Справа № 204/2029/23
Провадження № 2/204/1424/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

22 лютого 2023 року м. Дніпро

Суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Приваліхіна А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), із вимогою про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є власником домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . У грудні 2022 року він вирішив подарувати належне йому майно своїй онучці. 26 грудня 2022 року при з`ясуванні питання щодо документів необхідних для укладання договору дарування, від приватного нотаріуса Рички К.Ю. йому стало відомо про те, що на належну йому на праві власності земельну ділянку по АДРЕСА_1 накладено арешт: реєстраційний номер обтяження 5369228, зареєстровано 26 липня 2007 року за № 5369228 реєстратором: Третя дніпровська державна нотаріальна контора; підстави обтяження постанова АМ 119790, 05 липня 2007 року ВДВС У Красногвардійському районі м. Дніпропетровська, заб. 80. Також було з`ясовано, що 05 липня 2007 року державним виконавцем ВДВС у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Єлісєєвою М.О. було винесено постанову АМ 119790 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 , а саме земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Зі змісту даної постанови йому стало відомо, що арешт на належну йому земельну ділянку було накладено державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1153, виданого 10 липня 2006 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 16765 гривень 11 копійок. Стверджує, що зі сторонами даного виконавчого провадження він не знайомий і їх місце проживання йому не відомо. Зазначає про те, що оскільки він не є стороною виконавчого провадження в межах якого було накладено арешт на належну йому земельну ділянку, арешт було накладено безпідставно, у зв`язку з чим 17 січня 2023 року він звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з даної земельної ділянки. Натомість 30 січня 2023 року відповідачем йому було повідомлено, що станом на дату надання відповіді у відділі відсутнє відкрите виконавче провадження, на підставі якого була винесена постанова АМ № 119790 про арешт боржника, оскільки матеріали виконавчого провадження знищені. Однак арешт чинний по теперішній час та позивач має намір розпорядитися своєю власністю, у зв`язку з чим, позивач змушений звернутися за відновленням свого порушеного права до суду.

Розглянувши матеріали позовної заяви, доходжу наступних висновків.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У п. 24 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розд.VII ЦПК, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) вчиняла відповідні дії, оскільки виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

У Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20 викладено правовий висновок про те, що такі вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки в такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, бо його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог ст. ст. 42, 48, 175, 447 ЦПК. Отже, такий позов не підлягає розгляду в порядку позовного провадження,

Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги те, що позивач прохає зняти арешт, який накладений в межах виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 16765 гривень 11 копійок, які, як він стверджує, до нього не мають жодного відношення, однак з огляду на те, що арешт на його майно накладений в межах виконавчого провадження, то і питання щодо його зняття має вирішуватися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Отже, такі вимоги не можуть бути предметом розгляду у позовному провадженні, а відтак у відкритті провадження у такій справі слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2-5, 19, 48, 55, 186, 260, 268, 375-376, 435 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її підписання або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна