Ухвала

Іменем України

10 березня 2023 року

м. Київ

справа № 163/609/13

провадження № 61-2288ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Грабовського Віталія Анатолійовича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати дублікат виконавчого листа у справі № 163/609/13 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 118 252,00 грн боргу за договором позики та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Заяву ОСОБА_1 мотивував тим, що заочним рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 12 квітня 2013 року у справі № 163/609/13 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 118 252,00 грн боргу за договором позики. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у ВДВС Любомльського РУЮ. Листом Любомльського ВДВС у Ковельському районі Волинської області ЗМУ МЮ (м. Львів) від 27 травня 2021 року стягувача повідомлено про те, що за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень 16 квітня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 164/609/13 від 08 квітня 2014 року. В результаті вжитих виконавцем заходів примусового виконання встановлено, що у боржника відсутнє майно, яке б йому належало на праві власності і на яке можна звернути стягнення у рахунок погашення боргу. Виконавче провадження завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову про повернення виконавчого документа разом із виконавчим листом № 163/609/13 стягувач не отримував, як і не знав про те, що такий виконавчий документ вже не перебуває на примусовому виконанні в органі ДВС. Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у цій справі пропущений з незалежних причин та підлягає поновленню. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив заяву задовольнити.

Любомльський районний суд Волинської області ухвалою від 09 червня 2022 року в задоволенні заяви відмовив.

Волинський апеляційний суд постановою від 24 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , залишив без задоволення, а ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року - без змін.

20 лютого 2023 року адвокат Грабовський В. А. як представник ОСОБА_1 подав через систему «Електронний суд» касаційну скаргу на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року щодо відмови в поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно відмовити з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Отже, зміст пункту 24 частини першої статті 353 та пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, свідчить про те, що оскарження ухвал суду першої інстанції про відмову в поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, після їх перегляду в апеляційному суді, у касаційному порядку не передбачено. Постанова апеляційного суду, прийнята за наслідками апеляційного перегляду ухвали місцевого суду, також не може бути предметом перегляду у касаційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Грабовського В. А. як представника ОСОБА_1 на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року в частині відмови в поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року щодо відмови у видачі дубліката виконавчого документа необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) дійшла висновку, згідно з яким, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документа, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в цій частині, оскільки чинним законодавством передбачена можливість видачі дубліката виконавчого документа лише у разі дотримання або ж поновлення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність оскаржених рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи заявника щодо незастосування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зазначених ним у касаційній скарзі, не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі, оскільки ці постанови є нерелевантними.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).

Частиною четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року та постанови Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року щодо відмови у видачі дубліката виконавчого документа необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення в цій частині є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Грабовського Віталія Анатолійовича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 09 червня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов