Номер провадження 2/754/971/23
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі: представника позивача - Семенченка Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», через представника звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з вищезазначеною позовною заяво Представник Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» (м. Київ, вул. Б.Хмельницького. 16-22), звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення коштів.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 06 квітня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 64/2007.

За умовами п.1.1. Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 5000,00 дол. США. на строк з 05 квітня 2007 року по 04 квітня 2008 р., із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 22 % річних.

Крім того, 06.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 , було укладено договір поруки № 64/2007, згідно якого останній, як поручитель, взяв на себе зобов`язання позичальника, що випливають з кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.11.2009 р. у справі № 2- 4200/2009 позов Банку задоволено повністю. Суд вирішив стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь Банку, заборгованість за кредитним договором № 64/2007 від 06.04.2007 року в сумі 3135,13 дол. США та 13 436 грн., 32 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 384 грн., 55 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., та витрати по оплаті публікації в газеті «Урядовий кур`єр» в сумі 420 грн., а всього 3135, 13 дол. США та 14 270, 87 грн.

Проте, фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2008 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду.

Враховуючи, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У зв`язку з невиконанням Позичальником умов Кредитного договору та Рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до ст. 625 ЦК України Банк має право вимагати від Позичальника/Боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, а саме: заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за рішенням суду (3% річних) за період з 12.03.2017р. по 23.02.2022р. становить 466,15 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ (28,9877 грн. за 1 долар США) складає 13 512,52 гри.

Посилаючись на викладені обставини справи, представником позивача заявлені наступні вимоги: стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» (, яке зареєстроване за адресою: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) заборгованість в розмірі 466,15 дол. США, що в еквіваленті (за курсом НБУ 28,9877 грн. за 1 долар США) становить 13 512,52 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «Укргазбанк» (, яке зареєстроване за адресою: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1) судовий збір у сумі 2481 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, зауважив що рішення Деснянського районного суду від 27.11.2009 року відповідачами виконано не було.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв клопотань зі сторони Відповідачів на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 64/2007.

За умовами п.1.1. Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 5000,00 дол. США. на строк з 05 квітня 2007 року по 04 квітня 2008 р., із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 22 % річних.

Крім того, 06.04.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 , було укладено договір поруки № 64/2007, згідно якого останній, як поручитель, взяв на себе зобов`язання позичальника, що випливають з кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27.11.2009 р. у справі № 2- 4200/2009 позов Банку задоволено повністю. Суд вирішив стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь Банку, заборгованість за кредитним договором № 64/2007 від 06.04.2007 року в сумі 3135,13 дол. США та 13 436 грн., 32 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 384 грн., 55 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., та витрати по оплаті публікації в газеті «Урядовий кур`єр» в сумі 420 грн., а всього 3135, 13 дол. США та 14 270, 87 грн.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

У постанові від 28.03.2018р. Великої Палати Верховного суду у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Вiдповiдно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Протягом судового розгляду справи стороною позивача не було надано жодної інформації та доказів про хід виконання (невиконання, часткового виконання) відповідачами рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27.11.2009 р. у справі № 2- 4200/2009, а надана виписка/Особистий рахунок не може однозначно свідчити про невиконання рішення суду, оскільки зарахування коштів відповідачами на власний рахунок не є єдиним шляхом виконання судового рішення.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 13, 81, 141, 211, 258-259, 268, 272-279, 354-355, ЦПК України, ст.ст. 1212 ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 14 березня 2023 року.

Суддя: