Справа № 373/126/23
Номер провадження 2/373/210/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м.Переяслав

Переяслав - Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Опанасюка І.О.,

за участі

секретаря судових засідань Бутович Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 373/126/23 за позовом ОСОБА_1 до Дівичківської сільської ради, про визнання права користування квартирою та зобов`язання зареєструвати місце проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просить визнати за нею право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати Дівичківську сільську раду зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 у квартирі яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що її чоловік ОСОБА_2 був військовослужбовцем та 13.12.1994 отримав квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат, житловою площею 27,2 кв.м. Підставою для отримання цієї квартири був ордер №97 від 13.12.1994 виданий для проживання ОСОБА_2 з родиною. Позивач і ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 04.03.1989 року. В момент заселення в квартиру АДРЕСА_2 , родина ОСОБА_2 складалася з його дружини (позивача по справі) та їх дитини ОСОБА_3 1990 року народження.

18.08.2010 позивач змінила місце реєстрації для здійснення догляду за свекром ОСОБА_4 , який у зв`язку із хворобою, потребував цілодобового догляду.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. За життя він не приватизував надану у користування квартиру.

ОСОБА_1 усно зверталась до Дівичківської сільської ради з питання користування квартирою АДРЕСА_2 , і їй повідомили, що наймач квартири її чоловік помер, а вона право користування втратила.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно позбавив її права користування квартирою та звернулась до суду посилаючись на статті 47, 48 Конституції України, статті 29, 810, 812, 813, 822 ЦК України та статті 51, 58, 61, 64 та 65 ЖК УРСР.

Представник відповідача надіслала на адресу канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила щодо заявлених вимог та просила відмовити у задоволенні позову.

У поданому відзиві ОСОБА_5 зазначає, що позивач дійсно була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Ніхто з числа осіб, на кого видавався ордер фактично не проживають у квартирі упродовж багатьох років. Разом з викладеним вказує на те, що ордер для проживання в спірній квартирі видавався Міністерством оборони України, а не органом місцевого самоврядування. Позивач не проживала в квартирі понад 10 років у зв`язку з тим, що вибула для постійного місця проживання і іншу місцевість, а тому втратила право користування жилим приміщенням. З 22.09.2021 року позивач зареєструвала право власності на житловий будинок та земельну ділянку к.н.:01:053:5268 за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач та відповідач до суду не прибули. Відповідно до заяв поданих до суду, просили розгляд справи проводити за їх відсутності за наявними у справі доказами.

З поданих суду письмових доказів вбачається наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 04.03.1989 і на момент видачі ордеру №97 від 13.12.1994 перебували в шлюбі, що підтверджується фотокопією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 та фотокопією ордеру №97 від 13.12.1994 року (а.с. 13,14).

З фотокопії ордеру також вбачається, що він надавався ОСОБА_2 і його родині яка складається із дружини та сина. Ордер надає право на заняття житлової площі (27,2 кв.м.),квартири АДРЕСА_2 .

Факт смерті ОСОБА_2 позивач підтверджує фотокопією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 28.11.2020 (а.с.15).

Фотокопія довідки №20 від 11.01.2023 видана виконкомом Дівичківської сільської ради Київської області свідчить про період проживання позивача у квартирі право на користування якою оспорюється: з 01.03.1995 по 18.08.2010 (а.с. 17).

Фотокопія картки прописки, що надана позивачем свідчить про те, що ОСОБА_1 не тільки проживала у квартирі АДРЕСА_2 , а й була там зареєстрована і знята з реєстрації 18.08.2010 (а.с.18-19).

З 27.08.2010 ОСОБА_1 у зв`язку із зміною місця проживання і переїздом до м. Боярка Київської області, зареєструвалась по АДРЕСА_3 , що підтверджується штампом про реєстрацію в паспорті позивача, копія якого додана до позовної заяви (а.с.11).

У відповідь на адвокатський запит, сільський голова с. Дівички повідомив, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП «Житлово-комунального господарства Дівичківської сільської ради». Ордер іншим особам, окрім ОСОБА_2 не видавався (а.с.20).

Також, стороною відповідача надано суду в підтвердження наявності у позивача іншого житла Інформаційні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається що ОСОБА_1 має у власності домогосподарство (житловий будинок та земельну ділянку в м. Боярка) (а.с. 44-45).

Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Право на забезпечення громадян житлом гарантовано ст.47 Конституції України.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просить визнати за нею право користування житловим приміщенням, а фактично ставиться питання про поновлення договору найму житлового приміщення, визнання її наймачем шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання за нею права на користування житлом.

Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Ордер №97, який став підставою для вселення (зайняття) квартири у військовому містечку в с. Дівички був виданий ОСОБА_2 та його родині 13.12.1994.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01.03.1995 по 18.08.2010.

З 18.08.2010 року позивач переїхала і зареєструвалась у АДРЕСА_3 , де зареєстрована та проживає і дотепер.

Ці обставини підтверджені доказами і визнані сторонами.

Статтею 65 ЖК УРСР встановлено, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Із зазначеного слідує висновок про те, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації в цьому приміщенні, а й факт проживання цієї особи в цьому приміщенні та характер проживання як член сім`ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання.

Позивач заселилась в квартиру разом із наймачем, як член його родини 01.03.1995, та проживала разом із ним та їх сином за адресою АДРЕСА_1 до 18.08.2010, після чого виїхала до м. Боярка та знялась з реєстрації у кватирі в с. Дівички.

ОСОБА_2 (наймач житла) проживав в квартирі з 01.03.1995 до дня його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

За життя ОСОБА_2 , питання повернення на житлову площу відсутнього члена сім`ї ( ОСОБА_1 ), нею не ставилось.

Поважність відсутності позивача у квартирі АДРЕСА_4 , як необхідність догляду за хворим свекром, що обставина, що вимусила змінити місце проживання та знятись з реєстраційного обліку у квартирі по АДРЕСА_1 , не підтверджена з боку позивача жодним доказом.

На час пред`явлення позову, а ні ОСОБА_1 а ні члени її сім`ї, не проживають і не зареєстровані у квартирі, право користування якою вона бажає поновити.

Квартира АДРЕСА_2 знаходиться на балансі КП «ЖКГ Дівичківської сільської ради».

Відповідно до ч. 5 ст. 16, п.1 п.1 ст. 29, ч. 5 ст. 60 Закону «Про місцеве самоврядування» виконавчий комітет Дівичківської сільської ради здійснює права суб`єкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальних громад, має власні повноваження управління в межах, визначеною радою майном, що належить до комунальної власності відповідальних територіальних громад.

Відповідно до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

Аналогічна позиція висловлена у п. 11 Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу УРСР».

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі наданих доказів.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що вона проживала у квартирі АДРЕСА_4 (навіть тимчасово) після зняття з реєстрації в ній, або ж користувалась нею, з моменту виселення у 2010 році до моменту звернення до суду у 2023 році.

Позивач не зверталася із питанням про визнання за нею права найму (оренди) житла до виконавчого комітету Дівичківської сільської ради.

Підтвердження перебування позивача на квартирному обліку за місцем знаходження квартири не надано. Позивач в даний час не проживає і не зареєстрована в спірній квартирі.

За цих обставин, вимога позивача про визнання за нею право користування квартирою не може бути задоволена.

Вимога, щодо реєстрації місця проживання є похідною від первинної вимоги і також не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Окрім відсутності підстав для визнання за позивачем права користування спірним житловим приміщенням, вимога про зобов`язання Дівичківську сільську раду, зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 не може бути задоволена, оскільки вона заявлена до сільської ради, однак, як вказувалось вище, це питання віднесено до повноважень виконавчого комітету сільської ради, який підпорядковується сільраді, однак є самостійним органом в контексті вирішення питань зняття/постановлення на реєстраційний облік.

Окрім того, особа може зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Позивач з 27.08.2010 і по день звернення до суду зареєстрована по АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 810, 822 ЦК України ст.ст. 10, 12, 13, 19, 80, 81, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дівичківської сільської ради, про визнання за нею права користування квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання Дівичківську сільську раду зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1 , зареєстрована та проживаюча по АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач Дівичківська сільська рада, місце знаходження по вул.Соняшна, 1-а, с.Дівички, Бориспільський район, Київська область.

Рішення суду не проголошувалось в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Суддя І.О. ОПАНАСЮК