Справа № 487/8610/21
Провадження № 2/487/454/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.02.2023 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Сідлецькій О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати, -

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2021 року на адресу Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла цивільна справа за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що Пунктом 11 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 27.10.2004 № 24/14 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 998 кв. м, із них 505 кв.м під капітальною забудовою, 493 кв.м під проходами та проїздами, за рахунок частки земельної ділянки ЗАТ Нікма (раніше Миколаївська макаронна фабрика) для обслуговування майнового комплексу, надано земельній ділянці адресу: АДРЕСА_1 та надано приватному підприємству «Магда» в оренду строком на 15 років земельну ділянку площею 998 кв.м, залишивши її в землях промисловості, для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення з ПП «Магда» укладено договір оренди землі від 05.03.2005 № 3015, зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» від 05.03.2005 за № 67, за яким ПП «Магда» передана в оренду до 27.10.2019 земельна ділянка площею 998 кв.м для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 . Тобто, з дня укладання договору оренди землі від 05.03.2005 № 3015 ПП «Магда» набуло право користування на земельну ділянку площею 998 кв.м для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 . Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 09.09.2016 до 07.06.2018 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 583 від 09.09.2016 право власності на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_1 . Таким чином, Відповідачем було набуто речове право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , яке розташовано на земельній ділянці загальною площею 998 кв.м АДРЕСА_1 , яка перебувала у користуванні ПП «Магда» для обслуговування зазначеного нерухомого майна. Ураховуючи викладене у період з 01.01.2017 до 07.06.2018 користувачем земельної ділянки площею 998 кв.м, на якій розташований вказаний об`єкт нерухомості, був Відповідач, який не сплачував кошти у вигляді орендної плати за договором оренди землі, чим порушені права Миколаївської міської ради як органа місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання коштів за час використання земельної ділянки. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради заборгованість з орендної плати в сумі 44 985,98 грн. за користування з 01.01.2017 до 01.06.2018 земельною ділянкою площею 998 кв.м для обслуговування нерухомого майна по АДРЕСА_2 та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

28 січня 2022 року ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного провадження.

Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності.

Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, про слухання справи повідомлявся належним чином.

У зв`язку з чим суддя вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що пунктом 11 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 27.10.2004 № 24/14 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 998 кв. м, із них 505 кв.м під капітальною забудовою, 493 кв.м під проходами та проїздами, за рахунок частки земельної ділянки ЗАТ Нікма (раніше Миколаївська макаронна фабрика) для обслуговування майнового комплексу, надано земельній ділянці адресу: АДРЕСА_1 та надано приватному підприємству «Магда» в оренду строком на 15 років земельну ділянку площею 998 кв.м, залишивши її в землях промисловості, для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення з ПП «Магда» укладено договір оренди землі від 05.03.2005 № 3015, зареєстрований у Миколаївській регіональній філії ДП «Центр ДЗК» від 05.03.2005 за № 67, за яким ПП «Магда» передана в оренду до 27.10.2019 земельна ділянка площею 998 кв.м для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 .

Тобто, з дня укладання договору оренди землі від 05.03.2005 № 3015 ПП «Магда» набуло право користування на земельну ділянку площею 998 кв.м для обслуговування майнового комплексу по АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 09.09.2016 до 07.06.2018 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 583 від 09.09.2016 право власності на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_1 .

Таким чином, Відповідачем було набуто речове право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , яке розташовано на земельній ділянці загальною площею 998 кв.м АДРЕСА_1 , яка перебувала у користуванні ПП «Магда» для обслуговування зазначеного нерухомого майна.

Ураховуючи викладене у період з 01.01.2017 до 07.06.2018 користувачем земельної ділянки площею 998 кв.м, на якій розташований вказаний об`єкт нерухомості, був Відповідач, який не сплачував кошти у вигляді орендної плати за договором оренди землі, чим порушені права Миколаївської міської ради як органа місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання коштів за час використання земельної ділянки.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Згідно з пунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України, об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За правилами пункту 287.7 статі 287 Податкового кодексу України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Ч.ч. 1, 2 ст .120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Вказана норма закріпила загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Статтями 125 і 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За частиною 3 статті 7 ЗУ «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Поряд з цим, у Постанові ВСУ від 12.09.2017 року по справі № 21-3078а16 зазначено, що до нового власника об`єкта нерухомості переходить і обов`язок зі сплати орендної плати на земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно, незалежно від змін до договору оренди, або підписання нового договору.

Постановою ВСУ від 31.01.2018 року у справі № 825/308/17 встановлено, що невнесення змін до договорів оренди земельних ділянок щодо особи орендаря не має значення, оскільки, придбавши нерухомість, її новий власник фактично автоматично стає новим орендарем земельної ділянки, на якій вона розташована, а відтак він і набуває обов`язку зі сплати орендної плати з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно пункту «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Тобто, у зв`язку із правомірним набуттям відповідачем права власності на нерухомість, то в силу положень ЗК України у нього, як у власника нерухомого майна, виник обов`язок з оформлення відповідного речового права на землю та сплати за користування за землю.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 року № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

У відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам, 22.01.2020 року виконавчий комітет ММР прийняв рішення про затвердження актів з визначення та відшкодування збитків власника землі та землекористувачам від 20.11.2019 року про визначення розміру збитків, нанесених відповідачем в зв`язку з безоплатним використанням земельної ділянки площею 700 кв.м для обслуговування магазину з кафетерієм та літнім майданчиком по АДРЕСА_2 у період з 25.01.2017 року до 01.11.2019 року, у розмірі 105 203,24 грн.

Згідно приписів ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 206 ЗК України, Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Предметом регулювання Глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власників цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Отже, вчинення відповідачем протиправних дій у вигляді безкоштовного використання земельної ділянки, свідчить про порушення законних інтересів та прав територіальної громади м. Миколаєва, в особі якої виступає ММР.

Таким чином, позивачу нанесено збитки у вигляді несплати орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 798 кв.м., що за період з 01.01.2017 року до 07.06.2018 року складає сумі 44985,98 грн.

Враховуючи викладене, суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн..

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259-265,273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради заборгованість з орендної плати в сумі 44 985,98 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відомості відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження»:

Позивач: Миколаївської міської ради, що знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20 .

Відповідач: ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354,355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.

Суддя Д.Г. Нікітін