Постанова

Іменем України

13 березня 2023 року

м. Київ

справа № 947/9470/21

провадження № 61-11860св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Казенне підприємство «Морська пошуково-рятувальна служба»,

треті особи: Професійна спілка працівників Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», Державна служба морського та річкового транспорту України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року у складі судді Васильків О. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дришлюка А. І., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» (далі - КП «Морська пошуково-рятувальна служба»), треті особи: Професійна спілка працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба», Державна служба морського та річкового транспорту України, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що вона з 2014 року працювала в КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на різних посадах, останнім часом на посаді начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба».

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21 квітня 2020 року № 229-к її звільнено з посади начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Підставою для звільнення зазначено наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 17 лютого 2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року у справі № 947/12689/20 визнано незаконним та скасовано наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21 квітня 2020 року № 229-к та поновлено її на посаді начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба», на підставі чого 30 грудня 2020 року КП «Морська пошуково-рятувальна служба» виданий наказ № 861-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Однак одночасно із ознайомленням з наказом про поновлення на роботі їй було вручено попередження про наступне звільнення через два місяці на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Попередження мотивоване проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» у період до дати поновлення на роботі та введенням з 01 травня 2020 року нового штатного розпису, затвердженого наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 30 квітня 2020 року № 280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба», згідно з яким посада ОСОБА_1 у діючому штатному розписі КП «Морська пошуково-рятувальна служба» відсутня.

Також її ознайомили з наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 30 грудня 2020 року № 885-к «Про простій», зі змісту якого вбачається, що у КП «Морська пошуково-рятувальна служба» відсутні організаційні та технічні умови, необхідні для виконання роботи.

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 02 березня 2021 року № 115-к «Про звільнення» її звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає, що КП «Морська пошуково-рятувальна служба» не виконало обов`язку щодо її поновлення на роботі у спосіб, передбачений чинним законодавством України, у зв`язку з чим КП «Морська пошуково-рятувальна служба» не мало законних підстав для подальшого її звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Поновлення на роботі та повторне звільнення здійснено неуповноваженими на те особами КП «Морська пошуково-рятувальна служба», якими підписані накази від 30 грудня 2020 року № 861-к та від 02 березня 2021 року № 115-к.

Також КП «Морська пошуково-рятувальна служба» під час звільнення проігнорувало її заяву на переведення, не врахувало переважне право на залишення на роботі та на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу.

Отже, КП «Морська пошуково-рятувальна служба» під час її звільнення порушено вимоги статей 42, 43, 49-1 КЗпП України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , посилаючись на статті 42, 43, 49-1, 235 КЗпП України, просила суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 02 березня 2021 № 115-к «Про звільнення» її з посади начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба»;

- поновити її на посаді начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба»;

- стягнути з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на її користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03 березня 2021 року до дати винесення рішення у справі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на посаді начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба» та виплати середнього заробітку за один місяць.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем під час звільнення позивача належним чином виконані приписи частини другої статті 40 КЗпП України, а відмова позивача від переведення на запропоновані вакантні посади свідчить, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не допущено будь-яких порушень її прав.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема скорочення штату працівників, на підставі чого із попередженням про звільнення протягом всього періоду попередження з 30 грудня 2020 року до 02 березня 2021 року, а саме 30 грудня 2020 року, 29 січня 2021 року та 22 лютого 2021 року позивачу пропонувалися вакантні посади у КП «Морська пошуково-рятувальна служба», взагалі за зазначений період позивачу було запропоновано 41 вакантна посада.

Отже, КП «Морська пошуково-рятувальна служба» під час звільнення ОСОБА_1 було дотримано вимоги діючого трудового законодавства України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У листопаді 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 813/2646/18, від 22 травня 2018 року у справі № 800/474/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 552/137/15-ц, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 127/2209/18, від 13 грудня 2019 року у справі № 756/6746/16, від 21 лютого 2020 року у справі № 813/2646/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 12 серпня 2020 року у справі № 306/1325/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 569/13347/18, від 17 березня 2021 року у справі № 335/6370/15-ц, від 21 квітня 2021 року у справі № 758/838/17, від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 490/372/21, від 20 жовтня 2021 року у справі № 727/2765/20, від 08 грудня 2021 року у справі № 465/6661/16-ц, від 07 липня 2022 року у справі № 910/886/21, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування норм права у подібних правовідносинах, а також вказує, що суди попередніх інстанцій у порушення норм процесуального права не дослідили зібрані у справі докази та необґрунтовано відхилили клопотання про витребування доказів (пункти 1, 3 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункти 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційну скаргу мотивовано тим, щосудами першої та апеляційної інстанцій не враховано того, що при поновленні ОСОБА_1 на роботі її фактично не було допущено до здійснення трудових обов`язків. Судами не враховано, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу.

Крім того, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що відповідач надав позивачу недостовірну інформацію про посаду, на яку вона могла бути переведена, зокрема начальника плавмайстерні ПБРК-02, на переведення на яку вона надала згоду, та не перевірили чи відповідають для цієї посади заявлені відповідачем кваліфікаційні вимоги нормам чинного законодавства України.

Також судами попередніх інстанцій не досліджено які саме інші посади позивачу пропонувалися та чи могла вона бути переведеною на ці посади, чи відмовлялася вона від них.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на касаційну скаргу, в якому зазначено, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

20 березня 2014 року ОСОБА_1 прийнято на роботу до КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на посаду начальника відділу матеріально-технічного постачання та 10 травня 2016 року звільнено із займаної посади за угодою сторін відповідно до пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

11 травня 2016 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба».

Відповідно до листа Професійної спілки працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 17 лютого 2020 року № 1 КП «Морська пошуково-рятувальна служба» доведено до відома, що на КП «Морська пошуково-рятувальна служба» діє первинна профспілкова організація, до складу якої станом на 17 лютого 2020 року входить ОСОБА_1 . При цьому зазначений працівник є виключно членом Профспілки працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» та не входить до будь-яких інших профспілкових організацій.

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21 квітня 2020 року № 229-к «Про звільнення» ОСОБА_1 начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба» звільнено із займаної посади 21 квітня 2020 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 30 квітня 2020 року № 280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на виконання Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», листа Державної служби морського та річкового транспорту України від 10 січня 2020 року № 207/07/15-20 щодо пріоритетних напрямків використання коштів підприємства на виконання міжнародних зобов`язань України, скорочення невиробничих затверджено і введено в дію з 01 травня 2020 року організаційну структуру та штатний розпис КП «Морська пошуково-рятувальна служба».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 грудня 2020 року у справі № 947/12689/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21 квітня 2020 року № 229-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з організації закупівель в КП «Морська пошуково-рятувальна служба» з 21 квітня 2020 року. Стягнуто з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 263 011,09 грн. Стягнуто з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь держави судовий збір у розмірі 2 630,11 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з організації закупівель в КП «Морська пошуково-рятувальна служба» з 21 квітня 2020 року та стягнення з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 26 605,32 грн.

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 30 грудня 2020 року № 861-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » скасовано наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21 квітня 2020 року № 229-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба».

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 30 грудня 2020 року № 885-н «Про простій» у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи оголошено простій не з вини працівника з 31 грудня 2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою ОСОБА_1 , начальнику відділу з організації закупівель. Під час простою працівник має перебувати вдома та в робочі дні бути постійно на телефонному зв`язку. До закінчення карантину виходити з дому у разі нагальної потреби (магазин, аптека, тощо). У разі поганого самопочуття - негайно звернутися до сімейного лікаря і попередити відділ управління персоналом.

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про заплановане вивільнення та ознайомилась із попередженням, відповідно до якого у зв`язку з проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» (наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 17 лютого 2020 року № 116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба») та введенням нового штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба» з 01 травня 2020 року (наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 30 квітня 2020 року № 280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба»), згідно з яким посада ОСОБА_1 у діючому штатному розписі КП «Морська пошуково-рятувальна служба» відсутня. ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення з посади начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 02 березня 2021 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Одночасно з попередженням про звільнення від 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 запропоновано переведення на вакантні посади.

