Дата документу 15.03.2023 Справа № 335/7222/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №335/7222/21 Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження №22-ц/807/790/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року про відмову у забезпеченні позову, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною та визначення годин спілкування, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про усунення перешкод у спілкуванні із дитиною та визначення годин спілкування.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 перебував з 19 серпня 2017 року у шлюбі з ОСОБА_4 , від якого у сторін народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 23 січня 2018 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірваний, шлюбні відносини між сторонами були припинені під час вагітності. ОСОБА_4 перебуваючи на п`ятому місяці вагітності переїхала до своїх батьків до м. Марганець. Після нароження дитини, ОСОБА_4 чинила перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, тому просить суд зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити наступний порядок зустрічей дитини з батьком без присутності матері: кожний вівторок та четвер з 16-00 год до 19-00 год; кожні перші та треті вихідні місяця за місцем проживання батька з 10-00 год. суботи та по 17-00 год неділі; половину днів під час останніх, зимових та весняних канікул та 45 днів під час літніх канікул за місцем проживання батька, або в будь якому іншому місяці на території України або за її межами з метою оздоровлення та відпочинку дитини; в інший час батько має право безперешкодно спілкуватися з донькою протягом усього тижня, в денний час по телефону та за допомогою засобів відеозв`язку; сторона з якою разом знаходяться дитина згідно встановленого графіку разом із дитиною має право самостійно визначити місця відвідування культурно-масових заходів, дозвілля, відпочинку. Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити наступний порядок зустрічей дитини з бабусею та дідом, кожні перший та третій вівторок місяця з 10-00 год до 19-00 год, без присутності матері. Зобов`язати ОСОБА_7 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при відвідуванні дитячих центрів чи дитячого садочку, або інших розважально-виховних закладах, а пізніше школи без порушення графіку чи умов перебування там дитини. Перші три місяці після набрання чинності рішення суду зістрічі ОСОБА_5 з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 проводити в присутності психолога чи представника Служби (управління) у справах дітей.

Під час розгляду справи, у лютому 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із клопотанням про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що з квітня 2021 року відповідач скоротила та значно обмежила спілкування батька з дитиною. З червня 2021 року всі зустрічі батька з дитиною проходили виключно у присутності третіх осіб у вкрай напруженій та конфліктній атмосфері. З 24 лютого 2022 року після введення в Україні режиму воєнного стану, ОСОБА_4 взагалі повністю обмежила спілкування ОСОБА_1 з донькою. ОСОБА_1 не мав змоги дізнатись, де саме знаходиться його дитина. За місцем проживання дитини немає. Не можливо додзвонитися до ОСОБА_4 .. Поштові відправлення повертаються як не вручені. Вже більше року батько не бачив доньку. ОСОБА_4 та її представник не з`являються до суду, подаючи заяви про відкладення розгляду справи, що затягує судовий процес. На думку позивачів, тривала перерва у спілкування дівчинки з родичами не сприяє налагодженню психоемоційного контакту між сторонами, дитина має зростати у добрій, гармонійній атмосфері, має знати родичів як з боку матері, так і збоку батька. Подальше обмеження позивачів у спілкуванні з дитиною призведе до того, що дитина зростатиме у хибних уявленнях про батька та бабусю з дідусем, призведе до розриву відносин між ними, а після винесення рішення суду про встановлення порядку зустрічей з дитиною буде важче відновити та налагодити контакт через тривалу відсутність спілкування. На теперішній час дитина разом з матір`ю перебуває в Україні, але ОСОБА_1 не має можливості побачити дитину або поспілкуватись з нею по телефону чи месенджеру, він не знає, де проживає його дитина, які дошкільні заклади відвідує, який стан її здоров`я.

На підставі вищевикладеного, просили суд зобов`язати ОСОБА_4 забезпечувати спілкування малолітньої дитини ОСОБА_5 за допомогою відео дзвінків у месенджерах на вибір Viber, Telegramабо WhatsApp по номеру телефону НОМЕР_1 , чи за допомогою програм Skypeабо Zoomз батьком ОСОБА_1 , з дідусем ОСОБА_2 , бабусею ОСОБА_3 два рази на тиждень, кожного вівторка або середи з 17-00 до 18-00, та кожної суботи або неділі з 16-00 до 17-00, починаючи з дати постановлення ухвали і до набрання законної сили рішенням суду у справі №335/7222/21.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжя від 03 лютого 2023 року та задовольнити заяву про забезпечення позову по справі №335/7222/21 у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є відсутність у судовому рішенні посилань на докази, які викликали у суду переконання у неможливості забезпечення позову, та припущення судом можливої відсутності інтернету у відповідача.Також у скарзі зазначено, що систематичне та регулярне спілкування на відстані по телефону дозволить налагодити відносини та у подальшому перейти до особистих зустрічей без будь-якої травматизації дитини. Саме з метою підтримання зв`язку між дитиною та її рідними необхідно забезпечити позов та зобов`язати відповідача забезпечити регулярний відеозв`язок дитини з рідними, оскільки відповідач вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду. Не маючи спілкування з дитиною, апелянт має побоювання щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про визначення способу участі батька дитини у її житті.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судового засідання відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства (а.с. 86-88) до апеляційного суду не з`явилися. На адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, апеляційну скаргу просять задовольнити (а.с.83).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами по цій справі не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим позивачами способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду саме у вказаній позовній заяві про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною.

З таким висновком погоджується апеляційний суд виходячи з наступного.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, "попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано.

Відповідно до Правила 17.1 «Попередні заходи та охоронні заходи», що закріплено у Правилах міжнародного цивільного процесу ALI/UNIDROIT, суд може вжити попередній захід для того, щоб обмежити поведінку сторони чи іншої особи або змусити її до поведінки у випадках, коли необхідно зберегти можливість надання ефективного засобу судового захисту до ухвалення остаточного судового рішення або ж для того, щоб підтримати або іншим чином врегулювати існуючу ситуацію (status quo).

Консультативна рада європейських суддів у своєму Висновку від 24 листопада 2004 року № 6 «Про справедливий судовий розгляд у розумні строки і роль судді у судовому процесі з урахуванням альтернативних способів вирішення спорів» визначила, залежно від мети, два види попередніх заходів, які можуть бути застосовані судом: 1) заходи, спрямовані на забезпечення виконання рішення (наприклад, накладення арешту або "замороження активів"); 2) засоби тимчасового врегулювання ситуації (наприклад, у сімейних спорах).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження 3 12-90гс20) вказано, що "під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами".

Судом встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування (а.с.1-9).

Предметом позову є усунення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вчиняються матір`ю дитини ОСОБА_4 із визначенням відповідних годин побачень для спілкування з дитиною, проведення спільного дозвілля, в тому й числі, що в інший час батько має право безперешкодно спілкуватися з донькою протягом усього тижня, в денний час по телефону та за допомогою засобів відеозв`язку

Заявник при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову посилався на те, що дії ОСОБА_4 є систематичними та недобросовісними, оскільки остання, проживаючи разом з дитиною, вчиняє вплив на її психіку та навіює негативне ставлення до батька дитини, не маючи на це жодних підстав. У подальшому після винесення рішення суду та його оскарження у судах вищих інстанцій дитина стане ще старшою та, не маючи регулярного та вільного спілкування з батьком, матиме про нього уявлення лише зі слів матері, а зважаючи на її негативне ставлення до позивача та його батьків дитина і далі перейматиметься безпідставні побоювання, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визначення способу участі дитини у її житті.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

У постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Апелянт, посилаючись на тривалий розгляд справи та відсутність спілкування з дитиною, стверджує про можливе утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про визначення способу участі батька дитини у її житті.

Матеріали справи не містять доказів необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача забезпечувати спілкування дитини з батьком, дідусем та бабусею за допомогою відео дзвінків, а самі лише посилання на утруднення чи неможливість виконання ймовірного судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними та допустимими доказами, не є достатньою підставою для задоволення вищевказаної заяви. Заява про забезпечення позову та додані до неї документи стосуються фактично вжиття батьком дитини ОСОБА_1 заходів щодо встановлення місцезнаходження дитини. Також заява про забезпечення позову не містить мотивів з приводу того, яким чином не покладення на відповідача ОСОБА_4 вказаних у заяві обов`язків до ухвалення рішення унеможливить його виконання щодо встановлення графіку участі у вихованні дитини.

Реалізація позивачем права на підтримання емоційних контактів, особистих відносин, спілкування з дітьми може бути забезпечена дотриманням судом розумних строків розгляду справи. На обставини, які унеможливлюють розгляд справи в установленому ЦПК України порядку не посилається.

Наведене узгоджується із висновами Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 березня 2019 роу у справі № 759/119/18.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_4 наразі має змогу забезпечити спілкування дитини з позивачами у спосіб, зазначений у заяві про забезпечення позову, зважаючи на те, що суду на даний час не відомо, у яких умовах проживає наразі дитина із матір`ю, чи є у них доступ до мережі Інтернет та до можливості забезпечити зв`язок у дні, які зазначено у заяві про забезпечення позову.

Крім того, дослідивши матеріали справи, судова колегія також доходить до висновку, що забезпечення позову способом, застосування якого просить заявник, фактично вирішить питання щодо позову шляхом його задоволення без розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Крім того, у абзаці 1 частини десятої статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи те, що предметом позову, заявленого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення годин спілкування, в тому й числі, що в інший час батько має право безперешкодно спілкуватися з донькою протягом усього тижня, в денний час по телефону та за допомогою засобів відеозв`язку,а способом забезпечення позову позивачі також визначили зобов`язання матері дитини забезпечувати спілкування останньої з позивачами за допомогою відео дзвінків з визначенням годин спілкування, колегія суддів вважає, що обраний позивачами вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам.

При цьому, забезпечення позову шляхом надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 можливості безперешкодного спілкування дитиною ОСОБА_5 два рази на тиждень, кожного вівторка або середи з 17:00 до 18:00, та кожної суботи або неділі з 16:00 до 17:00 по своїй суті включає у себе усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

З огляду на зазначене, заява про забезпечення позову є необґрунтованою, обраний позивачами вид забезпечення позову є тотожним позовним вимогам, відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висноку, що заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, оскільки зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, виклавши в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року без змін.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 лютого 2023 року про відмову у забезпеченні позову у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 16 березня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.