ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» березня 2023 року

м. Харків

справа № 639/1714/22

провадження № 22ц/818/383/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», представниця відповідача - Білинова А. В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року в складі судді Гаврилюк С.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 13 жовтня 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій невстановлений водій, керуючи автомобілем марки OPEL ASTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Радіотехнічній № 38 у м. Харкові, скоїв наїзд на пішохіда ОСОБА_3 , внаслідок чого він помер.

Цивільно-правова відповідальність водія на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

Зазначили, що 05 травня 2020 року вони звернулися до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. 22 червня 2020 року відповідачу надіслано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Комунального підприємства «Ритуал», довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб.

Станом на 22 квітня 2022 року досудове розслідування не завершено.

Вказали, що із листа за вих. № 12/2764 від 30 червня 2020 року стало відомо, що розгляд заяви про виплату страхового відшкодування зупинено, оскільки товариство не має документального підтвердження того, що у справі завершено кримінальне провадження. Таким чином, вважали це відмовою у виплаті страхового відшкодування.

Посилалися на те, що пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначили, що загальний розмір відшкодування для дружини померлого ОСОБА_1 становить: 25 038,00 грн - моральної шкоди; 12 267,55 грн - відшкодування витрат на поховання. Загальний розмір відшкодування для дочки загиблого ОСОБА_2 - 25 038,00 грн - моральної шкоди.

Просили стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 038,00 грн та відшкодування витрат, понесених на поховання - 12 267,55 грн; стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 038,00 грн; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задоволено, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 038,00 грн, витрати, понесені на поховання, - 12 267,55 грн; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду - 25 038,00 грн; стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в дохід держави судовий збір - 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на постанову про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2022 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, в якій зазначено, що пішохід ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (3,13%, а це тяжка інтоксикація) поводив себе на проїзній частині дороги неадекватно та своїми діями спричинив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинув. Із судових автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз вбачається, що саме дії пішохода ОСОБА_3 стали причиною дорожньо-транспортної пригоди та його загибелі. Водій автомобіля своїми діями не міг запобігти настанню дорожньо-транспортній пригоді внаслідок неадекватності п`яного пішохода. Тому товариство не набуло обов`язку щодо виплати страхового відшкодування.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шкоду потерпілому ОСОБА_3 завдано саме джерелом підвищеної небезпеки і відповідачем не доведено завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили чи умислу потерпілого. Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність автомобіля OPEL ASTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» наявні підстави для стягнення зі страховика страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, а також витрат на поховання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 квітня 1982 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, від якого народилася дочка ОСОБА_4 (а.с.9,14,19).

У зв`язку з реєстрацією шлюбу, ОСОБА_4 змінила своє прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.15).

13 жовтня 2019 року близько 20:00 години поблизу будинку № 38 по вулиці Радіотехнічної в м. Харкові стався наїзд автомобілем OPEL ASTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням невстановленого водія на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого він загинув.

За даною дорожньо-транспортною пригодою 14 жовтня 2019 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 сатті. 286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР № 0001495 (а.с.18,71).

З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15 червня 2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 (а.с.27).

Матеріали справи не містять доказів того, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки OPEL ASTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату дорожньо-транспортної пригоди 13 жовтня 2019 року застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант». Разом з тим, дана обставина визнається відповідачем та відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України, не потребує доказуванню.

ОСОБА_1 понесла витрати на поховання ОСОБА_3 у загальному розмірі 12 267,55 грн, що підтверджується копією акту на ритуальні послуги від 17 жовтня 2019 року на суму 2910,00 грн, копією акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення № 002611 від 17 жовтня 2019 року на суму 4978,29 грн, копією акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 17 жовтня 2019 року на суму 4379,26 грн (а.с.21-23).

05 травня 2020 року за вих. № 1234/10892 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити відшкодування для дружини ОСОБА_1 у розмірі 62 343,55 грн, з яких - 50 076,00 грн моральної шкоди; 12 267,55 грн - витрат на поховання. До заяви додані наступні документи: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001495; копія паспорту та ІПН ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про шлюб; копія свідоцтва про смерть; акт на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 17 жовтня 2019 року на суму 4379,26 грн; акт на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 17 жовтня 2019 року на суму 4978,29 грн; акт на ритуальні послуги від 17 жовтня 2019 року на суму 2910,00 грн; копія довіреності на представлення інтересів ОСОБА_1 (а.с.16-17).

22 червня 2020 року за № 1234/11816 Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою про долучення належним чином завіреної копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо Комунального підприємства «Ритуал» Харківської міської ради; довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.26).

Із листа Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» № 12/2764 від 30 червня 2020 року вбачається, що товариство просило надати інформацію про наявність або відсутність у померлого ОСОБА_3 найближчих родичів, зокрема, батьків, дітей (в тому числі усиновлених), копії документів, що підтверджують їх родинні зв`язки, а також копії паспорта, копії ІПН та заяви на відшкодування моральної шкоди від таких осіб або заяви про відмову від своєї частки моральної шкоди, або довідку про відсутність зазначених осіб, а також документ, яким підтверджується родинний зв`язок між особою, якій завдана моральна шкода, та потерпілим. Також повідомлено про те, що строк для прийняття відповідного рішення припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у справі законної сили, а також надання зазначених запитуваних документів. Повторний розгляд справи відстрочується до моменту отримання товариством зазначених документів (а.с.30,70).

До суду апеляційної інстанції Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» надано копію постанови про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2022 року, відповідно до якого кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001495 від 14 жовтня 2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.125-130).

У постанові слідчого зазначено, що у ОСОБА_3 при судово-токсикологічній експертизі виявлено етиловий спирт, тяжка алкогольна інтоксикація.

Що стосується вимог позивачів про відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

В статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як слідує з правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Матеріали справи свідчать про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася за обставин, коли автомобіль наїхав на пішохода ОСОБА_3 , який перебував в непередбачуваному для цього місці в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що ОСОБА_3 допустив необережність через нехтування Правилами дорожнього руху.

Пунктом 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 передбачено, що пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Аналізуючи викладене, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення зі страховика витрат понесених нею на поховання в розмірі 12 267,55 грн. Розмір нею доведено належними доказами, відповідачем не спростовано.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у даній справі, в частині відшкодування витрат на поховання, що безпосередньо передбачено частиною третьою статті 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21 (провадження № 61-20886 св 21).

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди.

Статтею 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654 св 18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702 св 18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195 св 18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216 св 18); від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775 св 20) від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17 (провадження № 61-39056 св 18); від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 (провадження № 61-11129 св 21); від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21 (провадження № 61-20886 св 21); від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 (провадження № 61-11129св21).

Як свідчать матеріали справи, невстановлений водій автомобіля OPEL ASTRA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_3 . Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_3 , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

З огляду на вказане колегія суддів зазначає, що відсутність у невстановленого водія технічної можливості уникнути дорожньо-транспортну пригоду є непереборною силою.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20, від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21 та від 21 грудня 2022 року у справі № 369/13458/20 (провадження № 61-7794св22).

Як встановлено матеріалами справи під час дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про те, що він допустив необережність через нехтування Правилами дорожнього руху.

Як вбачається з пункту 4.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід; в) допускати самостійний, без нагляду дорослих, вихід дітей дошкільного віку на проїзну частину; г) переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження; ґ) затримуватися і зупинятися на проїзній частині, якщо це не пов`язано із забезпеченням безпеки дорожнього руху; д) рухатися по автомагістралі чи дорозі для автомобілів, за винятком пішохідних доріжок, місць стоянки і відпочинку.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до статті 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у сукупності не може бути меншим, ніж 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Усім особам, які відповідно до зазначеної статті мають право на відшкодування моральної шкоди, це відшкодування виплачується рівними частинами.

Повно з`ясувавши обставин справи та надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн (4173 грн х 12).

При цьому, враховуючи, що у загиблого ОСОБА_3 крім дочки - позивачки у цій справі ОСОБА_7 , залишились дружина ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів по від гарантованого розміру виплати, що становить 25 038,00 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову в межах заявлених позовних вимог.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції не звернув увагу на постанову про закриття кримінального провадження від 17 серпня 2022 року за відсутністю складу кримінального правопорушення, в якій зазначено, що саме дії пішохода ОСОБА_3 стали причиною дорожньо-транспортної пригоди та його загибелі, а водій автомобіля своїми діями не міг запобігти настанню дорожньо-транспортній пригоді внаслідок неадекватності п`яного пішохода, тому товариство не набуло обов`язку щодо виплати страхового відшкодування судова колегія відхиляє, оскільки вимоги частини другої статті 1193 ЦК України та статті 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» свідчать про те, що навіть при необережності пішохода моральна шкода відшкодовується, однак, вона не повинна бути менше ніж 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 березня 2023 року.