2/465/1541/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23.03.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за період з травня 2013 року по травень 2022 року у розмірі 2 735 775,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.09.2013 шлюб між нею та відповідачем розірвано. У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із ОСОБА_1 тазнаходиться на її утриманні. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22.07.2013 також вирішено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки в розмірі 1500,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення про стягнення аліментів відповідачем не виконується. Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, загальна сума заборгованості за аліментами боржника станом на червень 2022 року становить 165 000,00 грн. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача пеню за зазначений період, у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 196 СК України.

Відповідач подав до суду відзив, у якому позовні вимоги заперечив. Вказав, що не знав про існування судового рішення з приводу стягнення з нього аліментів до 16.06.2021 року. ОСОБА_1 ввела суд в оману, щодо місця його проживання в м. Львів, вказавши свою адресу у позовній заяві про стягнення аліментів, у той час коли він вже проживав у м. Одеса, та не мав жодної можливості дізнатися про справу № 465/5005/13-ц. Позивач мала можливість повідомити його про розгляд справи про стягнення аліментів або про рішення суду але, вона жодним чином про це не повідомила. Мотиви позивачки йому не відомі, але такі її дії призвели до тяжких майнових наслідків для нього. Про виконавче провадження його також повідомлено не було. Відомості про дату народження та місце його проживання у матеріалах виконавчого провадження були зазначені невірно, внаслідок цього з часу відкриття виконавчого провадження 09.04.2014 року по 26.03.2021 року Головним державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харко Марією Михайлівною не було вчинено жодної дії щодо належного повідомлення відповідача стосовно сплати аліментів, наявності боргу. В Реєстрі боржників інформація саме про нього також була відсутня, дізнатися про борг він не мав жодної можливості. Зазначає, що ніколи не ухилявся від сплати аліментів, не мав умислу не забезпечувати дитину, у квітні 2021 року на прохання доньки придбав для неї мобільний телефон. При цьому, його дані завжди були відомі позивачу, а тому він не є винним у несплаті аліментів. Після того, як він дізнався про існування боргу, у вересні 2022 року сплатив 162 000,00 грн. заборгованості за аліментами, згідно з наявним розрахунком заборгованості; 16 200, 00 грн. - виконавчого збору, 81 000, 00 грн. - штрафу та 3600,00 грн. - аліментів. Загальна сума сплачених ним коштів становила 262 800,00 грн. Вказані кошти змушений був взяти в борг, що стверджується договором позики від 16.09.2022. Відповідно до довідки державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №57756/28 станом на 27.09.2022 заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом № 2/465/2399/19 виданим 12.08.2013 року у нього відсутня. Просив врахувати, що на його утриманні знаходяться ще дві малолітні дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім цього, вказав, що при розрахунку пені за несплату аліментів позивачем порушено вимоги ст.196 СК України, оскільки гранична сума пені не може перевищувати 100% заборгованості, яка у даному випадку складає 162 000,00 грн.

У подальшому відповідач подав заяву, у якій просив суд стягнути з нього на користь позивача лише 10 000,00 грн. пені за несплату аліментів.

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого доводи, на яких базується відзив відповідача є безпідставними, не спростовують наведені позивачем у позові обставини. Відповідач хоч і вважає позовні вимоги протиправними, проте вважає що такі можуть бути задоволені в повному обсязі. Відповідач заперечує проти розрахунку пені по аліментах, який наведено у позовній заяві проте не надає жодного свого розрахунку який він вважає вірним. При цьому, будучи громадянином Азербайджанської республіки, він проживає вже понад 12 років в Україні та часто змінював адреси свого місця проживання, про зміну яких ніколи не повідомляв позивача. Просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 15.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

02.02.2023 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено розгляд справи по суті.

Сторони подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

На підставі положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст. 7 СК України).

Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.614 ЦК України, особа яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 ч.1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Сімейним кодексом України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Відтак, у такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч.1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.09.2013 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

У шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим Посольством України в Азербайджанській республіці.

22.07.2013 Франківським районним судом м. Львова ухвалено заочне рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , 2009 року народження, в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 29.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання судового рішення, 12.08.2013 Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №2/465/2399/13 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 29.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харко Марії Михайлівни від 09.04.2014 відкрито виконавче провадження №42899517.

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, заборгованість відповідача за аліментами станом на червень 2022 року становить 165 000,00 грн.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідач не сплачує аліменти.

Як видно з долучених відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження, 04.10.2016 головним державним виконавцем Франківськоговідділудержавної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харко Марією Михайлівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постановою в.о. заступника начальника Франківськоговідділудержавної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харко Марії Михайлівни від 07.08.2020 постанова про закінчення виконавчого провадження №42899517 скасована.

