КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 370/1109/22
провадження № 22-ц/824/4888/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором довічного утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року в складі судді Білоцької Л. В.,

встановив:

09.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором довічного утримання.

Посилався на ті підстави, що 21 лютого 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т. М., реєстраційний номер 1240 та 1241.

Відповідно до п.1 договору ОСОБА_1 (відчужувач), як власник приватного підприємства «Салют», передає, а ОСОБА_2 (набувач), отримує у власність на умовах цього договору кафе та земельну ділянку загальною площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Згідно до п. 9 цього договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 2 525 гривень, яка еквівалентна 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору ( 1 долар - 5,05 гривень). Грошова оцінка щомісячного грошового забезпечення, що підлягає сплаті в гривнях протягом дії цього договору, має бути еквівалентна 500 доларам США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Усі платежі сплачуються набувачем не пізніше 03 числа кожного календарного місяця на пенсійну картку за номером НОМЕР_1 , відкриту на ім`я відчужувача.

Пунктом 10 договору передбачено, що відчужувач вправі вимагати своєчасного та повного здійснення надання утримання (догляду) від набувача згідно п. 9 цього договору.

Всупереч умовам договору, ОСОБА_2 взятих на себе обов`язків в повному обсязі не виконує, грошові кошти виплачує не в повному розмірі, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить близько 600 000 грн.

На претензію від 03.12.2021 відповідач не відреагував, заборгованості у встановлений строк не сплатив.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 525, 526, 530 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по щомісячному грошовому забезпеченню відповідно до договору довічного утримання в розмірі 231 008 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року вказаний позов залишено без задоволення.

14.12.2022 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що він вправі був звернутися до суду з позовом щодо стягнення заборгованості по щомісячному грошовому забезпеченню без пред`явлення вимоги про розірвання договору довічного утримання, а суд задовольнити позов виходячи із викладених ним обставин. Ним було надано розрахунок заборгованості грошового забезпечення за договором довічного утримання, який станом на день звернення до суду становив 217 610,50 грн. До цієї суми слід було додати розмір щомісячного грошового забезпечення за червень 2020 року, який становить 13 397,50 грн, виходячи з встановленого НБУ курсу долара США - 26.796 грн за 1 долар США.

Суд першої інстанції викладених ним обставин не врахував та у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права ухвалив незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

24.01.2023 відповідач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якій просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що позивач посилається на норми матеріального права, які до договору довічного утримання не мають жодного відношення. Внаслідок бойових дій об`єкт, який вказаний в договорі довічного утримання, знищено. Залишилась тільки земельна ділянка.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що21 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Дарнопих Т.М., реєстровий № 1239, за яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 кафе та земельну ділянку загальною площею 0,05 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_2 зобов`язався забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Згідно до п. 9 цього договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 2 525 гривень, яка еквівалентна 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору ( 1 долар - 5,05 гривень). Грошова оцінка щомісячного грошового забезпечення, що підлягає сплаті в гривнях протягом дії цього договору, має бути еквівалентна 500 доларам США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Усі платежі сплачуються набувачем не пізніше 03 числа кожного календарного місяця на пенсійну картку за номером НОМЕР_1 , відкриту на ім`я відчужувача.

Пунктом 10 договору передбачено, що відчужувач вправі вимагати своєчасного та повного здійснення надання утримання (догляду) від набувача згідно п. 9 цього договору.

Судом першої інстанції встановлено, що за період 01.08.2019 по 03.08.2022 відповідачем перераховувалися кошти позивачу в сумі , яка вказана в договорі довічного утримання, а саме: 05.08.2019 - 5 970 грн; 04.09.2019 - 5 970 грн; 02.10.2019 - 6 965 грн; 05.11.2019 - 6 965 грн; 04.12.2019 - 6 965 грн; 30.12.2019 - 3 980 грн; 04.02.2020 - 7 000 грн; 05.03.2020 - 7 000 грн; 05.04.2020 - 4 000 грн; 07.05.2020 - 4 000 грн; 07.07.2020 - 5 000 грн; 08.08.2020 - 6 000 грн; 05.09.2020 - 6 000 грн; 05.10.2020 - 6 000 грн; 06.11.2020 - 6 000 грн; 09.12.2020 - 3 000 грн; 22.12.2020 - 3 000 грн; 06.01.2021 - 3 000 грн; 28.01.2021 - 2 985 грн; 28.01.2021 - 1 000 грн; 03.02.2021 - 3 000 грн; 28.02.2021 - 3 000 грн; 05.03.2021 - 4 000 грн; 22.03.2021 - 3 000 грн; 25.03.2021 - 2 000 грн; 05.04.2021 - 4 000 грн; 11.05.2021 - 3 980 грн; 07.06.2021 - 3 980 грн; 05.07.2021 - 2 985 грн; 30.08.2021 - 2 985 грн; 09.09.2021 - 2 985 грн; 30.09.2021 - 2 985 грн; 08.10.2021 - 2 985 грн; 22.10.2021 - 3 980 грн; 02.11.2021 - 3 980 грн; 22.11.2021 - 2 985 грн; 06.12.2021- 5 970 грн; 29.12.2021 - 1 990 грн; 04.01.2022 - 4 975 грн; 25.01.2022 - 2 000 грн; 04.02.2022 - 5 000 грн; 23.02.2022 - 3 000 грн. Відповідач не порушив умови договору довічного утримання, оскільки не припинив обовязку щодо утримання позивача , а позивач при цьому не надав доказів на спростування наведених обставин.

Щодо зазначеного позивачем у позові розрахунку заборгованості грошового забезпечення за договором довічного утримання, суд першої інстанції вказав, що суд його не приймає, оскільки він не ґрунтується на дійсних обставинах справи.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Частиною першою ст. 15 ЦК України та частиною першою ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Частиною першою-другою статті 746 ЦК України визначено, що сторонами договору довічного утримання є відчужувач та набувач.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Згідно статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 9 договору довічного утримання (догляду), укладеного 21 лютого 2007 року, сторони домовились, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 2 525 гривень, яка еквівалентна 500 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору ( 1 долар - 5,05 гривень). Грошова оцінка щомісячного грошового забезпечення, що підлягає сплаті в гривнях протягом дії цього договору, має бути еквівалентна 500 доларам США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Усі платежі сплачуються набувачем не пізніше 03 числа кожного календарного місяця на пенсійну картку за номером НОМЕР_1 , відкриту на ім`я відчужувача.

Як вбачається з наданих суду доказів, відповідач належним чином не виконував своє зобов`язання, передбачене пунктом 9 договору довічного утримання (догляду), оскільки щомісячне грошове забезпечення, що підлягало сплаті в гривнях протягом дії цього договору, не була еквівалентна 500 доларам США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.

Згідно наданого позивачем розрахунку, який не був спростований відповідачем, заборгованість за період з серпня 2019 р. по червень 2020 р. включно становить 231 008, 00 грн (а.с. 3-5).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, оцінивши його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема випискою по надходженням по картці/рахунку позивача, дійшов висновку про те, що останній є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 77, 78 ЦПК України.

Суд першої інстанції не дослідив належним чином наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку по рахунку позивача, не спростував належним чином викладені позивачем доводи по суті заявлених у цій справі вимог, та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Доводи відповідача про те, що набуте ним у власність кафе за договором довічного утримання було знищене внаслідок бойових дій, за відсутності доказів того, що вказаний договір було змінено або розірвано, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні даного позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки при поданні позову та апеляційної скарги позивач був звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 775,20 грн (2 310,08 грн + 3 465, 12 грн).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 231 008 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 5 775, 20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк