Справа № 712/6594/19
Провадження №6/712/4/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді - Токової С.Є.,

при секретарі Капля А.С.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси заяву ОСОБА_1 про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

Зявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у якій просив суд залучити до участі у справі № 712/6594/19 за позовом ОСОБА_1 до Концерну " Техвоєнсервіс" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просив суд залучити до участі у справі засновника концерну"Техвоєнсервіс" Міністерства оборони України, як правонаступника Боржника/ відповідача. Замінити сторону боржника Концерн " Техвоєнсервіс" на Міністерство оборони України.

Заяву обгрунтовує тим, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 серпня 2019 року задоволено його позов до Концерну "Техвоєнсервіс" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуто з відповідача за період з 01.08.2018 року по 22.04.2019 року 41 175 грн. та 768,40 грн. судового збору, а всього 41 943,40 грн.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ).

25 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем вищевказаного відділу ДВС винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу у зв"язку із відсутністю майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

19.09.2019 року боржник оголосив про свою неплатоспроможність та відкрив процедуру ліквідації з ініціативи власника .

Посилаючись на рішення ЄСПЛ , а також ст. 104 ЦК України, ст. 3 Конституції України вважає що правонаступником Концерну "Техвоєнсервіс" має бути Держава Україна, оскільки боржником виступає державна компанія.

Концерн "Техвоєнсервіс" є державним господарським об"єднанням, заснованим на державній власності у формі концерну. Він належить до сфери управління Міністерства оборони України, Міністерство оборони є Уповноваженим органом. Згідно витягу ЄДР Концерн "Техвоєнсервіс" заснований Міністерством оборони України та перебуває наразі в процедурі банкрутства. В свою чергу, концерн має в своїй структурі ряд філій, одна з яких - Філія Концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний ремонтний завод". Позивач ОСОБА_1 був призначений директором вказаної філії згідно наказу № 36-к від 02.04.2015 року.

Як структурний підрозділ філія концерну "Техвоєнсервіс" "Черкаський автомобільний завод ремонтний завод" здійснювала господарську діяльність та приносила прибуток концерну "Техвоєнсервіс", а кошти розподіляись концерном між філіями . На сьогодні ДП " Черкаський автомобільний ремонтний завод" засновником якого є Міністерство оборони України працює.

Таким чином, на думку заявника існують всі правові підстави для залучення Держави У країна як правонаступника Концерну " Техвоєнсервіс " у вказаних правовідносинах.

Від представника Міністерства оборони України надійшли заперечення на вказану заяву у яких заяву не визнають з тих підстав, що Міністерство оборони не було стороною у судовій справі за позовом ОСОБА_1 та не є правонаступнком Концерну "Техвоєнсервіс" у встановленому законом порядку, у зв"язку з чим, не може відповідати за будь-якими зобов"язаннями Концерну. Звертає увагу суду на вимоги ст. 96, 176 ЦК України у відповідності до яких юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов"язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов"язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов"язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Держава, автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов"язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Наказом Міністра оборони України від 07.06.2005 р. № 309 затверджено Статут Концерну "Техвоєнсервіс" відповідно до п. 3.8 якого Держава та Уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов"язаннями Концерну. А тому, виконання судового рішення, винесеного на користь заявника по справі № 712/6594/19 не може передбачати відповідальність держави в особі Міністерства оборони, у зв"язку з чим відсутні правові підстави для заміни боржника Концерну "техвоєнсервіс" на Міністерство оборони у виконавчому провадженні № 60302955.

Від боржника Концерну "Техвоєнсервіс" на адресу суду надійшов відзив у якому зазначається, що відповідно до наказу органу управління від 16.09.2019 року № 493 Концерн "Техвоєнсервіс" перебуває у процедурі ліквідації. У відповідності з вимогами законодавства сформовано реєстр кредиторів, в яких рахується позивач ОСОБА_3 з вимогами 41 943,40 грн. Задоволення вимог кредиторів здійснюється відповідно до вимог ст.112 ЦК України, а саме- в другу чергу.

Також, на адресу суду надійшли пояснення Державного підприємства" Черкаський автомобільний ремонтний завод" у яких останні заперечують проти заяви ОСОБА_1 посилаючись на те, що підприємство не є учасником спірних правовідносин та судової справи. Підприємство розпочало свою господарську діяльність у березні 2019 року та проводить її як окрема юридична особа. Державне підприємство "Черкаський автомобільний ремонтний завод" (ДП "ЧАРЗ") не є правонаступником концерну "Техвоєнсервіс "та не має з останнім жодних господарських, фінансових та юридичних відносин, що підтверджується установчими документами.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали заяву про заміну сторони з наведених у ній підстав.

Інші учасники справи в с удове засідання не з"явились.

Згідно з частиною 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Заслухавши заявника та його представника, дослідивши атеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви виходячи з наступного.

За приписами частини першої статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено розділом VI ЦПК України.

Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну "Техєвоєнсервіс" стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2018 року до 22.04.2019 року в сумі 41175 грн. та 768,40 грн. судового збору, а всього 41943,40 грн.

На виконання зазначеного рішення Соснівським районним судом міста Черкаси 03 жовтня 2019 року року видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання до 25.09.2022 року.

Із наданих суду доказів вбачається, що виконавчий лист повернуто стягувачу відповідно до постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції( м. Київ) на п ідставі п. 7 ч.1 ст.37 Закону " Про виконавче провадження" із можливістю повторного пред"явлення до виконання в строк до 25.10.2024 року.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до наказу органу управління від 16.09.2019 року № 493 Концерн "Техвоєнсервіс"перебуває в процедурі ліквідації. Задоволення вимог кредиторів здійснюється підприємством згідно ст. 112 ЦК України.

Відповідно до довідки ліквідаційної комісії концерну " Техвоєнсервіс"загальна сума кредиторської заборгованості по заробітній платі на підприємстві складає 6 701,00 млн. грн. Сума, яка підлягає виплаті кредитору ОСОБА_1 складає 41493,40 грн.

Мотивуючи ззаяву , заявник вказує , що виконавчий лист повернуто через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. А невиконання рішення суду призводить до порушення його прав.

Відповідно до частини першої ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Частиною п`ятою ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пункту частини першої ст. 512 Цивільного кодексу України, передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

У відповідності зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ст.ст. 512, 513 Цивільного кодексу України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до частини першої ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України, вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з комплексного аналізу ст.ст. 512, 513, 514, 516 та 517 Цивільного кодексу України можна зробити однозначний та цілком логічний висновок про те, що заміна кредитора в зобов`язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.

Оскільки процесуальне правонаступництво допускається на будь-якій стадії цивільного процесу, а примусове виконання рішення суду є його завершальною стадією, то в п. 5 ст. 8 Закон України «Про виконавче провадження», передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20 листопада 2013 року, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Між тим, як вбачається із наданих суду доказів, наразі боржник Концерн " Техвоєнсервіс" перебуває в процедурі ліквідації. Відповідно до довідки Ліквідаційної комісії Концерну " "Техвоєнсервіс" Шевченко Р.В. включений до реєстру кредиторів із заборгованістю 41943,40 грн. Тобто, підприємство ( боржник) з якого стяґнуто кошти за судовим рішенням на даний час не ліквідовано.

Відповідно до ст. 112 ЦК Укра їни У разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Черговість задоволення вимог кредиторів за договорами страхування визначається законом.

У разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Таким чином , в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що на даний час юридична особа, а саме Концерн "Техвоєнсервіс" не припинена, ОСОБА_1 включений до реєстру кредиторів на суму боргу, яка визначена судовим рішенням, у зв"язку з чим, суд вважає, що законі підстави для заміни сторони стягувача відсутні.

Керуючись ст.ст. 431, 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 27 лютого 2023 року.

Головуючий :