15 березня 2023 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Гордійчук І.О.,
секретар судового засідання Баланович М.В.
за участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,
Ухвалою суду від 26.12.2022 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду з викликом сторін.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідач у встановлений термін відзив не подав, пояснень чи заперечень на позов не подав.
Враховуючи вищевикладене наявні всі умови, встановленіст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.
Таким чином, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положеньст. 281 ЦПК України.
Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки "Toyota Camry", 2021 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .
Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в мажах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другою статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Системний аналіз зазначених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа, яка володіє та використовує транспортний засіб, відповідає за заподіяну шкоду й за відсутності вини, єдиним виключенням із загального правила є доведеність цією особою заподіяння шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у той час як правила статті 1166 ЦК України, якою встановлюються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачають відшкодування за неї за наявності вини особи, яка заподіяла шкоду.
Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч.1-3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язкуз цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вимог зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідачки, яка не забезпечила належний догляд законем, що призвело до отримання механічних пошкоджень автомобіля.
Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує та супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.
Згідно із ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.
Аналіз вказаної норми статті дає підстави для висновку, що лише за умови встановлення конкретної особи, яка утримувала тварину, і внаслідок її дій (бездіяльності), відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач (особа, яка утримувала тварину в момент завдання збитків) доводить відсутність протиправності та вини.
У справі, що розглядається, надаючи оцінку діям (бездіяльності) відповідача на предмет наявності ознак протиправності та його вини, суд установив, що відповідач ОСОБА_2 є власником домашньої тварини коня та відповідальною за її належне утримання; тварина, перебуваючи на випасі без нагляду, вийшла на проїзну частину дороги та стала причиною ДТП, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень.
Тобто відповідач, як особа, яка утримує домашню тварину, не виконав свій обов`язок із забезпечення безпеки дорожнього руху транспортних засобів від дій належної їй тварини.
Встановивши вину відповідача в незабезпеченні належного догляду за домашньою твариною, суд зробив висновок про покладення на відповідача відповідальності з відшкодування шкоди, заподіяної майну позивача внаслідок ДТП.
Оскільки відповідач не довів відсутність протиправності власної бездіяльності та відсутність вини в заподіянні шкоди майну позивача, суд зробив висновок про покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків, заподіяних транспортному засобу позивача.
Оскільки відповідачем не доведено факту вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання по догляду за твариною під час випасання біля транспортних шляхів, як це передбачено вимогами ст. 9 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження», а відтак не доведено відсутність його вини у спричиненій шкоди. Між такими діями відповідача та спричиненою позивачу шкодою суд встановив безпосередній причинний зв`язок та наявність вини відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19,89,141,263-265,280-281,288-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1136 (одна тисяча сто тридцять шість) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 м.Рівне
Суддя І.О.Гордійчук