Ухвала

14 березня 2023 року

м. Київ

справа № 522/1471/17

провадження № 61-3204ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси віл 29 січня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 січня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романовської Олени Леонідівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романовської О. Л. (далі - державного виконавця Другого Приморського ВДВС у місті Одесі Романовської О. Л.), заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Скарга обґрунтована тим, що ухвалою Приморського районного суду

м. Одеси від 17 грудня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Задорожного М. І. щодо ненаправлення ОСОБА_1 у встановлений законом строк постанови про відкриття виконавчого провадження

від 13 липня 2017 року у виконавчому провадженні № 54206137. Зобов`язано Другий Приморський ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року.

Проте, 09 листопада 2020 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 отримав лист Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про зобов`язання з`явитись до виконавця 21 жовтня 2020 року за цим же виконавчим провадженням.

Враховуючи вищевикладене просив суд: визнати неправомірною дію державного виконавця Романовської О. Л. щодо виклику ОСОБА_1

з приводу примусового виконання виконавчого листа № 522/1471/17,

у виконавчому провадженні № 54206137, викладеного в листі за вихідним № 50926 від 07 жовтня 2020 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду

від 19 січня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Романовської О. Л., заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки відсутні відомості про закриття виконавчого провадження або повернення виконавчого листа № 522/1471/17 виданого 23 червня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , а виконавче провадження № 54206137 на момент виклику боржника було відкрито, тому його виклик державним виконавцем від 07 жовтня 2020 року з приводу примусового виконання виконавчого листа № 522/1471/17 у виконавчому проваджені № 54206137 був правомірною дією державного виконавця.

27 лютого 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 січня 2023 року (надійшла до суду 07 березня 2023 року), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення скарги.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до частин першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 14 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб

з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 червня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист

у справі № 522/1471/17 за рішенням Приморського районного суду

м. Одеси від 19 травня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 777,00 грн щомісячно, починаючи з 23 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 липня 2017 року державним виконавцем Приморського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Задорожним М. І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54206137.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеській області, стягувач - ОСОБА_2 , задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області

Задорожного М. І. щодо ненаправлення ОСОБА_1 у встановлений законом строк постанови про відкриття виконавчого провадження

від 13 липня 2017 року у виконавчому провадженні № 54206137.

Визнано неправомірним рішення державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Задорожного М. І. щодо відкриття виконавчого провадження № 54206137 від 13 липня 2017 року.

Зобов`язано Другий Приморський ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року та інші.

Під час розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського ВДВС у місті Одесі Романовської О. Л. у даній справі судами попередніх інстанцій встановлено, що відомості про закриття виконавчого провадження або повернення виконавчого листа № 522/1471/17, виданого 23 червня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні.

Судом першої інстанції було оглянуто копії матеріалів виконавчого провадження № 54206137, з яких встановлено, що 07 жовтня 2020 року державним виконавцем Романовською О. Л. здійснено виклик державного виконавця № 50926.

Даним викликом зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 21 жовтня 2020 року з питання щодо сплати боргу за виконавчим листом № 522/1471/17, виданим 23 червня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , або надання підтверджуючих документів про сплату, в рамках виконавчого провадження № 54206137 від 13 липня 2017 року з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

У матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_1 на адресу Другого Приморського ВДВС у місті Одесі, з проханням надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження та його підпис, що підтверджує факт ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 13 листопада 2019 року.

Суди попередніх інстанцій встановили, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 липня 2017 року, а також відсутні відомості про закриття виконавчого провадження або повернення виконавчого листа № 522/1471/17, виданого 23 червня 2017 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з ОСОБА_1 .

Також, суди попередніх інстанцій вірно вказали, що зазначення

ОСОБА_1 про невиконання державним виконавцем ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року - відносяться до порушень, пов`язаних з діяльністю державного виконавця після відкриття виконавчого провадження та не є підставою для визнання неправомірною дії державного виконавця

Романовської О. Л. щодо виклику ОСОБА_1 з приводу примусового виконання виконавчого листа № 522/1471/17, у виконавчому провадженні № 54206137, викладеного в листі за вихідним № 50926

від 07 жовтня 2020 року, так як на момент виклику боржника з приводу примусового виконання рішення виконавче провадження було відкрито.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що виконавче провадження № 54206137 знаходиться на виконанні, заборгованість по аліментам за період з 23 січня 2017 року по 01 липня 2021 року склала 94698,50 грн, тобто боржник ОСОБА_1 на протязі декількох років не виконує рішення Приморського районного суду м. Одеса від 19 травня 2017 року про стягнення з нього аліментів.

Посилання як на підставу касаційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі

№ 810/5107/14 та від 10 травня 2018 року у справі № 826/4030/16, не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаній справі відрізняються від тих, що установлені судами у справі, яка переглядається в касаційному порядку. Під судовими рішеннями

в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 січня 2023 року є необґрунтованою та

у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси віл 29 січня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 січня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романовської Олени Леонідівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник