Рішення

Іменем України

Справа № 712/2205/17

Номер провадження 2/712/48/23

24 квітня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О. П.

представників позивача адвокатів Шевцова А.В., Костюковича Ф.Ф.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи

21 лютого 2017 року позивач ПАТ "Фідобанк" звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором та в обґрунтування своїх вимог вказував, що 11.09.2008 р. між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/2061/2/22717, у відповідності з яким відповідач отримав кредит в розмірі 50580,00 дол. США строком до 10 вересня 2033 року зі сплатою 12,5% річних та погашенням відповідно до Графіку платежів щомісячно відповідно до Додатку №1 до договору. 29.10.2009 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/2061/2/22717 від 11.09.2008р. у зв`язку з приєднанням заборгованості за відсотками 948,72 дол. США до тіла кредиту. В порушення умов кредитного договору позичальник погашав кредит та сплачував відсотки несвоєчасно та не у повному обсязі. Відповідачу неодноразово направлялись листи-вимоги про необхідність погашення кредиту. 10.12.2016р. було направлено листа-вимогу від 09.12.2016р. про необхідність погашення кредиту. Станом на 08 листопада 2016р. відповідач має заборгованість в сумі 13945,77 дол. США та 58218,73 грн., що разом за офіційним курсом НБУ на 08.11.2016р. еквівалентно 414 821,19 грн., яка складається з 9088,32 дол. США (еквівалентно 232394,29 грн.) строкова заборгованість за кредитом, 1 387,94 дол. США (еквівалентно 35490,53 грн.) прострочена заборгованість за кредитом, 3390,58 дол. США (еквівалентно 86699,35 грн.) прострочена заборгованість за відсотками, 78,93 дол. США (еквівалентно 2018,29 грн.) - строкова заборгованість за відсотками, 16 949,41 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 41269,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 13945,77 дол. США та 58218,73 грн., що разом за офіційним курсом НБУ на 08.11.2016р. еквівалентно 414 821,19 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6222,32 грн.

13 вересня 2020 року відповідач скерував відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що вимоги кредитора задоволено достроково 29.04.2011 р. шляхом позичальником продажу предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості згідно з п. 5.5.2. Договору іпотеки, ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» в редакції, чинній на дату правовідносин. Позивачем було приховано від суду, що предмет іпотеки, грошові кошти на придбання якого є предметом кредитного договору, реалізовано зі згоди Банку у рахунок погашення заборгованості, що в силу Закону припинило зобов`язання сторін. Це підтверджується засвідченою копією заяви ПАТ «Ерсте Банк» від 29.04.2011 з додатком, згідно з якою «у зв`язку з виконанням зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/2061/2/22717, укладеним між АТ «Ерсте та ОСОБА_1 від 11.09.2008 р. та повним погашенням (позики)», банк просив зняти заборону відчуження з нерухомого майна, з додатком - повідомлення про виключення запису з Державного реєстру іпотек, яку отримав відповідач у матеріалах справи приватного нотаріуса ЧМНО Міняйло І.П.

Банк використав право вимагати дострокового повернення кредиту та заборгованості станом на 29 квітня 2011 року шляхом реалізації іпотечного майна . Вчинивши такі дії кредитор змінив умови кредитування шляхом припинення згідно ч.4 ст.36 Закону «Про іпотеку», аналогічні висновки щодо застосування ст.36 «Про іпотеку» надані у постановах Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі № 204/7148/16-ц, 27.02.2019р. № 643/18466/15-ц, 20.06.2018р. № 756/31271/15-ц, 19.04.2018р. № 910/9508/17, 02.04.2019р. № 873/26/18, 13.02.2019р. № 759/6703/16-ц.

Також відповідно до позовної заяви, яку було подано позивачем, станом на 28.01.2020 р. у відповідача за кредитним договором №014/2061/2/22717 від 11.09.2008 р. нарахована кредитна заборгованість у сумі 13 945,77 доларів США та 58 218,73 грн., що разом за офіційним курсом НБУ на 08.11.2016 р. (1 USD = 25.570654 UAH) еквівалентно - 414 821,19 грн., яка складається з: 9 088,32 USD - строкова заборгованість за кредитом (еквівалентно - 232 394,29 грн.); 1 387,94 USD - прострочена заборгованість за кредитом (еквівалентно - 35 490,53 грн.); 3 390,58 USD - прострочена заборгованість за відсотками (еквівалентно - 86 699,35 грн.); 78,93 USD - строкова заборгованість за відсотками (еквівалентно - 2 018,29 грн.); 16 949,41 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 41 269,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. Однак жодного доказу підтвердження заборгованості у заявленому розмірі позивачем не подано.

У наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вказані суми, які були зараховані на погашення заборгованості, не співпадають із сумами, які відповідач фактично сплачував.

В матеріалах справи відсутні банківські виписки по рахунках для видачі кредиту та погашення заборгованості (пункти 4.1., 5.2. Кредитного договору, пункти 1.8.1. Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору), позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських документів щодо нарахування та погашення заборгованості за кредитним договором, а тому позивач не підтвердив заявлений розмір заборгованості належними доказами.

Фактично, жодного доказу наявності у Позичальника заборгованості і її розміру Банком не надано, оскільки будь-які виписки з рахунків Позичальника, зазначених в умовах Кредитного договору для видачі кредиту та погашення заборгованості (пункти 4.1., 5.2. Кредитного договору, пункти 1.8.1. Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору) та графіки платежів відсутні.

Також просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки строк настання обов`язку погашення кредиту настав достроково у повному обсязі 29.04.2011 р., однак відповідно до позовної заяви на а.с. 1-2 та реєстраційного штемпеля Соснівського районного суду м. Черкаси на ній позивач звернувся до Суду з вказаним позовом лише 21.02.2017 р., що означає, що позивач звернувся до суду зі спливом строків позовної давності. Відповідач просить суд застосувати строки позовної давності та у позовних вимогах відмовити повністю. З моменту укладення Кредитного договору Позичальник виплатив Банку не менш ніж 59698,91 долари - еквівалент яких на день платежу становив 473 550,15 грн. (включаючи кошти від продажу квартири) при сумі кредиту 50580,00 доларів США - еквівалент 245 398,99 грн. станом на дату видачі 11.09.2008 р., тобто як в валютному, так і гривневому еквіваленті сплачена Позичальником сума набагато більше ніж сума, видана Банком. Позичальник добросовісно вживав заходів для виконання Кредитного договору навіть після зростання курсу долара. Тобто Позичальник вже сплатив більше, ніж сума передбачена кредитним договором, як у валюті кредиту, так і в еквіваленті в національній валюті України. Позичальник в результаті виконання кредитного договору добросовісно сплативши суму набагато більшу, ніж була отримана, втратив і сплачені кошти, і своє єдине житло - квартиру, для придбання якої був отриманий кредит. Тоді як Банк отримав і фінансову вигоду, і дохід від продажу іпотечного майна. Тому стягнення з Відповідача ще додаткових коштів не відповідатиме таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. Оскільки всю вигоду від такого цивільно-правового зобов`язання отримує лише Банк, а споживач кредитних послуг в даному випадку повністю позбавляється всього, на що розраховував при укладенні договору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У наданому до суду письмовому вступному слові вважав помилковим твердження відповідача, що у зв`язку з реалізацією ним предмета іпотеки відбулось позасудове врегулювання відповідно до Закону України «Про іпотеку» і тому будь-які вимоги щодо виконання основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно д п.п.5.5.2 договору іпотеки № 014/2061/2/22717 іпотекодержатель має право організувати продаж предмету іпотеки шляхом укладення письмового договору між боржником та покупцем за письмовою згодою іпотекодержателя в порядку, визначеному ст.6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя. Аналізуючи п.5.5.2 договору іпотеки № 014/2061/2/22717 можна виділити дві основні умови його виконання: 1) продаж квартири організовує іпотекодержателя, 2) кошти від продажу квартири від імені покупця перераховуються на рахунок іпотекодержателя. В той же час АТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є позивач, не організовував продаж, навпаки з договору купівлі-продажу квартири вбачається, що його сторонами є боржник та інша фізична особа. Отже, продаж відбувся з ініціативи боржника. Слід припустити, що боржник, пообіцявши банку погасити заборгованість у повному обсязі, звернувся з проханням про зняття заборони продажу предмета іпотеки. Норми законодавства зобов`язують іпотекодержателя зазначити у заяві про зняття обтяжень про погашення зобов`язань. Однак, заява про зняття обтяжень не є документом, що підтверджує перерахування коштів на рахунок банку та, відповідно, не свідчить про погашення боргу у повному обсязі. 29 квітня 2011 року відповідач особисто сплатив на рахунок банку кошти від продажу квартири в сумі 39 000 доларів США. Того ж дня, боржник, розуміючи, що борг не погашено у повному обсязі та зобов`язання за кредитним договором не припинились, звернувся до банку з заявою про перерахування графіку платежів у зв`язку з повним погашенням. З викладеного вбачається, що банк не організовував продаж квартири, а відповідач за рахунок продажу іпотечної квартири за згодою банку частково погасив заборгованість за кредитним договором.

Відтак, спірні правовідносини в сукупності з їх регулюванням договором іпотеки та нормами діючого та той час ( і на теперішній) законодавства, не можуть бути визнані такими, що призвели до припинення правовідносин за кредитним договором 29.04.2011р. та до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення статті 36 Закону України «Про іпотеку».

Також заперечив по суті заяви про застосування позовної давності, вказуючи, що відповідно до п.1.1 кредитного договору від № 014/2061/2/22717 від 11.09.2008р. кредитор надавав відповідачу кредит в сумі 50 580 доларів США строком до 10.09.2033р. Згідно з Реєстру погашення кредитних коштів та процентів і додатку 2 до висновку експертизи боржник проводив оплату за кредитним договором № 014/2061/2/22717 до 25.03.2014р. Пунктом 12.4 кредитного договору № 014/2061/2/22717 строк позовної давності встановлено 3 роки. Отже строк позовної давності в даному випадку спливає щонайменше 26.03.2017р. В свою чергу 10.12.2016р. ПАТ «Фідобанк» направило боржнику лист вимогу про дострокове повернення коштів та 21.02.2017р. направило до Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву про стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності. Отже, банком було дотримано строків позовної давності при зверненні до суду з позовною заявою , а твердження відповідача про її сплив є безпідставним.

У наданих до суду додаткових письмових поясненнях вказував, що під час розгляду справи відповідач визнав, що продаж квартири організовував саме ОСОБА_1 та гроші від продажу він сплачував особисто в касу банку (судове засідання 02.12.2023 р. аудіозапис 23 хв.).

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Просив врахувати правові висновки Верховного Суду у постановах від 03 серпня 2022 року у справі № 756/10266/15-ц щодо того, що відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» після звершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Хід розгляду справи

22 лютого 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі.

31 травня 2017 року заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором №014/2061/2/22717 від 11 вересня 2008 року 414 821 грн. 19 коп., вирішено питання про судові витрати.

04 червня 2020 року ухвалою суду задоволено клопотання відповідача про поновлення строку для звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

21 липня 2020 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 31 травня 2017 року в цивільній справі № 712/2205/17 скасовано та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

17 січня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси заяву публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про заміну сторони стягувача правонаступником задоволено. Замінено позивача Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» () у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на правонаступника - ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф.3-8, 65048).

17 травня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси клопотання представника відповідача про призначення судово-економічної експертизи - задоволено. Призначено у цивільній справі судову економічну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

15 листопада 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси клопотання експерта про надання додаткових матеріалів задоволено.

28 квітня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси провадження у справі поновлено.

06 липня 2022 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

23 лютого 2023 року ухвалою суду клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів задоволено. Витребувано у позивача оригінали доданих до позовної заяви доказів для дослідження у судовому засіданні.

