КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 375/707/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1719/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Штифорук О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

21 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Семенюк Т.А.

Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 01 вересня 2022 року в справі за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, зацікавлена особа: Рокитнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-

В С ТА Н О В И В :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті матері ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території, мотивуючи свої вимоги тим, що маючи в наявності копію лікарського свідоцтва про смерть та додаток до нього копію довідки про причини смерті № 168к від 21.06.2022 року, а також копію свідоцтва про поховання № 28 від 23.06.2022 року, заявник не має можливості здійснити реєстрацію смерті матері, оскільки Рокитнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовив в реєстрації смерті матері з причин відсутності підстави для державної реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть українського зразку відповідно до законодавства України на підставі наданих нею копій документів.

При цьому, заявник надає копію лікарського свідоцтва про смерті № 168к від 21.06.2022 виданого КНП імені родини Панкеєвих «Каховська центральна міська лікарня Каховської міської ради» за формою № 106/о.

Зазначала, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно ОСОБА_1 для державної реєстрації смерті померлої мами, ОСОБА_2 , проведеної державним органом України, отримання державної соціальної допомоги на поховання мами в органах Пенсійного фонду України та оформлення своїх спадкових прав після смерті мами.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 01 вересня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на окупованій території, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права та не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що Законом передбачено єдину умову за якої орган державної реєстрації у письмовій формі складає відмову в державній реєстрації актів цивільного стану - це прохання особи, яка звернулась з такою заявою, проте після звернення апелянта 16.08.2022 до відділу ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а також після отримання рішення суду від 01.09.2022 та повторного аналогічного звернення 06.09.2022 заінтересованою особою не було відмовлено заявнику у державній реєстрації смерті мами, а надано усне роз`яснення про те, що замість оригіналу лікарського свідоцтва про смерть надано належним чином завірену його копію, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та унеможливлює здійснення державної реєстрації смерті.

Вважає, що вищезазначеним повністю спростовуються висновки суду першої інстанції про те, що мною не надано жодного доказу, який би підтверджував неможливість реєстрації факту смерті особи органом відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що заявник є громадянкою України, що встановлено відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 28.12.1995 року Великоолександрівським РВ УМВС України в Херсонській області.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серіїі НОМЕР_2 виданого 15.11.1969 року Погірцевською сільрадою Самбірського району Львівською області ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . В свідоцтві про народження батьком записаний ОСОБА_4 , матір`ю записана ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 26.12.1992 Великоолександрівським відділом ЗАГСу Херсонської області, вбачається, що ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_5 , та після реєстрації шлюбу набула прізвище « ОСОБА_6 ».

Заявником надана копія медичного свідоцтва про смерть № 168к від 21.06.2022 форми № 106/о виданої КНП імені родини Панкеєвих «Каховська центральна міська лікарня Каховської міської ради», відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у стаціонарі Каховської ЦМЛ у м. Каховка Херсонської області.

Відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заяви ОСОБА_1 , оскільки заявником не надано доказу, який би підтверджував неможливість реєстрації факту смерті особи органом відділу державної реєстрації актів цивільного стану на території України.

Колегія суддів не може погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії Лікарського свідоцтва про смерть № 168К від 21 червня 2022 року, виданого лікарем комунального некомерційного підприємства ім. родини Панкеєвих «Каховської центральної міської лікарні Каховської міської ради», підтверджено смерть ОСОБА_2 (а. с. 10).

Померла ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_1 .

Із копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що померла була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 2.ч. 1ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно дост. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час, у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Вимогами частини 1статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. п. 1 п. 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженихНаказом МЮУ 18.10.2000 № 52/5 (у ред.Наказу МЮУ 24.12.2010 № 3307/5) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: 1) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затвердженанаказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; 2) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затвердженанаказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; 3) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; 4) рішення суду про оголошення особи померлою; 5) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; 6) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; 7) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 25.04.2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих території України від 28.04.2022 року № 80), на територіїміста Каховки Херсонської області офіційно встановлений особливий правовий режим, в умовах якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до ст. ст. 3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі- ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.96 р., § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001 року) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016 року) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001 року, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001 року, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republicof Moldova and Russia, 23.02.2016 року, § 142).

Згідно з положеннями статей 1, 5, 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється діяКонституціїта законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до листа-роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду на адресу голів апеляційних судів (вх. № 312/0/207-21 від 16.04.2021 року) встановлено, що для встановлення фактів народження та смерті вимога місцевих судів про необхідність отримання громадянами письмової відмови в органах державної реєстрації актів цивільного стану не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 13Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення",суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 померла натимчасово окупованій території, тобто на території якої нині жодний орган державної влади України не працює,отримати лікарське свідоцтво про смерть, встановленого зразка і виданого компетентним органом державної влади України - є неможливим.

Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для державної реєстрації смерті та оформлення спадщини.

Враховуючи те, що повномасштабна військова агресія Російської Федерації проти України розпочалася 24 лютого 2022 року, і наразі чинним законодавством України не встановлений порядок набрання рішенням у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій ведуться бойові дії законної сили, слід застосувати аналогію закону та відповідно до частини четвертої статті 317 ЦПК України, пункту 8 частини першої статті 430 ЦПК України визначити, що рішення про встановлення факту смерті особи на території, де ведуться воєнні (бойові) дії/перебувають у тимчасовій окупації/оточені (блоковані), підлягає до негайного виконання.

Частиною другою статті 319 ЦПК України встановлено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до пункту 15 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, якщо державна реєстрація смерті проводиться на підставі рішення суду про оголошення особи померлою або встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, надісланого судом, свідоцтво про смерть оформлюється та видається заявнику під час його звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи викладене, оскільки єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті, колегія судів дійшла висновку про те, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті необхідно задовольнити.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального та матеріального права, рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 01 вересня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 01 вересня 2022 року - скасувати, прийняти нову постанову.

Встановити дані смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, уродженки села Родигинці, Кірово - Чепецького району Кіровської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Каховка, Херсонської області.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 22 березня 2023 року.

Головуючий

Судді