465/1532/23
2-з/465/28/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

13.03.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Марків Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_2 , а саме: нежитлові приміщення №12-18 літ. А-4 (перший поверх) за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 147,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Заяву мотивує тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження відповідачем зазначеного нерухомого майна, а відтак з метою усунення перешкод виконання рішення суду у майбутньому та ефективного захисту порушених прав позивача, на думку заявника, існує необхідність забезпечення даного позову.

Вказує, що ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 08.03.2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено; забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а саме: квартиру загальною площею 112,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 38738433, однак постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 09.03.2023 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що квартира, на яку слід накласти арешт за ухвалою суду, не належить боржнику, відтак являється неможливим виконати вимоги ухвали суду та накласти арешт на таке майно.

Щодо зустрічного забезпечення позову зазначає, що арешт нерухомого майна жодним чином не обмежуватиме прав ОСОБА_2 у користуванні нежитловими приміщеннями, на які просить накласти арешт заявник, відтак такий вид забезпечення позову не спричинить жодних збитків для відповідача та не перешкоджатиме його господарській діяльності.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку із чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши подану заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо стягнення заборгованості за розпискою від 28.12.2021 року у розмірі 15000,00 доларів США та 3% річних в розмірі 434,00 доларів США.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 08.03.2023 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено; забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , а саме: квартиру загальною площею 112,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 38738433.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 09.03.2023 року виконавчий документ - ухвала Франківського районного суду м.Львова №465/1532/23 від 08.03.2023 року про забезпечення позову повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що квартира, на яку слід накласти арешт за ухвалою суду, не належить боржнику, а згідно з Інформаційною довідкою реєстру речових прав на нерухоме майно №325261871 від 09.03.2023 року вказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу№403, виданого 29.04.2013 року приватним нотаріусом Гарасиняком І.І., відтак являється неможливим виконати вимоги ухвали суду та накласти арешт на таке майно.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №322701214 від 13.02.2023 року нежитлові приміщення №12-18 літ. А-4 (перший поверх) за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування будівлі з гаражем, серія та номер:1318, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гарасиняк І.І., частка 1/1.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Разом з тим, у суду відсутні відомості щодо провадження/непровадження відповідачем будь-якої господарської діяльності у нежитлових приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 , на які заявник просить накласти арешт.

Також, суд звертає увагу і на те, що на цій стадії не вирішується питання щодо належності арештованого майна іншим особам, а також підстави його набуття або набуття ним правового статусу спільного майна, до прикладу подружжя.

Суд наголошує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна, що є складовою арешту майна, без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 19 лютого 2021 року у справі №643/12369/19.

З урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд приходить до висновку про вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження нежитлових приміщень.

Суд також враховує, що частка в нежитлових приміщеннях, власником якої є відповідач, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №322701214 від 13.02.2023 року є 1/1.

При цьому, суд зазначає, що заборона на відчуження нежитлових приміщень, не є позбавленням права власності на такі.

Встановивши, що між сторонами дійсно виник спір щодо відшкодування майнової шкоди у значному розмірі, і таку позивач просить стягнути з відповідача, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позову, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, без необхідності звернення з новими позовами, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення, а відтак слід забезпечити позов шляхом заборони відчуження нежитлових приміщень №12-18 літ. А-4 (перший поверх) за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 147,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

Суд наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника (позивача). При цьому, цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, чи досліджувати питання обґрунтованості позову, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до частин першої, другої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Вжиття заходів зустрічного забезпечення за ініціативою суду за відсутності заяви, є правом суду, а не обов`язком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення у даній цивільній справі.

Керуючись ст.ст.149-153, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Забезпечити позов шляхом заборони відчуження нежитлових приміщень №12-18 літ. А-4 (перший поверх) за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 147,2 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання до Львівського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копії ухвали надіслати учасникам справи.

Стягувач (позивач): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Боржник (відповідач): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Марків Ю.С.