Справа № 2/593/10/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2023 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бережани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове повернення коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

15 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд із позовом до ОСОБА_2 про примусове повернення коштів за договором позики.

В обгрунтування вказаного позову зазначила, що 14 березня 2019 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір позики згідно якого вона на прохання відповідачки позичила їй 180 000гривень, які остання мала повернути до 14 березня 2020 року. А так як термін повернення боргу минув, а відповідачка у добровільному порядку коштів їй не повернула, тому вона змушена була із даним позовом звернутися до суду. Просила стягнути із відповідачки на її користь позичену їй суму грошей, а саме: 180 000 гривень та сплачений нею судовий збір.

28 травня 2020 року ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі та вирішено розглядати вказані позовні вимоги у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Отримавши копію позову та долучені до нього документи, сторона відповідача подала суду відзив на позов, у якому зазначила, що вона не погоджується із позовом та просить відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинити провадження по даній справі до остаточного вирішення цивільної справи № 2/593/11/2020 за її позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, яка перебуває на розгляді Бережанського районного суду.

Враховуючи вищевказане, 24 вересня 2020року ухвалою Бережанського районного суду було задоволено клопотання сторони відповідача та зупинено провадження у даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове повернення коштів за договором позики до вирішення цивільної справи № 2/593/11/2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

А так як 24 червня 2022 року від представника позивачки ОСОБА_3 надійшла заява про відновлення провадження у справі, оскільки 23 травня 2022 року Бережанським районним судом було постановлено рішення по вказаній вище цивільній справі № 2/593/11/2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, та вказане рішення набрало законної сили, а тому 27 червня 2022 року було відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове повернення коштів за договором позики та призначено її до розгляду по суті.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Горський О. І. не зявилися, подали суду заяву про проведення судового засідання у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Мартищук Л.П. в судове засідання також не зявилися. Від представника відповідачки надійшла заява про проведення судового засідання у їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та взявши до уваги письмові заяви сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням договору позики, та регулюються главою 71 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Судом встановлено, що 14 березня 2019 року ОСОБА_2 особисто підписала у нотаріуса договір позики, у якому зазначено, що вона позичила у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 180 000 гривень, що на момент укладення договору складало еквівалент 6700 /шість тисяч сімсот/ доларів США, які зобов`язалася повернути не пізніше як до 14 березня 2020 року. Також у п. 2 вказаного договору зазначено, що грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.

Зазначене підтверджується оглянутим у судовому засіданні договором позики від 14 березня 2019 року, копія якого долучена до матеріалів справи, який є нотаріально завірений.

І хоч сторона відповідача позову не визнала про що зазначила у поданому суду відзиві та, заперечуючи проти позову, пояснювала, що позов є безпідставний, оскільки вона фактично 14 березня 2019 року грошей не позичала, а підписала вказаний договір під психологічним тиском зі сторони позивачки, як роботодавця та після укладення вказаного договору вона звернулася у відділ поліції для внесення відомостей у ЄРДР, однак такі твердження сторони відповідача спростовуються наступним.

Твердження ОСОБА_2 про те, що договір позики між нею та ОСОБА_1 було укладено під примусом та психологічним тиском зі сторони останньої спростовані зібраними в ході досудового розслідування доказами, а тому 24 березня 2020 року слідчим СВ Бережанського ВП ГУНП в Тернопільській області лейтенантом поліції Здеб В.Ю. була винесена постанова, якою кримінальне провадження, внесене 6 травня 2019 року до єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 було закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 355 та ч.1 ст. 172 КК України.

Крім цього, відповідачка, бажаючи визнати недійсним договір позики, що був укладений 14 березня 2019 року, зверталася до суду із вказаними позовними вимогами, однак 23 травня 2022 року Бережанським районним судом Тернопільської області у цивільній справі № 2/593/12/2022 було постановлено рішення, яким у задоволенні її вимог було відмовлено. Вказане рішення переглядалося в апеляційній інстанції та набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Частиною 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній цивільній справі встановлені 23 травня 2022 року Бережанським районним судом обставини щодо дійсності правочину, а саме договору позики, що був укладений між сторонами 14 березня 2019 року.

На підставі наведеного суд вважає доведеними обставини щодо укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики від 14 березня 2019 року, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передала позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 180 000гривень, а позичальник зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у термін до 12 березня 2020року.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Також статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Разом з тим відповідачка свої зобов`язання за договором позики від 14 березня 2019 року не виконала і суму позики позивачці не повернула та доказів на спростування вказаних обставин суду не надала.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Враховуючи зазначене, суд встановив порушення відповідачкою майнових прав позивачки, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 14 березня 2019 року у сумі 180 000 гривень, тобто дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання судових витрат суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А так як при зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір у сумі 1 800 грн., що підтверджується квитанцією від 15 травня 2020року, а тому з урахуванням вказаних норм сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 545, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 76-81, 82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 березня 2019 року у сумі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень та сплачений нею судовий збір у сумі 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга через Бережанський районний суд чи безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: с. Надрічне Тернопільського району Тернопільської області; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області Данилів О.М.