ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1416/23 Справа № 243/2594/22 Суддя у 1-й інстанції - Старовецький В.І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач: Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2022 року, ухваленого суддею Старовецьким В.І. в місті Слов`янськ Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.01.2022 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі №200/15047/21, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії на підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року №33/25-2655, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонд) України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії па підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року №33/25-2655, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум та висновків суду викладених у рішенні.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду набуло законної сили, видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Вважає, що відповідач, всупереч вимогам законодавства допустило прийняття незаконного рішення, позивачу довелось звертатись до судових та інших державних органів для захисту своїх прав. Протиправні дії відповідача призвели до того, що позивачу не було призначено пенсію за віком на пільгових умовах, тобто органом державної влади порушено гарантовані Конституцією України та законами України право на соціальний захист, право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло, право на державне пенсійне забезпечення, право на мирне володіння майном.

Вказує на те, що у зв`язку з порушенням його прав відповідачем, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, пов`язаному з тим, що він маючи достатній пільговий стаж та необхідний вік для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, був позбавлений отримувати забезпечену та гарантовану Державою пенсію на протязі тривалого часу з дня подання заяви про призначення пенсії (як встановлено судом у справі 200/15047/21 відповідач отримав його заяву про перерахунок пенсії 16.09.2021 року, до теперішнього часу пенсія йому не призначена). Тобто більше двох з половиною років він був позбавлений права на належний соціальний захист та позбавлений пенсійних виплат у старості.

Зазначає, що протиправними діями відповідача були порушені його звичайні життєві зв`язки, оскільки він вимушений був звертатися за консультаціями до юристів, а потім до судових органів та до виконавчої служби за захистом своїх прав, тобто докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав.

Вказує на те, що порушення його прав носить триваючий характер більше двох з половиною років. Весь цей період він відчував постійний стрес, напругу, пригнічення з приводу свавілля, яке застосовано державним органом до нього.

Посилається на те, що оскільки відповідач протиправно належно не виконав покладених на нього повноважень, це порушило його майновий інтерес у розмірі пенсійних сум за період з 01 грудня 2019 року по теперішній час, які позивач не отримав вчасно з вини відповідача. Ця сума є для позивача значною шкодою, зважаючи на те, що він проживає в зоні проведення активних бойових дій.

З урахуванням того, що відповідачем у результаті протиправної поведінки порушені гарантовані Конституцією України, законами України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, її права: 1) право на соціальний захист (ст.46 Конституції України); 2) право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48 Конституції України); 3) право на державне пенсійне забезпечення (ЗУ «Про пенсійне забезпечення»); 4) право мирно володіти своїм майном (ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), то розмір відшкодування за кожне порушене право людини і громадянина, яке було гарантоване державою, але порушене органом державної влади, позивач оцінює у розмірі гарантованої державою мінімальної заробітної плати, яка встановлена ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік» (6500 грн.).

Отже, розмір моральної шкоди, якого він зазнав, позивач оцінює у 26 000 грн. (6500 грн. х 4 порушених права). У зв`язку з викладеним, просив відшкодувати йому моральну шкоду, завдану протиправним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії та стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на свою користь 26 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задоволені частково.

Стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , завдану моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) шляхом списання коштів державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення і закрити провадження у справі.

При цьому, скаржник, посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 у справі №757/70264/17-ц та у постанові від 05 червня 2019 у справі №686/23445/17 та вказує на те, що спір у даній справі повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, тому провадження по справі підлягає закриттю в порядку ст.255 ЦПК України, оскільки спір не підоягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди здоров`ю, чи завдання інших втрат немайного характеру з яких можливо обрахувати розмір компесанції та характер і обсяз моральних страждань, матеріальні витрати понесені позивачем, а сам факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.01.2022 року Донецьким окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі №200/15047/21, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення перерахунку відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії на підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року №33/25-2655, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонд) України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії на підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року №33/25-2655, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум та висновків суду викладених у рішенні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протягом 30 днів з дня отримання копії даної ухвали подати до суду звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року по справі №200/15047/21.

01 серпня 2022 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №200/15047/21 виданого 01 липня 2022 року про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пенсії па підставі довідки, виданої Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області від 25.08.2021 року №33/25-2655, починаючи з 01.12.2019 року, з урахуванням фактично виплачених сум та висновків суду викладених у рішенні.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року у справі № 200/15047/21 повернуто заявникові.

Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області від 01 жовтня 2022 року перераховано пенсію ОСОБА_1 на підставі рішення суду від 17 січня 2022 року. Відповідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії сума виплати пенсії ОСОБА_1 у період з грудня 2019 року по вересень 2022 року становить 128920,81 грн. Вказане підтверджується довідками наданими в якості доказів відповідачем.

Тобто фактично рішення Донецького окружного адміністративного окружного суду №200/15047/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, в частині перерахунку пенсійних виплат виконано відповідачем 01 жовтня 2022 року, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області наданої до відзиву.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі виходив з того, що протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягали у незаконній відмові у призначенні пенсії, на яку позивач має право, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили позивачеві заподіяно моральну шкоду, яку необхідно стягнути з Державного бюджету України на користь позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер та обсяг заподіяної моральної шкоди, тривалість часу її заподіяння, вартість майна, якого відповідач позбавив позивача внаслідок тривалої бездіяльності та з урахуванням вимог розумності і справедливості визначив до стягнення розмір моральної шкоди у сумі 10000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в судовому рішенні і погоджується з визначеним розміром відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумарність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що "застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування".

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що "згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення."

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно ч.1 ст.107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280визначено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.25 Бюджетного кодексу України державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Частиною 2 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845(далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №750/1591/18-ц вказано, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.

В постанові Верховного Суду від 09 лютого 2021 року по справі №425/793/19 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені та які завдали особі моральної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції було встановлено, що фактично рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року було виконано Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області 01 жовтня 2022 року, тобто позивач протягом тривалого часу очікував фактичне виконання судового рішення, відчуваючи негативні емоції, що призвело до моральних страждань позивача та є підставою для відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів відхиляє доводи сторони відповідача щодо недоведеності позивачем спричинення йому моральної шкоди.

Доводи відповідача про те, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів вважає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу.

Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених фуекцій.

Пунктом 7 частиною 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Пунктом 1 частиною 2 статті 19 КАС України до компетенції адміністривних судів віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Предметом позову у справі, що переглядається є відшкодування моральної шкоди, а підставою позову є встановлені рішенням суду незаконні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, які полягали у незаконній відмові у призначенні пенсії, на яку позивач мав право, тобто у даному випадку спір в розумінні положень п.1 ч.2 ст.19 КАС України не віднесено до компетенції адміністративних судів і розглядається в порядку цивільного судочинства, а відтак відсутні підстави для застосування положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та закриття провадження у справі.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: