Березівський районний суд Одеської області
27.04.2023
Справа № 494/1514/22
Провадження № 2/494/110/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Римаря І.А

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.

представника позивача Шулик М.Ю

представника відповідачів Гаврилович І.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 494/1514/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення сплаченого авансу, інфляційних нарахувань та 3% річних,-

ВСТАНОВИВ:

10.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про повернення сплаченого авансу, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 10.11.2022 року визначено суддю Березівського районного суду Одеської області Римар І.А.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.06.2013 року в приміщенні Березівської державної нотаріальної контори Одеської області відповідачами складено заповіти на позивача. Підставою складання заповітів стала домовленність , що він сплатить кошти по 3000 доліарів США кожному за вказані земельні ділянки. Позивач передав відповідачам грошові кошти в сумі 6000 доларів США по 3000 кожному, а відповідачі в свою чергу запевнили його, що ці кошти вони отримують як завдаток за продажу земельних ділянок, який позивач мав намір придбати. На той час в Україні існувала заборона на купівлю-продаж земель сільськогосподарського призначення, але домовившись та склавши заповіти, позивач передав обумовлені кошти. Відповідачі передали оригінали правовстановлюючих документів та не мали ніяких претензій на протязі 9 років. Наприкінці липня 2022 року , позивачу стало відомо, що відповідачі скасували заповіт та укладати договір купівлі-продажу цих земельних ділянок відповідачі відмовилися, грошові кошти не повернули. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу між ним та відповідачами не укладався, тому передані ним кошти є саме авансом, а тому відповідачі зобов`язані була повернути передані йому 6000 доларів США. 04.10.2022 року на адресу відповідачів позивач направив письмову вимогу про невиконання ними зобов`язання по укладенню вищевказаних договорів та повернення йому авансу в розмірі 6000 доларів США ( по 3000 доларів США кожним), але до цього часу вони відповідають йому відмовою. На підставі цього, звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до наказу Березівського районного суду Одеської області №1 ОД від 04.01.2023 року( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку.

Також указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан , який продовжено до 20.05.2023 року.

Ухвалою суду від 30.11.2022 року відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.02.2023 року залучено до справи уточнену позовну заяву (а.с.78-79), в якій позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь суму у розмірі 8971,52 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 328075,58 грн.; з яких 5998,59 доларів США аванс, в гривневому еквіваленті становить 219360 грн 00 коп.; 2432, 56 доларів США інфляційні нарахування на суму боргу, шо в гривневому еквіваленті становлять 88955, 16 грн. та 540,37 доларів США 3% річних, згідно ст.625 ЦК України, що в гривневому еквіваленті становить 19760, 43 грн.

Також , 05.04.2023 року представник позивача подав заяву про стягнення витрат на на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

В судовому засіданні 27.04.2023 року представник позивача підтримав подану уточнену позовну заяву та просив задовольнити її з підстав зазначених у ній та позовній заяві.

Представник відповідачів заперечували проти позову та уточненої позовної заяви, надали відзив на позовну заяву (а.с.61-62) та просили відмовити у позові повністю. Підставою відмови, представник відповідачів вказала, що у червні 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вважали, що підписали договори про надання у користування позивачу земельних ділянок строком на дев`ять років. Одразу після підписання, цих договорів, ОСОБА_4 передав кошти у розмірі 25000 грн кожному за земельну ділянку. 20.10.2021 року відповідачами скасовано заповіти, які вони складали 19.06.2013 року на користь ОСОБА_1 . Після збору врожаю, ОСОБА_4 повернув земельні ділянки у 2022 році. Вимоги позивача є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню. Також, 27.04.2023 року представник відповідачів надала заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

Під час розгляду справи, допитаний свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказав, що є сусідом з ОСОБА_6 та у червні 2013 року їхав з ним у авто до м. Березівка. Під час поїздки ОСОБА_6 , повідомив , що їде купляти земельні ділянки у ОСОБА_7 по 3000 доларів США за кожну ділянку. Бачив, як передавались кошти долари США та гривні, однак скільки там було не бачив, проте чув що передавалось 3000 доларів США за кожну ділянку. Передача коштів відбувалась біля Березівського військомату.

Допитаний свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначила, що у червні 2013 року додому ОСОБА_9 приїздив ОСОБА_4 та надав грошові кошти, після чого ОСОБА_2 відрахувала 5000 грн і дала їй для потреб. ОСОБА_10 , що гроші передавались ОСОБА_4 саме за користування земельних ділянок, проте чи є договори не знає. Бачила, як ОСОБА_4 передавав лише гривні. Щодо складання заповітів ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_4 не знає, хоча у останніх є діти.

Заслухавши представників позивача та відповідачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, серед іншого, договори та інші правочини.

Як встановлено судом, відповідачі є власниками земельних ділянок, а саме: ОСОБА_3 площа земельної ділянки 3,16 га, кадастровий номер :01:001:1199, розташована на території колишньої Ставківської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с.19);

ОСОБА_2 площа земельної ділянки 3,16 га, кадастровий номер :01:001:1198, розташована на території колишньої Ставківської сільської ради Березівського району Одеської області (а.с.15)

Судом також встановлено, що 19.06.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склали заповіти на ім`я ОСОБА_1 щодо вищевказаних земельних ділянок (а.с.9,17).

