ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/399/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/327/22 Категорія: 304070000 Скляренко В.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,

відповідач (скаржник) ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Остапенко І.С. на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.12.2022 (повний текст складено 08.12.2022, суддя в суді першої інстанції Скляренко В.М.) у цивільній справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и в :

ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулося до суду у січні 2022 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 41 016,83 грн., а також 3% річних в сумі 7 200,50 грн. та інфляційну складову боргу в сумі 35 714,69 грн., що разом складає 83 932,02 грн.,мотивуючи про невиконання споживачем своїх зобов`язань по оплаті отриманих від позивача комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.12.2022 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію, в тому числі три відсотки річних та інфляційну складову боргу, в загальній сумі 43 426,23 грн., а також судовий збір в розмірі 1174,50 грн. пропорційно до задоволеної частки позовних вимог, врахувавши, що прострочення оплати послуг з боку відповідача мали місце з січня 2019 року, відтак саме із вказаної дати нараховуються інфляційні втрати та 3% річних за ст. 625 ЦК України.

На вказане рішення представник відповідача адвокат Остапенко І.С. подала 06.02.2023 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказано на те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не дає можливості математично визначити точність обрахунків та розпочинається з суми боргу 5646,31 грн., а не з відсутньої заборгованості. Суд невірно надав оцінку попередньому судовому наказу про стягнення заборгованості та договору про реструктуризацію заборгованості. Скаржник вважає, що суд, надаючи оцінку розрахункам за судовим наказом, не врахував необґрунтованість дати заборгованості 01.07.2017, коли та як була зарахована сума 19858,44 грн. та коли вносилися суми більші ніж нараховані. При цьому державний виконавець у своєму розрахунку надлишку сплачених коштів не вказав. Виконавче провадження про стягнення коштів за відповідним судовим наказом було завершене. Суд вказав період нарахувань з 01.07.2015 по 01.10.2022, а потім вказав з 01.07.2022 по 01.10.2022. Суд не врахував, що у договорі про реструктуризацію від 17.02.2017 станом на 01.02.2017 сторони погодили суму боргу в розмірі 19028,33 грн. Суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання, про що у позові не зазначалося. Показники лічильника позивач не знімав, отже не зрозуміло, яким саме чином визначено розмір заборгованості. На підставі акту роз пломбування від 14.08.2020 позивачем були здійснені нарахування у грудні 2020 року, а в травні 2021 року - нарахування на суму 23578,11 грн., що свідчить про безпідставність таких нарахувань.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Черкаське хімволокно» просило суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в розмірі 83 932,02 грн.За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №374 від 30.11.2012, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.

Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку АДРЕСА_1 , де знаходиться квартира АДРЕСА_2 відповідача, здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно» ВП «Черкаська ТЕЦ».

Відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухому майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 285944277 від 22.11.2021 (а.с. 18), відтак є споживачем послуг, які надає їй позивач.

Таким чином на відповідача, як на власника майна, покладено обов`язок по його утриманню та оплаті житлово-комунальних послуг, в тому числі, і послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавались до квартири АДРЕСА_3 , позивачем ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно», правонаступником якого є ПрАТ «Черкаське хімволокно». Однак відповідач своєчасно та в повному обсязі не вносила плату за надані їй послуги, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість, про стягнення якої порушується питання в цій справі.

При цьому, у квартирі відповідача встановлений прилад обліку теплової енергії та відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів; теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором. Згідно п. 14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця.

Відповідач ОСОБА_1 , встановивши квартирний прилад обліку теплової енергії, в порушення вимог ст. 11 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії, водопостачання» своєчасно не передавали показників даного приладу обліку виконавцеві комунальних послуг, що підтверджується листом-розрахунком по о/с 10007078.

14.08.2020 згідно Акту розпломбування на повірку, вузол обліку теплової енергії споживачів послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_3 був знятий з комерційного обліку.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Згідно з ч. 4 цієї ж статті періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

З 14.08.2020 у зв`язку з тим, що відповідачем не було надано належних документів про проведення повірки квартирного приладу обліку теплової енергії, нарахування за послугу позивачем здійснювалися згідно п.п. 40-49 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища (по тарифу).

Крім того, показники квартирного лічильника обліку теплової енергії, зафіксовані в Акті розпломбування на повірку вузла обліку теплової енергії від 14.08.2020 по о/р 10007078, доданого до позовної заяви, були зняті позивачем відповідно до тарифу, та відповідно до них позивачем у грудні 2020 року було зроблено перерахунок відповідно до показника лічильника, що стояв на день його розпломбування.

Згідно з п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.

Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.

У квартирі АДРЕСА_4 лічильник обліку гарячого водопостачання був відсутній, тому згідно з п. 21 вказаних вище правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання на одну зареєстровану особу.

У зв`язку з тим, що відповідач своєчасно та у повному обсязі з січня 2013 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого теплопостачання позивач був змушений звернутися з цим позовом до суду, нарахувавши на наявну заборгованість на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати.

Крім того, судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.09.2015 (справа №711/7183/15-ц) з відповідача була стягнута заборгованість станом на 01.07.2017, в загальній сумі 19 858,44 грн., яка фактично погашена сплатою коштів за період з 01.07.2017 по 01.10.2022 на загальну суму 54 225,88 грн.

У договорі реструктуризації, укладеному між сторонами справи, погоджено, що станом на 01.02.2017 заборгованість відповідача складає 19 028,33 грн.

Спір про стягнення заборгованості за надані послуги, яку позивач станом на 01.10.2021 нараховує відповідачу на суму 41016,83 грн., та визначеної на неї суми інфляційних втрат на 3% річних є предметом розгляду в цій справі.

Правовідносини сторін, що виникли на їх підставі, регламентуються такими правовим нормами.

Відповідно до п.п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності в споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п.1 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».

Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.

Відповідач не надала суду доказів відмови від отримання послуг з опалення та гарячого водопостачання від позивача, наявність звернень із відповідними претензіями до підприємства щодо кількості та якості наданих послуг. Квартира, в якій послуги надавалися позивачем, не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого постачання у встановленому законодавством порядку, що також скаржником під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (у редакції, що чинна до дії вище вказаного Закону, тобто й на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону №1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875- ІV визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2454-VІІІ від 07.06.2018, в редакції, що чинна з 09.06.2018, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.

Одночасно, згідно ч.3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Далі, за змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище нормативно-правове регулювання, а також встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд вважає, що в даному випадку суд першої інстанції обґрунтовано вказав про необхідність стягнення з відповідача заборгованість за надані послуги, а також нараховані на неї на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати відповідно до допущеного прострочення грошових платежів, так як на відповідача покладено обов`язок по оплаті наданих комунальних послуг у квартирі, яка їй належить, який вона належним чином не виконала.

При цьому вказівка в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не дає можливості математично визначити точність обрахунків та розпочинається з суми боргу 5646,31 грн., а не з відсутньої заборгованості, а також виконаний без належного врахування здійснених відповідачем платежів, апеляційним судом відхиляється, оскільки свого власного розрахунку заборгованості відповідачем не надано, як і не надано доказів належного виконання своїх зобов`язань по оплаті послуг. Крім того, визначення початку розрахунку суми боргу з урахуванням заборгованості, що виникла раніше, за відсутності спростування її наявності, не може бути помилковим чи необґрунтованим.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції, надаючи оцінку розрахункам за судовим наказом, не врахував необґрунтованість дати заборгованості 01.07.2017, а також коли та як була зарахована сума 19858,44 грн. та коли вносилися суми більші ніж нараховані, апеляційним судом оцінюються критично, адже відповідні зарахування здійснював державний виконавець в межах відповідного виконавчого провадження, яке по результатам здійснених відповідачем погашень було завершено. При цьому скаржником не надано доказів того, що нею були сплачені кошти, які не були зараховані в якості погашення заборгованості, що обумовило необґрунтоване збільшення суми боргу.

Та обставина, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення помилково вказав про обрахування заборгованості з 01.07.2017 на правильність вирішення спору у справі не вплинула, адже не свідчить про неврахування тих чи інших погашень з боку відповідача наявного боргу чи необґрунтоване визначення позивачем суми, заявленої до стягнення у справі.

Не можна також погодитися з доводами скаржника про те, що суд не врахував, що у договорі про реструктуризацію від 17.02.2017 станом на 01.02.2017 сторони погодили суму боргу в розмірі 19028,33 грн., адже вказана обставина не є перешкодою для подальшої зміни суми заборгованості після здійсненого позивачем перерахунку по результатам контрольного зняття показань з приладу обліку, про що вказано судом.

Апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання, про що у позові не зазначалося, адже сума заборгованості в розмірі 41016,83 грн. по тексту позовної заяви позивачем визначалася з урахуванням наявного боргу як по теплопостачанню так і щодо постачання гарячої води.

Вказівка скаржника на те, що позивач показники лічильника не знімав, отже не зрозуміло, яким саме чином визначено розмір заборгованості, має бути відхилена, оскільки, як вказувалося вище, у зв`язку з відсутністю належної повірки відповідного приладу обліку за адресою відповідача, нарахування суми оплати за надані послуги здійснювалося теплопостачальною організацією за п.п. 40-49 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, а саме у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири та з урахуванням температури повітря зовнішнього середовища (по тарифу).

Також апеляційний суд відхиляє вказівку скаржника на те, що на підставі акту розпломбування від 14.08.2020 позивачем були здійснені нарахування у грудні 2020 року та повторні нарахування у травні 2021 року, оскільки відповідні нарахування з моменту роз пломбування приладу обліку здійснювалися позивачем не за даними лічильника а по встановленому тарифу з урахуванням площі квартири відповідача.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що судом першої інстанції надано належної оцінки всім запереченням відповідача проти позовних вимог, які викладені, в тому числі, в поданій апеляційній скарзі.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.12.2022 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 02.12.2022 у цивільній справі за позовом ПрАТ «Черкаське хімволокно» в інтересах відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 15.03.2023.

Суддя-доповідач

Судді