Справа № 191/2769/22
Провадження № 2/191/870/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 березня 2023 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Твердохліб А.В.
за участю секретаря Яришевої Н.В.
згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
21.10.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та володінні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений будинок належить позивачу на підставі Свідоцтва про раво на спадщину за заповітом, посвідченим 12.12.2008 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж., зареєстрованим в реєстрі за № 2-3546.
Відповідач по справі є колишнім чоловіком доньки позивача, який зареєстрований у вищезазначеному будинку, але з 2013 року за місцем реєстрації не проживає.
Реєстрація та фактичне не проживання в будинку відповідача порушує право позивача на користування та розпорядження своєю власністю.
Посилаючись на вищевикладнене, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , таким що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
До початку проведення судового засідання позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про підтримання позовних вимог та можливість розгляду справи за її відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився по невідомій суду причині.
Згідно умов та порядку, визначених ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, встановив наступне.
Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.03.2009 року за № 22250967, ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 12.12.2008 року державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж., зареєстрованим в реєстрі за № 2-3546.
Згідно додатку до розпорядження селищного голови №14-р від 11.02.2016 року, відповідно до Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», вулицю Петровського перейменовано на вулюцю Вокзальна.
Згідно копії рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2017 року, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 05 березня 2011 року виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, актовий запис № 10.
Відповідно до копії довідки, наданої центром надання адміністативних послуг виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 2050 від 13.10.2022 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але з 2013 року не проживає за вищевказаною адресою.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач є власником зазначеного вище будинку, реєстрація в ньому відповідача, створює позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні ним, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 319, 391,405 ЦК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя А. В. Твердохліб