Постановою державного виконавця від 11.08.2020 внесено відомості про боржника до Єдиного державного реєстру боржників, підстава: невірно заповнено адресу боржника.

Постановою державного виконавця від 26.03.2021 внесено зміни (доповнення) реєстраційних даних боржника, підстава: заява стягувача про ІПН та дату народження боржника 22.01.1985.

Постановою державного виконавця від 21.04.2021 скасовано виконавчу дію від 11.08.2020 «внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників», у зв`язку з тим, що про боржника ОСОБА_2 неможливо знайти відомості у Єдиному державному реєстрі боржників, відомості внесені повторно.

Відповідно до вказаних матеріалів адресою проживання боржника ОСОБА_2 було зазначено АДРЕСА_1 ; дата народження боржника була зазначена: ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вказані обставини підтверджуються Інформацією про виконавче провадження.

Докази, які б свідчили про те, що створені державним виконавцям документи були скеровані відповідачу чи були ним отримані, в матеріалах справи відсутні, а тому суд знаходить непідтвердженим той факт, що відповідачу було відомо про відкриття виконавчого провадження.

Матеріали справи не містять інших доказів дати отримання відповідачем заочного рішення Франківського районного суду м. Львова про стягнення аліментів від 22.07.2013, ніж 16.06.2021.

Відповідно до долученої відповідачем копії позовної заяви про розірвання шлюбу, яка була подана ним у 2013 році, місцем проживання останнього є АДРЕСА_2 .

З цього слідує висновок, що з 2013 року позивачу було відомо адресу місця проживання ОСОБА_2 , однак протягом всього часу виконавчого провадження позивач жодного разу не зверталася до державної виконавчої служби зі заявами про відоме їй місце проживання боржника, натомість зазначила адресу свого місця проживання як адресу ОСОБА_2 .

Між тим, встановлено, що після отримання інформації про наявність судового рішення з приводу стягнення з відповідача аліментів, останній звернувся до державного виконавця із заявою про передачу матеріалів виконавчого провадження №42899517 за місцем свого проживання.

Наведене стверджується заявою ОСОБА_2 від 18.05.2021, адресованою Франківському відділудержавної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. За змістом заяви, з квітня 2014 року відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , про що було відомо стягувачу ОСОБА_1 .

Вказаного факту позивачем в ході розгляду справи не спростовано.

19.09.2022 відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, станом на серпень 2022 року, відповідач сплатив:

- 162 000,00 грн. заборгованості за аліментами;

- 16 200, 00 грн. виконавчого збору;

- 81 000, 00 грн. штрафу;

- 3 600,00 аліментів.

Загальна сума коштів, сплачених ОСОБА_2 складає 262 800,00 грн., що стверджується відповідними квитанціями АТ «А-Банк» від 19.09.2022.

Відповідно до довідки державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) №57756/28 від 27.09.2022, станом на 27.09.2022 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по сплаті аліментів за ВЛ№ 2/465/2399/19, виданим 12.08.2013 року.

Як зазначив Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 278/725/20 (провадження № 61-690св21), стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що хоча судова справа про стягнення аліментів і була розглянута, проте відповідач довів, що фактично не знав про існування такого судового розгляду, а з часу коли дізнався про існування виконавчого провадження та заборгованості, вжив усіх заходів для сплати аліментів та повністю погасив заборгованість, що свідчить про відсутність обов`язкових умов, визначених ч.1 ст.196 СК України, для стягнення з відповідача неустойки (пені). При вирішенні справи суд також не залишає поза увагою той факт, що відповідач має на утриманні ще дві неповнолітні доньки, кошти на погашення заборгованості були отримані відповідачем у борг.

У той час, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та повністю спростовуються матеріалами справи. Позивачем не доведено, що наведена заборгованість утворилась внаслідок винних дій відповідача.

Оскільки вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не доведена, позов задоволенню не підлягає.

З урахуванням цього, суд не надає оцінки проведеному позивачем розрахунку за прострочення сплати аліментів по ВП № 42899517 на предмет його обґрунтованості, а також, суд не бере до уваги заяву ОСОБА_2 про стягнення з нього на користь позивача 10 000,00 грн., оскільки законних підстав для стягнення з відповідача пені судом не встановлено.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

При поданні позову позивач судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.

Виходячи з вищевказаного, зважаючи на не доведення позивачем обґрунтованості вимог стосовно стягнення пені, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12,81,141,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 27.03.2023 року.

Суддя Марків Ю.С.