Як зазначено сторонами, у них виникли договірні відносини щодо вищевказаних земельних ділянок, за які позивач надав кошти, а останні передали земельні ділянки.

Разом з цим, позивач стверджує, що надав кошти у розмірі по 3000 доларів кожному відповідачу в рахунок купівлі вищевказаних земельних ділянок, а відповідачі, в свою чергу, зазначили, що отримали кошти від ОСОБА_4 у сумі 25000 грн кожний в рахунок користування земельних ділянок.

Суд враховує, що у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини по справі Яременка проти України (Заява № 32092/02) встановлено: «…Якість доказів також слід взяти до уваги, у тому числі, чи не викликають обставини, за яких вони були отримані, сумнівів щодо їх надійності та акуратності. Хоча проблеми із справедливістю не завжди виникають, якщо отримані докази не підтверджуються іншими матеріалами, слід відзначити, що якщо докази є дуже сильними і немає ризику їх ненадійності, необхідність у підтверджуючих доказах є, відповідно, меншою».

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Позивачем на підтвердження свого твердження щодо сплати авансу по 3000 доларів США за купівлю земельних ділянок надано, заповіти, складені відповідачами у 2013 році, які в свою чергу, засвідчували факт передання земельних ділянок у разі смерті відповідачів, оскільки станом на 2013 рік діяв мораторій на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, завірені оригінали правовстановлюючих документів на земельні ділянки відповідачів, вимоги про повернення коштів та заяву ОСОБА_5 , завірену нотаріально щодо сплати 3000 доларів США (а.с.80) та допитаного під час судового засідання.

Відповідачами на підтвердження своїх тверджень, щодо передання земельних ділянок саме у користування на 9 років та отримання 25000 грн. за кожну ділянку, зазначено у відзиві на позовну заяву та показами свідка ОСОБА_8 , яка вказала, що бачила лише передачу коштів у гривні ОСОБА_4 та чула про надання згоди відповідачами про те, що земельні ділянки передаються у користування. Разом, з цим, договорів користування та будь-яких доказів отримання саме 25000 грн. не надано.

Суд критично, відноситься до посилання представника відповідачів та ОСОБА_2 під час розгляду справи, що остання думала, що підписує договори оренди земельних ділянок, оскільки, останні фактично через 9 років самостійно скасували заповіти у нотаріуса.

Більш того, суд враховує наступне: як зазначила свідок ОСОБА_8 , під час допиту,- сім`я ОСОБА_9 мають своїх дітей, що дає змогу суду припустити, що вказані заповіти складались саме в рахунок угод щодо продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Будь-яких доказів відповідачами, окрім пояснень, що вказані земельні ділянки передавались саме у користування на 9 років, - не надано. Також не надано, доказів, що кошти отримувались у сумі 25000 грн за кожну ділянку в якості користування земельної ділянки.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, який є обов`язковим на підставі положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

За таких обставин, суд враховуючи вимоги ст. 89 ЦПК України, наявні в справі докази та співставляючи з наданими поясненнями свідків, за своїм внутрішнім переконанням доходить висновку, що позивач сплатив 6000 доларів США (по 3000 доларів США) у якості авансу за земельні ділянки та оскільки, заповіти скасовані, земельні ділянки повернуті власникам, то підлягає повернення аванс у розмірі 6000 доларів США, що станом на момент подачі позову, згідно офіційного курсу НБУ становить 36,5686 гривень за 1 долар США. .

Разом з цим, у уточненій позовній заяві (а.с.79 зворотній бік) позивач просить стягнути солідарно з відповідачів: суму 5998,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 219360 грн. 00 коп., тобто менше 6000 доларів США (по 3000 за кожну ділянку), що є правом позивача та яке в свою чергу підлягає задоволенню, з наведених вище підстав.

Водночас, щодо стягнення інфляційних нарахування та 3 відсотків річних, то в цій частині суд вважає відмовити з тих підстав, що незважаючи на те , що не відбулась передача земельних ділянок у власність позивача, проте останній користувався цими земельними ділянками та отримував прибуток, а тому не має підстав для стягнення інфляційних нарахувань та 3 відсотків річних, що в свою чергу буде справедливою сатисфакцією.

Щодо розподілу судових витрат, то суд вважає зазначити наступне

Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково, а тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2193 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Судом встановлено, що між адвокатом Шулик М.Ю. та Іовін А.В. укладено договір про надання правової допомоги та згідно акту про надання послуг від 01.09.2022 року, розрахунку, вказано, що сума гонорару за надання правової допомоги складає 15000 грн (а.с.95-97).

Суд вважає зазначити, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, об`єм доказової бази, пропорційність витрат, беручи до уваги, що позов задоволено частково, та керуючись принципами справедливості та розумності, суд вважає за можливе визначити розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн., які належить стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268,280 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення сплаченого авансу, інфляційних нарахувань та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) суму в розмірі 5 998,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 219 360 (двісті дев`ятнадцять тисяч триста шістдесят) гривень, витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень та судовий збір в розмірі 2193 (дві тисячі сто дев`яносто три) гривні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 )

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено та підписано 03.05.2023 року.

Суддя І.А. Римар