Справа № 275/1008/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Данилюк О. С. ,

за участю секретаря с/з Марієвської Н.А.,

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Стужук Н.В., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Нестеренка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Нестеренка М.М. про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування.

08 лютого 2023 року до початку розгляду даної справи по суті позивачем було подано заяву про залишення вказаної позовної заяви без розгляду, яку ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області було задоволено.

17 лютого 2023 року представник відповідача адвокат Нестеренко М.М. подав до суду заяву про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, в якій зазначив, що оскільки даний спір виник внаслідок необґрунтованих дій позивача та був безпідставним, наявні підстави для стягнення понесених у вказаній справі відповідачкою ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. з позивача ОСОБА_1

03 березня 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив відмовити в задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_2 про розподіл судових витрат, в обґрунтування якої вказав, що відповідачкою та її представником не доведено наявності дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи судом, які були необґрунтованими чи недобросовісним. Зазначив, що він звернувся з даним позовом до суду, оскільки до цього до Брусилівського районного суду Житомирської області звернулась ОСОБА_2 з позовом про поділ у натурі майна, що перебуває в спільній частковій власності, де розподілу підлягав житловий будинок АДРЕСА_1 . В суді була відкрита цивільна справа № 275/522/21, в позовній заяві по якій ОСОБА_2 просила виділити їй в натурі приміщення 2-4 площею 9,8 кв.м, 2-5 площею 15,5 кв.м. і кухню 1-3 площею 8,0 кв.м. При цьому ОСОБА_1 отримав у дар спірну кухню відповідно до договору дарування від 29 вересня 2018 року від свого батька ОСОБА_4 , який в свою чергу успадкував частину спірного будинку відповідно до заповіту свого батька ОСОБА_5 (діда ОСОБА_1 ). При цьому в заповіті вказувались конкретні приміщення, які мали успадковуватись спадкоємцями ОСОБА_5 . За вказаним заповітом були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але в свідоцтвах про право на спадщину за заповітом не зазначались частки кожного спадкоємця на успадковане майно, а лише зазначалось, що спадкувався будинок площею 68,8 кв.м. При цьому в подальшому до старого будинку ОСОБА_3 було самочинно добудовано приміщення та розмір будинку збільшився до 100, 3 кв.м. Частки співвласників будинку знову ж не перераховувались. Однак ОСОБА_2 , якій частину будинку було подаровано 28.05.2019 року, і з площею 100, 3 кв.м., посилаючись саме на цей договір, в поданому нею позові у справі № 275/522/21 стала вимагати виділу їй частини власності ОСОБА_1 .

Таким чином, вказав, що саме претензії з боку ОСОБА_2 змусили його звертатись до суду з позовом про визнання договору дарування від 28.05.2019р. недійсним. Вважає, що в ході розгляду справи він як позивач жодним чином не зловживав своїми процесуальними правами. Навпаки, відразу, коли він отримав інформацію від представника ОСОБА_2 щодо того, що ОСОБА_2 більше не претендую на виділ їй належної йому кухні, яка була подарована йому батьком, про що було зазначено в уточненій позовній заяві у справі № 275/522/21, він звернувся до суду з заявою про залишення поданої ним позовної заяви без розгляду, зважаючи на перспективу мирного вирішення первісного спору за позовом ОСОБА_2 . Тобто ОСОБА_1 вважає, що не вчиняв свідомих недобросовісних дій, не зловживав процесуальними правами, через що просив у задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_2 відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Нестеренко М.М. підтримав заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу, просив її задовольнити та стягнути на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_6 та позивач ОСОБА_1 заяву представника відповідачки не визнали, просили відмовити в її задоволенні, підтримавши подані до суду 03.03.2023 року свої заперечення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся судом належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами письмові докази та матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку.

Так, згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Судом при розгляді заяви встановлено, що ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 08.02.2023 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 його позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування у цивільній справі № 275/1008/21 залишено без розгляду (а.с. 198).

Також встановлено, і це вбачається із змісту заяви представника відповідача адвоката Нестеренка М.М. про компенсацію судових витрат, що заявник в обґрунтування вищевказаної заяви посилається на необґрунтовані дії позивача та безпідставність поданого ним позову.

Так, право на звернення до суду в установленому ЦПК України порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до положень чинного ЦПК України (ст. 257 ЦПК України) позивач може залишити поданий ним позов без розгляду до початку розгляду справи по суті.

При цьому залишення позову без розгляду є практичною реалізацією позивачем принципу диспозитивності цивільного судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Втім, само по собі клопотання позивача про залишення позову без розгляду не створює необґрунтованості дій позивача.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема, чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов; чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

У свою чергу, стягнення з позивача компенсації цих витрат у разі залишення позову без розгляду у справі можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача. Чинний ЦПК України не містить норм, які встановлювали б критерії визначення необґрунтованості дій позивача. Однак, під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

При цьому, як встановлено судом, підставою для подання позивачем ОСОБА_1 клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у цивільній справі № 275/1008/21 стало уточнення позовних вимог ОСОБА_2 в цивільній справі № 275/522/21 (а.с. 217-220) та виключення з переліку приміщень, на які претендує при поділі спірного будинку ОСОБА_2 , належної, як вважає ОСОБА_1 , йому кухні.

Тобто, на думку суду, представником відповідача адвокатом Нестеренком М.М. взагалі не доведено наявність необґрунтованих дій з боку позивача, зокрема, що позивач діяв недобросовісно, пред`явивши позов; що позивач систематично протидіяв правильному вирішенню спору; що недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; що такі дії позивача були умисні тощо.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про компенсацію судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 142, 259 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Нестеренка М.М. про розподіл судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 15.03.2023 року.

Суддя О. С. Данилюк