17 лютого 2021 року Професійною спілкою працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» надано повідомлення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з начальником відділу з організації закупівель ОСОБА_1

01 березня 2021 року начальником відділу управління персоналом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» Білоус Є. Р. направлено листа, який ОСОБА_1 отримала 02 березня 2021 року, відповідно до якого повідомлено, що 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади начальника відділу з організації закупівель. Одночасно з попередженням та в подальшому ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади, зокрема, 30 грудня 2020 року 26 посад; 29 січня 2021 року 14 посад; 22 лютого 2021 року 1 посаду. Враховуючи закінчення строку попередження про звільнення 02 березня 2021 року, у разі прийняття рішення про переведення на будь-яку із запропонованих посад, ОСОБА_1 повідомлено про необхідність з`явитися до відділу управління персоналом та надати письмову заяву про переведення і підтверджуючі кваліфікацію документи. При цьому начальник відділу управління персоналом повідомив, що у разі ненадання письмової згоди про переведення та підтверджуючих кваліфікацію документів 02 березня 2021 року КП «Морська пошуково-рятувальна служба» вважатиме, що ОСОБА_1 не надала згоду (відмовилась) на переведення на одну із запропонованих посад.

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 01 березня 2021 року № 137-н «Про припинення простою» припинено простій не з вини працівника з 02 березня 2021 року ОСОБА_1 , начальнику відділу з організації закупівель.

02 березня 2021 року ОСОБА_1 подала директору КП «Морська пошуково-рятувальна служба» ОСОБА_2 заяву про надання згоди на переведення на посаду начальника плавмайстерні ПБРК-02, з посадовим окладом 18 414,00 грн.

Згідно із актом від 02 березня 2021 року № 1, складеним начальником відділу управління персоналом ОСОБА_7, провідним економістом з праці відділу управління персоналом ОСОБА_3 , старшим інспектором з кадрів відділу управління персоналом ОСОБА_4 , старшим фахівцем відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_5 , начальником відділу правового забезпечення ОСОБА_6 , 02 березня 2021 року ОСОБА_1 , начальник відділу з організації закупівель, надала заяву на переведення її на запропоновану вакантну посаду начальника плавмайстерні ПБРК-02. Після чого, ознайомившись з кваліфікаційними вимогами до посади начальника плавмайстерні ПБРК-02, ОСОБА_1 сама відкликала заяву з огляду на те, що її кваліфікаційні документи про освіту та стаж роботи не відповідають кваліфікаційним вимогам по запропонованій посаді начальника плавмайстерні ПБРК-02.

Відповідно до акта від 02 березня 2021 року № 2, складеного начальником відділу управління персоналом ОСОБА_7 , провідним економістом з праці відділу управління персоналом ОСОБА_3 , старшим інспектором з кадрів відділу управління персоналом ОСОБА_4 , старшим фахівцем відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_5 , начальником відділу правового забезпечення ОСОБА_6 , 02 березня 2021 року ОСОБА_1 , начальник відділу з організації закупівель, не надала ні згоду (усну або письмову), ні заяву про переведення на будь-яку із запропонованих у період з 30 грудня 2020 року до 02 березня 2021 року вакантних посад КП «Морська пошуково-рятувальна служба», крім посади начальника плавмайстерні ПБРК-02. Проте ознайомившись з кваліфікаційними вимогами до запропонованої посади начальника плавмайстерні ПБРК-02 ОСОБА_1 сама відкликала заяву з огляду на те, що кваліфікаційні документи про освіту та стаж роботи ОСОБА_1 не відповідають вимогам по запропонованій посаді начальника плавмайстерні ПБРК-02, про що 02 березня 2021 року складено акт № 1.

Згідно із актом від 02 березня 2021 року № 3, складеним начальником відділу управління персоналом ОСОБА_7, провідним економістом з праці відділу управління персоналом ОСОБА_3 , старшим інспектором з кадрів відділу управління персоналом ОСОБА_4 , старшим фахівцем відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_5, начальником відділу правового забезпечення ОСОБА_6, 02 березня 2021 року ОСОБА_1 , начальник відділу з організації закупівель, надала заяву на переведення її на запропоновану вакантну посаду начальника плавмайстерні ПБРК-02. У зв`язку з цим ОСОБА_1 було надано лист начальника відділу управління персоналом ОСОБА_7 від 02 березня 2021 року № 62/41-21, яким запропоновано надати підтверджуючі кваліфікацію документи, однак ОСОБА_1 не надала кваліфікаційні документи про освіту та документи, що підтверджують стаж роботи для зайняття посади начальника плавмайстерні ПБРК-02.

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 02 березня 2021 року № 115-к «Про звільнення» ОСОБА_1 , начальника відділу з організації закупівель, звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, з його згоди, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 квітня 2021 року у справі № 444/2600/19, від 22 липня 2021 року у справі № 456/57/20, від 23 липня 2021 року у справі № 766/12805/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 712/10548/19, від 09 грудня 2021 року у справі № 646/2661/20.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, зазначено, що оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено та не спростовано відповідачем і матеріалами справи те, що 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримала повідомлення про заплановане вивільнення та ознайомилась із попередженням, відповідно до якого у зв`язку з проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» та введенням нового штатного розпису КП «Морська пошуково-рятувальна служба» з 01 травня 2020 року, посада ОСОБА_1 у діючому штатному розписі КП «Морська пошуково-рятувальна служба» відсутня.

Отже, ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення з посади начальника відділу з організації закупівель КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 02 березня 2021 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

Одночасно з попередженням про звільнення від 30 грудня 2020 року ОСОБА_1 запропоновано переведення на вакантні посади.

Таким чином, ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади, зокрема, 30 грудня 2020 року 26 посад, 29 січня 2021 року 14 посад, 22 лютого 2021 року 1 посада.

02 березня 2021 року ОСОБА_1 подала до КП «Морська пошуково-рятувальна служба» заяву про надання згоди на переведення на посаду начальника плавмайстерні ПБРК-02, однак вона не надала кваліфікаційні документи про освіту та документи, що підтверджують стаж роботи за професією механіка не менше 2 років, відтак можливості перевести її на вказану посаду у КП «Морська пошуково-рятувальна служба» не було.

Відповідно до листів з пропозиціями про переведення на інші посади ОСОБА_1 ставила відмітку «не згодна» та «не відповідає кваліфікації».

Також з листа з пропозицією про переведення на посаду підсобного робітника відділу господарського забезпечення, з посадовим окладом 6 306,00 грн вбачається, що з ним ОСОБА_1 ознайомлена 30 грудня 2020 року, на якому зазначила, що не згідна, не відповідає кваліфікації.

Однак запропонована посада вочевидь не потребує подання будь-яких додаткових документів про освіту чи наявність спеціального стажу.

Таким чином, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що КП «Морська пошуково-рятувальна служба» належним чином виконало приписи частини другої статті 40 КЗпП України, а відмова ОСОБА_1 від переведення на запропоновані посади свідчить, що при звільненні ОСОБА_1 відповідачем не допущено будь-яких порушень її прав.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом зазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування відмови у звільнені працівника з підстав, вказаних у поданні роботодавця. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість виключає виникнення такого права.

Обґрунтованість рішення профспілкового органу суд повинен оцінювати виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, стаття 2 ЦПК України).

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів відмови.

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновком суду першої інстанції, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, про те, що в КП «Морська пошуково-рятувальна служба» відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників. Роботодавець дотримався процедури вивільнення працівника в частині повідомлення про наступне скорочення штату у встановлені законом строки, належним чином було повідомлено і профспілкову організацію про наступне скорочення чисельності штату працівників.

КП «Морська пошуково-рятувальна служба» належним чином було запропоновано ОСОБА_1 з моменту попередження про вивільнення до моменту звільнення загалом 41 посаду, від яких позивач відмовилася.

Також судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що повідомлення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з начальником відділу з організації закупівель ОСОБА_1 від 17 лютого 2021 року № 55 є не аргументованим та не містить правового обґрунтування незаконності звільнення позивача.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 813/2646/18, від 22 травня 2018 року у справі № 800/474/16, від 29 серпня 2018 року у справі № 552/137/15-ц, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18, від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 703/1181/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 127/2209/18, від 13 грудня 2019 року у справі № 756/6746/16, від 21 лютого 2020 року у справі № 813/2646/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 12 серпня 2020 року у справі № 306/1325/18, від 10 лютого 2021 року у справі № 569/13347/18, від 17 березня 2021 року у справі № 335/6370/15-ц, від 21 квітня 2021 року у справі № 758/838/17, від 12 травня 2021 року у справі № 9901/286/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 490/372/21, від 20 жовтня 2021 року у справі № 727/2765/20, від 08 грудня 2021 року у справі № 465/6661/16-ц, від 07 липня 2022 року у справі № 910/886/21, на які заявник посилався у касаційній скарзі, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо вирішення клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання заявника на необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозахисної практики у подібних правовідносинах не заслуговують на увагу, оскільки правові підстави для такої передачі відсутні, тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович