Провадження номер № 2/0186/62/23
Справа № 186/1167/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого - судді Янжули С. А.

секретар - Лиман Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 05 листопада 2005 року уклав шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , 2003 року народження, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 03 серпня 2020 року шлюб між сторонами по справі розірвано рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/863/20. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з ним, перебувають на його повному утриманні. Наразі старша дитина досягла повноліття. Відповідач жодним чином не піклується про неповнолітнього сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не дбає про нього, не забезпечує його всім необхідним, не проявляє уваги до його навчання. 27 вересня 2022 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/530/22 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходу (заробітку). Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків.

Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати залишити за ним.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовільнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала, направила на адресу суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення згідно діючого законодавства, з урахуванням їх висновку від 14 лютого 2023 року.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому 05 листопада 2005 року шлюбі.

Від даного шлюбу мають двох дітей, одна з яких є неповнолітньою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 14 червня 2006 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/863/20 від 03 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/530/22 від 27 вересня 2022 року встановлено, що неповнолітній син сторін - ОСОБА_5 проживає разом з батьком, знаходиться на його повному утриманні, стягнуто аліменти з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до його повноліття.

Судом встановлено, що неповнолітній син сторін проживає разом з батьком, знаходиться на його повному піклуванні та утриманні.

Позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, разом з дітьми зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Актом ПП "Комунальщик-4" від 30 вересня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_2 зареєстрована, але не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2020 року по теперішній час.

Характеристикою ОСОБА_4 , 2006 року народження, підтверджується, що він навчається в Першотравенському ліцеї №5 Першотравенської міської радим, батько дитини бере активну участь у шкільному житті дитини, спілкується з педагогами, відвідує батьківські збори, дитина завжди охайна, доглянута. За період навчального року 2021-2022 мати дитини не контактувала зі школою, де навчається дитина, шкільним життям ОСОБА_5 не цікавилася.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 14 лютого 2023 року підтверджується, що неповнолітній ОСОБА_4 , 2006 року народження, проживає та зареєстрований разом з батьком, з матір`ю не спілкується, остання надає йому матеріальну допомогу, з дитиною не проживає, перебуває за кордоном. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради вважає за не доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно її неповнолітнього сина.

Неповнолітній син сторін - ОСОБА_6 надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що з моменту розірвання шлюбу між його батьками - з серпня 2020 року він та його старша сестра ОСОБА_7 залишилися проживати разом з батьком, проживають з ним по теперішній час. Його мама після розірвання шлюбу виїхала проживати у м.Павлоград, а у 2021 році виїхала у Польщу, де перебуває до цього часу. З 2020 року він з мамою не спілкується, зустрічався з нею лише два рази: перший раз у бабусі в с.Солнцево, другий вдома. Їх зустрічі тривали декілька годин, по телефону спілкується раз на місяць. Мати його вихованням не займається, за рішенням суду повинна сплачувати аліменти на його утримання, але сплачує інколи по 1 000 гривень, бувають випадки, коли не платить взагалі по два-чотири місяці, в цьому році платить по 1 500 гривень на місяць. Він бажає залишитися з батьком, оскільки саме батько займається його вихованням, контролює навчальний процес, дбає про його здоров`я, забезпечує всім необхідним, а мама не цікавиться ним, з 2020 року проживає окремо. Підтримує позовні вимоги.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

30 листопада 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 523/11247/19, провадження № 61-5950св22 (ЄДРСРУ № 107586046) досліджував питання щодо юридичних наслідків висновку органу опіки та піклування.

Частинами четвертою-шостою статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.

Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19.

Суд не може погодитися із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки суду доведено, що відповідач протягом тривалого часу самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_5 , не піклується про нього, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, тощо. Дитина проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, останнім створені всі належні умови для повноцінного розвитку дитини. Відповідач за рішенням суду повинна сплачувати аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі, не меншому ніж 50% для дитини відповідного віку, однак сплачує аліменти у меншому розмірі, виплати носять мінливий, нерегулярний характер.

Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав. Постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19 (провадження № 61-14351св21).

Питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини вже вирішене.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, врахувавши думку неповнолітньої дитини сторін, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно її сина - ОСОБА_4 , підлягають задоволенню, оскільки суду доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивач просить суд залишити судові витрати за ним, суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.ст. 75, 80, 84, 91, 164, 165, 180 СК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав - задовільнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с.Сонцево, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, по відношенню до неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем - ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.