2.Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 11 вересня 2008 р. між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/2061/2/22717, у відповідності з яким відповідач отримав кредит в розмірі 50580,00 дол. США строком до 10 вересня 2033 року зі сплатою 12,5% річних та погашенням відповідно до Графіку платежів щомісячно відповідно до Додатку №1 до договору (а.с.4-11 т.1)

Пунктом 2.1 Договору кредитні кошти призначені для придбання квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.3, п.5.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний щомісячно 15 числа кожного місяця погашати кредит та сплачувати нараховані відсотки згідно із Графіком погашення, наведеним у Додатку №1 до кредитного договору та остаточно погасити кредит та нараховані відсотки до 10 вересня 2033 року.

Відповідно до п.6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом, комісії та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов договору, зокрема, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань щодо сплати чергових платежів по кредиту відсотків, як це передбачено кредитним договором та у випадку нездійснення страхування заставленого майна та життя позичальника на користь банку.

Згідно з пунктом 9.1. Кредитного договору за порушення строків повернення кредиту (в тому числі частково), сплати нарахованих відсотків, інших платежів, що передбачені договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

11 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредитні кошти згідно заяви на видачу готівки № 2061/502879 на суму 50 580 дол. США, що еквівалентно 245 398,99 грн. (а.с.13 т.1)

11 вересня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 014/206/2/ НОМЕР_1 . Відповідно до п. 1.2 Предметом іпотеки є трикімнатна квартира вартістю 306 650 грн, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та стане власністю ІПОТЕКОДАВЦЯ в майбутньому після укладання цього Договору ( а.с.27-33 т.1).

Відповідно до п.4.4.2 договору іпотеки іпотекодавець має право достроково виконати основне зобов`язання за кредитним договором, а іпотекодержатель не вправі відмовитись від такого виконання.

Згідно з п.5.5.1 договору іпотеки розділу «Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки» у відповідності до т.36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель може на свій розсуд:

- згідно зст.37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. В цьому випадку цей договір (застереження п.5.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

- згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» та в порядку, встановленому статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування , операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" продати предмет іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві, при цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за вибором іпотекодержателем або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, визначеної в п.1.3 цього договору, або на підставі оцінки майна, підготовленої незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Договір купівлі-продажу, укладений відповідно до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до п.5.5.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладання договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем , який укладається за письмовою згодою з іпотекодержателем у порядку, визначеному статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування , операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати". При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя.

29 жовтня 2009 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №014/2061/2/22717 від 11.09.2008 р. у зв`язку з приєднанням заборгованості за відсотками 948,72 дол. США до тіла кредиту. (а.с.12 т.1)

15 січня 2010 року між публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору з фізичною особою № 014/2061/2/22717 від 11.09.2008 року, додатком якої є графік погашення кредиту з до 09.09.2033р. (а.с.21-24 т.1, а.с.)

Листом від 29.04.2011р. ПУАТ "Ерсте Банк" подав до приватного нотаріуса Міняйло І.П. заяву про зняття заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 в зв`язку з повним погашенням боргу ( а.с. 85 т.1).

29 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 7 продаж зазначеної квартири проводиться за 312 000 грн. (що еквівалентно становить 39 000 тис. доларів США). (а.с.34-35 т.1)

29.04.2011 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Міняйло І.П. знято заборону з відчуженого нерухомого майна з квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з припиненням іпотечного договору, зареєстровано в реєстрі за № 1511. (а.с.36-38 т.1)

29.04.2011р. ОСОБА_1 звернувся до АТ «Ерсте Банк» з заявою, в якій у зв`язку з частковим достроковим погашенням заборгованості за кредитним договором № 014/2061/2/22717 від 11 вересня 2008 року після добровільного продажу заставного майна просив перерахувати графік погашення платежів.

Рішенням від 19.07.2016р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато ліквідацію ПУАТ "Фідобанк". ( а.с.65 т.1)

09 грудня 2016 року ПАТ "Фідобанк" як правонаступник ПАТ "Ерсте банку" звернувся до ОСОБА_1 з листом-вимогою про порушення зобов`язання за кредитним договором № 014/2061/2/22717 від 11.09.2019 року про дострокове повернення всієї суми заборгованості у 30-ти денний термін за кредитним договором, яка станом на 08.11.2016 року становить: кредит 10 476,26 дол. США (267 884,82 грн.), відсотки 3 469,51 дол. США (88 717,64 грн.), пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків 58 218,73 грн., а всього 414 821,19 грн. (а.с.52 т.1)

Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 03.02.2001р. ТОВ "Консалт Солюшенс" від ПУАТ "Фідобанк" були відступлені права вимоги за кредитним договором з відповідачем № 014/2061/2/22717 від 11.09.2008 року на суму 19499,65 доларів США.

Відповідно до висновку експертів від 14.04.2022 року № 1199/21/420-424/22-23 Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами дослідження підтверджено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1 (по сплаті основної суми боргу, процентів, неустойки) перед Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» станом на 08.11.2016 р. умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору № 014/2061/2/22717 від 11 вересня 2008 року, в цілому відповідає умовам, встановленим актами Національного банку України, та розрахунковим і документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором з урахуванням додаткових угод до нього. Сума заборгованості ОСОБА_1 (по сплаті основної суми боргу, процентів, неустойки) перед Публічним акціонерним товариством «Фідобанк» за кредитним договором №014/2061/2/22717 від 11.09.2008 року, станом на 08.11.2016 року складає 13 937,06 доларів США та 35 828,69 гривень: заборгованість за кредитом - 10 476,26 доларів США; прострочена заборгованість за відсотками - 3 324,84 доларів США; строкової заборгованості по відсоткам 135,96 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 10 585,36 гривень; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 25 243,33 гривень.

Відповідно до висновку комісійної судово-економічної експертизи від 14.04.2022р. № 1199/21/420-424/22-23 фактична сума тіла кредиту складає 51528,72 доларів США, в тому числі 50 580,00 дол. США виданого 11.09.2008 р. та 948,72 дол. США сума збільшення тіла кредиту на заборгованість по відсоткам згідно додаткової угоди від 29.10.2009 р. № 1.

Згідно з Реєстру погашення кредитних коштів та процентів і додатку 2 до висновку експерта боржник проводив оплату за кредитним договором № 014/2061/2/22717 до 25.03.2014 р.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено та не оспорювалось відповідачем, що 11 вересня 2008 р. між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/2061/2/22717, у відповідності з яким відповідач отримав кредит в розмірі 50580,00 дол. США строком до 10 вересня 2033 року зі сплатою 12,5% річних та погашенням відповідно до Графіку платежів щомісячно відповідно до Додатку №1 з цільовим призначенням для придбання квартири, яка була передана відповідачем в іпотеку банку в забезпечення виконання кредитного договору.

За клопотанням відповідача представником позивача адвокатом Костюкевичем Ф.Ф. надані для дослідження в судовому засіданні оригінали доданих до позовної заяви матеріалів кредитної справи.

Взяті на себе кредитні зобов`язання відповідач в повному обсязі не виконав, в зв`язку з чим згідно додаткової угоди від 29.10.2009 р. № 1 сторонами було узгоджено збільшення тіла кредиту на заборгованість по відсоткам 948,72 дол. США, тобто до 51528,72 доларів США.

29.04.2011 р. відповідачем за згодою іпотекодержателя був реалізований предмет іпотеки та сума від продажу в розмірі 39 000 дол. США перерахована банку.

Оскільки сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покрила повністю заборгованість по тілу кредиту та відсоткам, відповідач до березня 2014 року продовжував сплачувати кошти на погашення заборгованості, що підтверджено Реєстром погашення кредитних коштів та процентів і додатку 2 до висновку комісійної судово-економічної експертизи від 14.04.2022 р. № 1199/21/420-424/22-23, який узгоджується з наданими за клопотанням експерта виписками банку.

Згідно правових висновків Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 р. у справі № 554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Внаслідок порушення відповідачем графіку погашення кредитної заборгованості у грудні 2016 року правонаступник позикодавця звернувся до відповідача з вимогою дострокового повернення тіла кредиту та оплати заборгованості за кредитним договором, яка не була виконана і в зв`язку з цим правонаступник позикодавця у лютому 2017 року звернувся до суду з даним позовом.

Доводи відповідача про те, що при реалізації ним іпотечної квартири 29.04.2011 р. за згодою банка відбулось позасудове врегулювання, в зв`язку з чим будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, суд вважає такими, що не обґрунтовують заперечення проти позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на 29.04.2011) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

-передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

-право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Згідно з п.5.5.1 договору іпотеки № 014/206/2/22717 від 11 вересня 2008 року розділу «Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки» сторонами було погоджено, що у відповідності до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» цей договір є договором про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель може на свій розсуд:

- згідно з ст.37 Закону України «Про іпотеку» задовольнити забезпечені іпотекою вимоги іпотекодержателя за кредитним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. В цьому випадку цей договір (застереження п.5.5.1) є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

- згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та в порядку, встановленому статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" продати предмет іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві, при цьому ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за вибором іпотекодержателем або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, визначеної в п.1.3 цього договору, або на підставі оцінки майна, підготовленої незалежним суб`єктом оціночної діяльності. Договір купівлі-продажу, укладений відповідно до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Як встановлено в судовому засіданні, позикодавцем ВАТ «Ерсте Банк» та його правонаступниками не набувалось право власності на предмет договору іпотеки № 014/206/2/22717 від 11 вересня 2008 року, а також не здійснювався продаж предмету іпотеки від свого імені, отже відсутні підстави для висновку про те, що у спірних правовідносинах 29.04.2011 р. відбулось позасудове врегулювання у спосіб, визначений ст. 36 Закону «Про іпотеку» та договору іпотеки № 014/206/2/22717 від 11 вересня 2008 року.

Посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду у постановах від 17.04.2019 р. у справі № 204/7148/16-ц, 27.02.2019 р. у справі № 643/18466/15-ц, 20.06.2018 р. у справі № 756/31271/15-ц, 19.04.2018 р. у справі № 910/9508/17, 02.04.2019 р. у справі № 873/26/18, 13.02.2019 р. у справі № 759/6703/16-ц., від 03 серпня 2022 року у справі № 756/10266/15-ц не є релевантними для даної конкретної справи, оскільки у справах у справах № 204/7148/16-ц, № 910/9508/17, № 873/26/18, № 759/6703/16-ц, № 756/10266/15-ц іпотекодержатель реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб захисту за відповідним застереженням в іпотечному договорі шляхом реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а у справах № 643/18466/15-ц, № 756/31271/15-ц іпотекодержатель скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору та від свого імені уклав договір купівлі-продажу предмета іпотеки, однак у даній не встановлено набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки або укладення іпотекодержателем від свого імені правочину з розпорядження предметом іпотеки.

Що стосується положення п.5.5.2 договору щодо права іпотекодержателя організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладання договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем, який укладається за письмовою згодою з іпотекодержателем у порядку, визначеному статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" зі сплатою коштів за придбану нерухомість покупцем на банківські рахунки іпотекодержателя, суд виходить з наступного.

Відповідно до 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (в редакції станом на 29 квітня 2011 року) іпотекодержатель має організувати продаж предмета іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем або продати від свого імені, якщо це передбачено іпотечним договором або іпотекодержатель та іпотекодавець досягли відповідної згоди шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому кошти за придбану нерухомість покупець сплачує на банківські рахунки іпотекодержателя. Іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до дня продажу предмета іпотеки відповідно до умов цієї статті письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку обтяження на нерухомість та/або об`єкт незавершеного будівництва, що є предметом іпотеки. Ці особи мають переважне право на придбання предмета іпотеки відповідно до пріоритету їх зареєстрованих прав. Ціна продажу предмета іпотеки має бути встановлена за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем. У разі недосягнення згоди між іпотекодержателем, іпотекодавцем щодо ціни продажу предмета іпотеки іпотекодержатель укладає з незалежним оцінювачем договір про оцінку предмета іпотеки і продаж предмета іпотеки здійснюється за ціною, не нижчою за встановлену незалежною оцінкою.

Відповідачем не надано доказів укладення договору від 29.04.2011 року у порядку, визначеному статтею 6 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (в редакції станом на 29 квітня 2011 року), зокрема встановлення ціни продажу предмета іпотеки за згодою між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а у разі недосягнення згоди - укладення іпотекодержателем з незалежним оцінювачем договір про оцінку предмета іпотеки і продаж предмета іпотеки здійснюється за ціною, не нижчою за встановлену незалежною оцінкою.

Також відповідачем не оспорювалось, що кошти за придбану нерухомість сплачував на банківські рахунки іпотекодержателя не покупець предмету іпотеки.

Стосовно листа іпотекодержателя про зняття обтяження у зв`язку з погашенням боргу, вказаний лист не передбачений нормами закону «Про іпотеку» і договору № 014/206/2/22717 від 11 вересня 2008 року як підтвердження позасудового врегулювання. Фактично зазначений лист підтверджує згоду банку на добровільну реалізацію боржником предмета іпотеки для дострокового повернення кредитних коштів, що повністю узгоджується зі змістом заяви відповідача від 29.04.2011 р. до банку, в якій відповідач вказує, що у зв`язку з частковим достроковим погашенням заборгованості за кредитним договором № 014/2061/2/22717 від 11 вересня 2008 року після добровільного продажу заставного майна просить перерахувати графік погашення платежів.

Таким чином, суд доходить висновку, що на час звернення до суду з позовом відповідач мав заборгованість за кредитним договором № 014/206/2/22717 від 11 вересня 2008 року в сумі в сумі 13 937,06 доларів США та 35 828,69 грн., що підтверджується висновку комісійної судово-економічної експертизи від 14.04.2022р. № 1199/21/420-424/22-23.

Вирішуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ст.261 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Загальний строк позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України становить 3 роки.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору від № 014/2061/2/22717 від 11.09.2008р. кредитор надавав відповідачу кредит в сумі 50 580 доларів США строком до 10.09.2033 р. Пунктом 12.4 кредитного договору № 014/2061/2/22717 строк позовної давності встановлено 3 роки.

Згідно з Реєстру погашення кредитних коштів та процентів і додатку 2 до висновку комісійної судово-економічної експертизи від 14.04.2022р. № 1199/21/420-424/22-23 боржник проводив оплату за кредитним договором № 014/2061/2/22717 до 25.03.2014 р. Отже про порушення своїх прав банк дізнався у квітні 2014 року та 21.02.2017 р. направило до Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву про стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності. Отже, банком було дотримано строків позовної давності при зверненні до суду з позовною заявою , а твердження відповідача про її сплив є безпідставним.

Стосовно доводів відповідача про здорожчання кредиту внаслідок зміни курсу валют упродовжу строку кредитування, суд виходить з того, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16).

На час укладення кредитного договору 11 вересня 2008 року законом не було встановлено заборон надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, у позивача не було законних підстав вважати, що встановлений на цей день валютний курс не зміниться, отже сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу.

Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.4. ст.591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 78, 81, 89, 141, 244, 264-268, 274, 352-354 ЦПК України, ст.254, 256, 257, 261, 267, 526, 591, 626, 628, 1050, 1054 ЦК України суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» заборгованість за кредитним договором № 014/2061/2/22717 від 11 вересня 2008 року в сумі 13 937,06 доларів США та 35 828,69 грн.

Ситягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 6222,32 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення виготовлено 03 травня 2023 року.

Позивач: ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» (, м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф. 308)

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )