Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/151/23
Провадження № 2/542/111/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання - Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

01 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить розірвати шлюб між ними, зареєстрований 07 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №41.

Від спільного шлюбу мають малолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось. З жовтня 2022 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Вказує, що основною причиною розпаду сім`ї є те, що вонине зійшлися характерами. Мають різні погляди на життя та не бажають поступатися одне одному.

Просить розірвати шлюб з відповідачем та залишити малолітнього сина ОСОБА_3 проживати разом із нею.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 14 лютого 2023 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.26).

Позивачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання (а.с. 29), надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю (а.с.30).

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання (а.с. 28), надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що проти задоволення позову не заперечує (а.с.31).

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №41 (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки та шлюб носить формальний характер, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, інтересам їх дитини, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України, тому суд залишає шлюбне прізвище позивача - ОСОБА_4 .

Щодо вимоги про залишення малолітньої дитини проживати разом із позивачкою, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19.

Так, в позовній заяві позивачка зазначила, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем син залишився проживати разом з нею.

Згідно відомостей, які містяться в довідці про склад сімї № 98/16.3-48 від 10.02.2023 року, виданої виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради, Полтавського району, Полтавської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає (а.с.23)

При цьому матеріали справи не містять доказів про наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини, відповідач не подав до суду своїх заперечень щодо проживання спільної дитини разом із позивачкою.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини, втім позивачкою заявлено вимогу про залишення проживання спільного сина із нею після розірвання шлюбу, то, виходячи з заявлених вимог, в межах розгляду даної цивільної справи судом не вирішується питання про визначення місця проживання спільного малолітнього сина, а суд лише констатує місце проживання дитини до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків, яким є місце проживання матері, не визначаючи та не змінюючи його. А відтак суд доходить висновку про залишення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживати з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Враховуючи наведене, суд роз`яснює, що у разі виникнення спору щодо визначення місця проживання спільного сина, такий спір вирішується у порядку ч.1 ст. 161 СК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2147,20 грн.

На підставі ст. ст. 110, 112, 113 СК України та керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований між ними 07 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №41 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки ОСОБА_1 - залишити без змін Нездойминога.

Після розірвання шлюбу малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 13 березня 2023 року.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О. Афанасьєва