а.с. 46-56).

19.02.2021 між позивачем та відповідачем ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» було укладено кредитний договір №00-2638889, згідно з умовами якого позивач отримав кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 1,00% в день, строк кредитування становить 30 днів (Том 2 а.с. 155-163).

З документів, наданих відповідачами встановлено, що зазначені Кредитні договори були укладені за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному веб-сайті Товариств. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариств Позичальник ОСОБА_1 надав всі необхідні відомості, шляхом заповнення обов`язкових реквізитів Кредитного договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає Закону України «Про захист персональних даних» та рекомендаціям Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо застосування положень цього Закону. Враховуючи те, що договори укладалися відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», то примірник Кредитного договору був наданий Позичальнику в його особистому кабінеті на сайті Товариств. Крім цього, на сайті Товариств розміщено Правила надання грошових коштів у позику онлайн. Заповнюючи Заявку, Позичальник, надає згоду на обробку Товариством своїх персональних даних, а також на те, що Товариство має право звернутись за інформацією про фінансовий стан Позичальника або іншою інформацією, яка необхідна для прийняття рішення про надання кредиту. Кредитний договір укладається в електронному вигляді в Особистому кабінеті. При цьому, Заявник має технічну можливість прийняти умови Кредитного договору, або відмовитись від них. Після ознайомлення з умовами Кредитного договору, у випадку підтвердження Заявником згоди із зазначеними умовами, йому на телефон надсилається одноразовий ідентифікатор, який в подальшому вноситься у відповідне поле для підпису на сайті Товариства. Таким чином Заявник акцептує оферту електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого Кредитний договір вважається укладеним. Після укладання сторонами кредитного договору та переведення коштів на вказану Позичальником банківську карту, другий примірник Кредитного договору направляється на електронну адресу Позичальника. Кредит видається шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на картковий рахунок клієнта, зазначений в Заявці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Між тим у статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Пунктом 20 цієї частини передбачено, що ідентифікація особи - процедура використання ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, в результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи;

Частиною 1 ст. 14 цього Закону визначено, що електронна ідентифікація здійснюється за допомогою засобів електронної ідентифікації, що підпадають під схему електронної ідентифікації, затверджену Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Статтею 12 цього Закону визначено форми підписання електронного правочину:

- електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, позивач не заперечує факт укладання ним вищезазначених кредитних договорів, а лише вказує на недодержання відповідачами вимог, щодо письмової форми правочину, також вважає, що дані кредитні договори, у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» містять неконкретні, незрозумілі та непрозорі істотні умови, споживач взагалі з текстом та положеннями договору неознайомлений. До того ж, позивач не надавав своєї письмової згоди на використання під час укладання правочинів, факсимільного відтворення свого підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання електронного підпису.

Проте, зважаючи на вище викладене, суд не погоджується з такими твердження позивача з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Поряд з цим, Позивач є дієздатною особою, яка в повній мірі має можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними, розуміти наслідки вчинення певних дій та можливість відмовитись від вчинення таких дій, що будуть суперечити його інтересам. Тим більше, особа, яка бажає оформити онлайн кредит є вільною у виборі саме того виду кредиту, який підходить їй. Оформлення кредиту онлайн, через веб-сайт Відповідачів є в повній мірі добровільним, немає жодного тиску на особу. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених норм процесуального закону вбачається, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договорів недійсними не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не обґрунтовують необхідність задоволення позову.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожний аргумент позивача, оскільки підстави для задоволення позову відсутні.

Отже, у даному випадку позивачем не надано до суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, та вони підтверджували обставини порушення відповідачами прав позивача, як споживача кредитних послуг, саме на тих умовах які заявлені позивачем, що є наслідком відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 205, 626, 1055 ЦК України, 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 258-259, 263, 265, 268, 354-355 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ», товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», товариства з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ», товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПОЗИКА», товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРЗА» про захист прав споживачів та розірвання кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ», , місце (знаходження): м. Київ, вул. Федорова Івана, 64/16; Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна», , місцезнаходження: м. Київ, пр. Перемоги, 90А; Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДІНЕРО», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Сурикова, 3А; Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Багоутівська, 17-21; Товариство з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Почайнинська, 23; Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРПОЗИКА», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Сурикова, 3А; Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА Україна», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25/318; Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінасова компанія «ФОРЗА», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Гетьмана Вадима, 6А/А6-03.

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