Постанова

Іменем України

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 750/4314/22

провадження № 61-11404св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Виконавчий комітет Чернігівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Полєтаєва Ігоря Олексійовича на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року у складі судді Коверзнева В. О. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Онищенко О. І., Шитченко Н. В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у серпні 2022 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо незабезпечення його разом із сім`єю складом три особи житловим приміщенням, яке має відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним умовам;

- зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради надати йому разом із сім`єю в складі трьох осіб житлове приміщення, яке має відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним умовам.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він проходив військову службу за контрактом на посадах офіцерського складу і 18 травня 2021 року був звільнений зі служби за станом здоров`я, а 11 листопада 2021 року - разом із сім`єю у складі трьох осіб постановлений на квартирний облік як особа, яка потребує поліпшення житлових умов.

Вважає, що на підставі пункту 45 Правил обліку громадян, які потребують поліпшенню житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, (далі - Правила) відповідач повинен був забезпечити його разом із членами сім`ї житлом у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки.

Його було постановлено на квартирний облік 11 листопада 2021 року, тому житло йому має бути надано 11 лютого 2022 року, у зв`язку з чим він звернувся до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради із заявою про першочергове надання житла, однак отримав відповідь про включення його до позачергового списку осіб за № 119.

Вважає дії відповідача протиправною бездіяльністю, яка полягає у незабезпеченні його разом із сім`єю житловим приміщенням у встановлений законодавством строк.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Деснянський районний суд міста Чернігова рішенням від 02 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення місцевий суд мотивував тим, що позивач не оскаржує законність рішення відповідача від 11 листопада 2021 року № 683, яким його включено до позачергового списку інвалідів війни та сімей загиблих військовослужбовців на підставі підпункту 5-1 пункту 46 Правил, на яких не поширюється дія статті 45 Порядку в частині визначення граничного строку надання житла, тому відсутні підстави для визнання незаконною бездіяльність незабезпечення позивача житлом у тримісячний строк від дня його постановлення на квартирний облік.

Чернігівський апеляційний суд постановою від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем не відмовлено позивачу у праві на отримання житла, оскільки позивач перебуває у списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житла, а роз`яснено, що його буде забезпечено житлом згідно з чергою квартирного обліку по мірі надходження житла до житлової комісії на розподіл.

Колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності та необґрунтованості позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача у незабезпеченні ОСОБА_1 житлом у встановлений законом строк, оскільки аналіз правових норм, якими регулюються спірні правовідносини, свідчить про те, що військовослужбовці забезпечуються житловими приміщеннями для постійного проживання згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Також апеляційний суд зазначив про те, що рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 683 від 11 листопада 2021 року про постановлення ОСОБА_1 на квартирний облік та включення до позачергового списку осіб з інвалідністю внаслідок війни на підставі підпункту 5-1 пункту 46 Правил є чинним і позивачем не оскаржувалось.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що на осіб, які включені до позачергового списку осіб з інвалідністю внаслідок війни та сімей загиблих військовослужбовців на підставі підпункту 5-1 пункту 46 Правил не поширюється дія положень пункту 45 Правил, які регулюють визначення граничного строку надання житла, а тому відсутні підстави для визнання незаконною бездіяльність Виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо незабезпечення житлом позивача та членів його сім`ї.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Представник ОСОБА_1 - адвокат Полєтаєв І. О. у листопаді 2022 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі як на підставу оскарження судових рішень представник ОСОБА_1 - адвокат Полєтаєв І. О. посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та, зокрема вказує, що суди неправильно застосували статтю 43 ЖК України та пункт 38 Правил і не врахували, що порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється ЖК України та іншими актами законодавства України, тому застосування до спірних правовідносин тримісячного строку забезпечення позивача із сім`єю житлом жодним чином не порушує черговості надання житла особам, які потребують поліпшення житлових умов.

Суди не врахували та не застосували до спірних правовідносин статті 47, 48 Конституції України та неправильно застосували пункт 45 Правил.

Відсутні висновки Верховного Суду щодо питання застосування статті 43 ЖК України, абзацу 1 пунктів 39, 45 Правил у подібних правовідносинах.

Оскарження незаконності рішення відповідача від 11 листопада 2021 року № 683 не є ефективним способом захисту прав позивача.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Виконавчого комітету Чернігівського міської ради у грудні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що при прийнятті рішення про постановлення громадянина на квартирний облік відповідач визначає вид черги, виходячи із підстав для постановлення до тієї чи іншої черги, визначених законодавством та підтвердження наявності пільг, які визначені законодавством для цього.

Позивач не підпадає під категорію осіб, визначену пунктом 45 Правил, оскільки норма зазначених Правил обліку громадян чітко встановлює суб`єктний склад, який пов`язаний виключно з військовою службою в СРСР, а позивач перебував протягом всього строку військової служби у Збройних Силах України. Стаж служби у Збройних Силах СРСР не стосується стажу служби у Збройних Силах України.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради поставив позивача на квартирний облік у позачерговий список згідно з наявними пільгами, тому бездіяльність Виконавчого комітету Чернігівської міської ради відсутня.

Житло не виділялося не через бездіяльність Виконавчого комітету Чернігівської міської ради або відсутність коштів, а через відсутність житлових приміщень не з вини відповідача в силу положень законодавства.

Виконавчий комітет Чернігівської міської ради не порушив жодної із вимог законодавства України, діяв відповідно до Конституції України та законів України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 30 листопада 2022 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали із Деснянського районного суду міста Чернігова.

Справа № 750/4314/22 надійшла до Верховного Суду 12 грудня 2022 року.

Верховний Суд ухвалою від 31 січня 2023 року справу призначив до судового розгляду у складі колегії п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій НОМЕР_1 , та має статус ветерана війни і право на пільги, передбачені для учасників бойових дій.

Наказом начальника Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України від 18 травня 2021 року № 65 підполковника ОСОБА_1 звільнено у відставку за станом здоров`я.

ОСОБА_1 27 жовтня 2021 року звернувся до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради із заявою про його прийняття разом із членами сім`ї у складі трьох осіб на квартирний облік для отримання житлової площі.

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 11 листопада 2021 року № 683 ОСОБА_1 включено до позачергового списку інвалідів війни та сімей загиблих військовослужбовців у зв`язку з отриманням інвалідності.

Згідно з листом Відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду Чернігівської міської ради від 12 серпня 2022 року ОСОБА_1 перебуває в позачерговому списку під № 119. За час перебування на квартирному обліку житло на дану категорію осіб не виділялося. Зміна черговості відбулась за рахунок того, що одна особа втратила пільгу, одна надала заяву про зняття з обліку та дві особи померли.

Станом на 13 липня 2022 року ОСОБА_1 перебуває у позачерговому списку осіб з інвалідністю внаслідок війни за № 119, а з 25 листопада 2021 року до 13 липня 2022 року житло даній категорії громадян не виділялось, що підтверджується листом Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 13 липня 2022 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають, з огляду на таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону Українивід 02 червня

2016 року «Про судоустрій і статус суддів»суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають

у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом пункту 2 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України закріплено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним з основних прав громадян незалежно від рівня економічного розвитку держави. Статтею 25 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло.

Згідно зі статтею 47 Конституції України держава бере на себе обов`язки надавати безоплатно житло громадянам, які потребують соціального захисту. Щодо інших категорій громадян обов`язок держави полягає у створенні умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. При цьому у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, зазначеній категорії осіб надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Реалізація права на житло військовослужбовцями, у тому числі пільгових категорій, може бути здійснено у такі способи: безпосереднього надання житла, грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, надання кредиту для купівлі (спорудження) житла. Для отримання житла військовослужбовець має бути зарахований на облік, та занесений до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла. Військовослужбовцям житло надається згідно з чергою.

Відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.

Відповідно до пункту 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інваліди війни та прирівняні до них особи мають пільги на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Згідно з пунктами 44, 46 Правил у першу чергу жилі приміщення надаються тим, що перебувають на квартирному обліку учасникам бойових дій та учасникам війни. Поза чергою жилі приміщення надаються особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пункту 45 Правил генералам, адміралам, офіцерам і тим, що перебували на військовій службі не менше двадцяти календарних років, військовослужбовцям надстрокової служби, прапорщикам і мічманам Збройних Сил СРСР та прирівняним до них особам, звільненим з військової служби за станом здоров`я, віком або скороченням штатів, жилі приміщення надаються виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки.

Пунктом 4.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями визначено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Частинами першою, другою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що військова служба належить до публічної служби.

Як встановлено судами попередніх інстанцій ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України, звільнений у відставку за станом здоров`я, має статус ветерана війни і право на пільги, передбачені для учасників бойових дій.

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 11 листопада 2021 року № 683 ОСОБА_1 включено до позачергового списку інвалідів та сімей загиблих військовослужбовців у зв`язку з отриманням інвалідності; він перебуває в позачерговому списку осіб з інвалідністю війни за № 119.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 просив визнати незаконною бездіяльність Виконавчого комітету Чернігівської міської ради щодо незабезпечення його разом із сім`єю складом три особи житловим приміщенням, яке має відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним умовам, та зобов`язати Виконавчий комітет Чернігівської міської ради надати йому разом із сім`єю в складі трьох осіб житлове приміщення, яке має відповідати встановленим законодавством санітарним та технічним умовам.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , який перебував на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України та звільнений у відставку за станом здоров`я, і на якого поширюються встановлені законом гарантії щодо першочергового права на одержання житла, оспорює бездіяльність відповідача щодо незабезпечення його і членів його сім`ї житловою площею.

Отже, спір виник після звільнення позивача із військової служби, яка вважається публічною службою, та пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються перебування на публічній службі, а тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22), згідно з яким … [позивач, мотивуючи позов приписами Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Інструкції, затвердженої Наказом № 737, оскаржив діяння відповідача, житлова комісія якого не зарахувала позивача на квартирний облік як військовослужбовця. Соціальна гарантія, якої, як він вважав, його протиправно позбавили, передбачена для осіб, котрі проходять військову, тобто публічну службу. Інакше кажучи, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців). З урахуванням наведеного Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір позивача з відповідачем є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду].

При таких обставинах у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій не врахували, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 01 серпня 2022 року у справі № 461/8952/19 (провадження № 61-1613св22).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд свою ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до змісту частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин Верховний Суд доходить висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України Верховний Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови він може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 400, частинами третьою-п`ятою статті 403, статтями 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Полєтаєва Ігоря Олексійовича задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 вересня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 листопада 2022 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Попередити ОСОБА_1 про те, що в разі неподання ним протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією справу буде повернено до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийА. І. Грушицький Судді:І. В. Литвиненко В. М. Ігнатенко Є. В. Петров В. В. Пророк