печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

02 березня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.,

секретар судового засідання Чепляка А.С.,

справа № 757/28390/22-ц

учасники справи:

позивач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,-

представник позивача ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в місті Києві 26 вересня 1998 року по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що 16 листопада 2015 року до Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення з «Контакт центру міста Києва» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка веде аморальний спосіб життя, пиячить, за сином не доглядає, не виконує батьківські обов?язки. Відомості про батька дитини записані зі слів матері.

Гр. ОСОБА_4 та дитину було поставлено на контроль в Службі у справах дітей для проведення відповідної роботи.

Вказано, що 17 листопада 2015 року здійснено вихід за місцем проживання гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 під час якого було з?ясовано, що гр. ОСОБА_4 була в стані схожому на алкогольне сп?яніння, брудна, з неприємним запахом. В квартирі був безлад, бруд та сморід.

18 листопада 2015 року, відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №518 «Про відібрання дитини у матері» малолітнього ОСОБА_5 відібрано у матері - гр. ОСОБА_4 та подано позовну заяву до Печерського райсуду міста Києва про позбавлення батьківських прав матері та стягнення аліментів на утримання дитини. Гр. ОСОБА_4 виявила бажання повернути малолітнього сина на виховання додому, почала виконувати всі вимоги Служби у справах дітей та Печерського районного центру соціальних служб. У зв?язку з чим Печерською райдержадміністрацією як органом опіки та піклування були змінені позовні вимоги на відібрання дитини у матері без позбавлення батьківських прав.

22 лютого 2016 року рішенням Печерського районного суду міста Києва малолітній ОСОБА_5 був відібраний у гр. ОСОБА_4 , справа №757/44348/15-ц.

11 серпня 2016 року відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва, справа №757/30779/16-ц дитину повернуто матері, у зв?язку з тим, що мати повністю змінила свій спосіб життя, відвідувала реабілітаційний Центр «Сенс» для людей з алкогольною залежністю та успішно завершила програму соціально-психологічної реабілітації для алкозалежних, набула теоретичні та практичні знання, отримала досвід здобуття душевного спокою, про що має сертифікат. 3 метою підвищення батьківського потенціалу та усвідомлення батьківської відповідальності мати закінчила курси навчання опікунів, прийомних батьків, батьків-вихователів щодо виховання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Ризики, які стали причиною відібрання дитини у матері мінімізовані. Відповідно до рішення суду та враховуючи, що родина переїхала проживати в інший район, контроль з родини було знято та передано матеріали до Служби у справах дітей та сім?ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 .

Відповідно до листа Печерського районного у місті Києві центру соціальних служб від 27 жовтня 2020 року№01-40-584, малолітні проживають в неналежних умовах, квартира потребує капітального ремонту. Відсутні дитячі ліжка, меблі, облаштоване місце для гри та занять. Діти не перебувають на електронній черзі до дитячого садка. У малолітнього ОСОБА_3 взагалі відсутня реєстрація проживання. Як пояснила мати дітей, батько - гр. ОСОБА_1 їх покинув, проживає окремо; кошти на утримання надає у розмірі 100-200 грн. в тиждень, до дітей не приходить, не цікавиться їх умовами проживання. Сама мати - гр. ОСОБА_4 не працює.

27 жовтня 2020 року до Служби у справах дітей та сім?ї надійшла інформація та акт оцінки потреб сім`ї/особи Печерського районного центру соціальних служб про те, що гр. ОСОБА_4 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають в Печерському районі міста Києва за адресою: АДРЕСА_1 без батька дітей - гр. ОСОБА_1 .

14 січня 2021 року здійснено спільний вихід - Служби у справах дітей та сім?ї та Печерського районного центру соціальних служб з метою контролю та можливості надання необхідної допомоги. Під час виходу проведена оцінка рівня безпеки дітей та складені відповідні акти, за результатами яких члени комісії прийшли до висновку, що рівень безпеки дитини - «дуже небезпечно». Такий рівень безпеки передбачає негайне відібрання дитини у батьків.

14 січня 2021 року на підставі висновку Служби у справах дітей та сім?ї про доцільність відібрання дітей, підготовлено розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №21 «Про відібрання дітей». Малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відібрано у батьків.

Дітей було влаштовано до Київської міської дитячої лікарні №7 для медичного обстеження і 22 січня 2021 переведено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей №1 Служби у справах дітей та сім?ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). За час перебування дітей в Центрі, батько жодного разу їх не відвідав, не цікавився їх життям та потребами.

Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування подано позов до суду про відібрання дітей, без позбавлення батьківських прав для надання можливості батькам часу для усунення причин, які стали підставою для відібрання дітей.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва 11 червня 2021 року у цивільній справі №757/3687/21-ц - дітей відібрано.

У серпні 2021 року дітям надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування» та у жовтні 2021 року влаштовано до Дитячого будинку сіменого типу Печерського району. 05 березня 2022 року Дитячий будинок сімейного типу евакуйований до Іспанії (Барселона), де і перебуває по сьогоднішній день.

28 березня 2022 року відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 - мати дітей померла.

Гр. ОСОБА_1 з моменту відібрання не цікавився долею дітей, не намагався з ними зустрітися, передати їм щось із одягу, іграшки або чогось смачного. Не вітав їх з днем народження у 2021 році та у 2022 році.

Гр. ОСОБА_1 лише декілька разів телефонував та одного разу звернувся з заявою до Служби у справах дітей та сім?ї щодо отримання дозволу на зустрічі з дітьми, 25 березня 2021 року гр. ОСОБА_1 надано дозвіл на зустрічі з дітьми, але станом на вересень 2022 року він жодного разу не відвідав дітей.

Враховуючи зазначене, діючи в інтересах дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України, Служба у справах дітей та сім?ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити гр. ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов?язків, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Встановлено строк 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження, протягом якого відповідач має право направити: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу - копію відзиву та доданих до нього документів (а.с. 26).

Вказану ухвалу направлено на адресу сторін, крім того відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками (а.с. 27).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 57).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 надала пояснення, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання неодноразово не з?явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не надав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 29.03.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, про що видано свідоцтво серії НОМЕР_3 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 09.09.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_3 (а.с. 9).

14.01.2021 року на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №21 Про відібрання дітей - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відібрано у його батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відібрано у його матері - ОСОБА_4 - у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дітей (а.с. 12).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.06.2021 року, справа №757/3687/21-ц, позов Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відібрання малолітніх дітей, без позбавлення батьківських прав задоволено, відбрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у його батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 без позбавчення батьківських прав, відібрано малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у його батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 без позбавчення батьківських прав (а.с. 18-20).

Відповідно до розпорядження Печерської районної державної в м. Києві адміністрації №503 від 04.08.2021 року малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус дитина, позбавлена батьківського піклування» (а.с. 17).

Також встановлено, що у жовтні 2021 року малолітного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , влаштовано до Дитячого оудинку сіменого типу Печерського району, а 05 березня 2022 року Дитячий будинок сімейного типу евакуйований до Іспанії ( Барселона).

28 березня 2022 року відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 - мати дитини ОСОБА_4 померла (а.с. 14).

Згідно висновку Служби у справах дітей та сім?ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації №105/78-888 від 19.09.2022 року про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що Служба у справах дітей та сім?ї Печерської районної у місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 , батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов?язків (а.с. 6-7).

Згідно з ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Положеннями статтей 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частиною другою ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В пункті 18 вказаної Постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі Савіни проти України зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні по справі Хант проти України п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden ) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Ухвалюючи рішення у справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі Мамчур проти України , заява № 10383/09).

Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, яка позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина, а саме: не цікавиться долею дитини, станом її здоров`я, фізичним та моральним розвитком, хоча не був позбавлений можливості здійснювати догляд та утримувати свого сина, натомість свідомо нехтував цим обов`язком, не виявляв бажання бачитись з дитиною, жодного разу не відвідував сина у дитячому будинку сімейного типу, у зв`язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, застосування до неї такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно його малолітнього сина.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 32, 48, 51 Конституції України, ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 280, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в місті Києві 26 вересня 1998 року по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування, адреса: 01010, м. Київ, вул. Омеляновича-Павленка, 15, .

Відповідач 2: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_5 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в місті Києві 26 вересня 1998 року.

Повний текст рішення складено 13.03.2023 року.

Суддя Г.О. Матійчук