ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2806/23 Справа № 201/8363/21 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року по справі за позовом Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив №3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, індексації, інфляції та трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив №3 (далі ОК ЖБК №3) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, індексації, інфляції та трьох відсотків річних.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОК «ЖБК №3» було створено 30 червня 1976 року та є юридичною особою. Кооператив управляє будинком, утримує будинок та прибудинкову територію, здійснює поточні ремонти, уклав та виконує договори з виробниками та виконавцями житлово-комунальних послуг на утримання внутрішньо будинкових мереж газо-, водо-, теплопостачання, на постачання газу для побутових потреб, на теплопостачання та на постачання теплової енергії у гарячій воді, на послуги водопостачання та водовідведення, на постачання електричної енергії для загально будинкових потреб. Відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 18 лютого 2003 року, отримує ці послуги та зобов`язаний вчасно щомісячно сплачувати за це кошти. Свої обов`язки відповідач не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, а тому просили суд ухвалити рішення яким стягнути заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території 10.853,64 грн, 3% річних 958,69 грн та інфляційні витрати 4.172,47 грн; заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення 41.336,63 грн, 3% річних 3.719,08 грн та інфляційні витрати 14.006,86 грн; заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з теплопостачання 43.112,62 грн, 3 % річних 3.899,58 грн та інфляційні витрати 15.501,53 грн; судові витрати по справі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року позовні вимоги ОК ЖБК №3 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.213-218).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов підписаний не належною особою. Вказував, що він не є членом ОК ЖБК №3, а тому не повинен виконувати рішення ухвалені позивачем, в тому числі рішення про встановлення плати за користування житлово-комунальними послугами. Зазначав, що ОК ЖБК №3 не має договору з КП Дніпроводоканал, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за користування водопостачанням та водовідведенням. Крім того, зазначав, що попередній власник квартири відключив її від центрального опалення, а отже плата за опалення не може стягуватись. Просив застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог (а.с.242-244).

Позивач своїм правом передбаченим ст.360 ЦПК України не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 137.561,10 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОК «ЖБК № 3» зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 30 червня 1976 року, є юридичною особою, діє на підставі Статуту, затвердженого загальними зборами членів ОК «ЖБК № 3» 11 липня 2019 року (а.с.15-32).

Пунктом 3.1 Статуту визначено, що кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного житлового будинку за власні кошти кооперативу, за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком

Пунктом 5.5 Статуту визначено, що кооператив здійснює експлуатацію і ремонт належного йому житлового будинку (будинків) та утримання при домової території за рахунок коштів Кооперативу на засадах самооплатності. Плата за користування тепловою й електричною енергією, газом, водопроводом і каналізацією і будинку Кооперативу провадиться за тарифами, встановленими для державного житлового фонду.

Підпунктом 3 пункту 12.1 Статуту закріплено обов`язок члена кооперативу своєчасно вносити платежі у погашення банківського кредиту і в покриття витрат Кооперативу на експлуатацію і капітальний ремонт житлового будинку (будинків) та утримання при домової території, внески до спеціальних фондів та плату за комунальні послуги.

Підпунктами 10, 11 пункту 14.6 Статуту визначено, що контроль надходження від членів Кооперативу вступних внесків, внесків на капітальний ремонт житлового будинку (будинків) і утримання при будинкової території , плати за комунальні послуги та інших платежів, вжиття заходів до стягнення відповідних платежів з членів Кооперативу у разі їх несвоєчасного внесення належить до обов`язків Правління Кооперативу

Аналогічні положення містить статут Кооперативу у попередній редакції (затверджений загальними зборами ОК «ЖБК № 3» 16 червня 1971 року).

Кооператив управляє будинком, утримує будинок та прибудинкову територію, здійснює поточні ремонти, укладає та виконує договори з виробниками та виконавцями житлово-комунальних послуг на утримання внутрішньо будинкових мереж газо-, водо-, теплопостачання, на постачання газу для побутових потреб, на теплопостачання та на постачання теплової енергії у гарячій воді, на послуги водопостачання та водовідведення, на постачання електричної енергії для загально будинкових потреб.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 18 лютого 2003 року (а.с.38-39) та отримує житлово-комунальні послуги.

Розмір плати за утримання будинку та прибудинкової території визначений рішенням загальних зборів членів Кооперативу у протоколах загальних зборів № 2 від 25 листопада 2006 року (2 грн за 1 кв.м. житлової площі), № 1 від 25 червня 2019 року (3,15 грн за 1 кв.м. житлової площі) та № 1 від 16 червня 2020 року (6 грн за 1 кв.м. житлової площі) (а.с.42-44).

Згідно договору дарування житлова площа квартири відповідача становить 44,8 кв.м., таким чином розмір заборгованості становить: з січня 2014 року по червень 2019 року включно 5.781,60 грн, з липня 2019 року по червень 2020 року включно 1.655,65 грн, з липня 2020 року по серпень 2021 року включно 3.416,40 грн, а всього 10.853,64 грн (а.с.45-47).

31 грудня 2010 року між позивачем та КП «Теплоенерго» ДМР було укладено договір № 395 про постачання теплової енергії (а.с.78-84).

Згідно п.3.3 укладеного договору, фактично отриманий обсяг теплової енергії позивачем від третьої особи фіксується Сторонами Актом здачі приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період.

Пунктом 6.2 Договору визначено, що облік споживання теплової енергії Споживачем здійснюється розрахунковим способом за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до пункту 7.2 Договору встановлено, що тариф для розрахунків становить: з грудня 2010 по серпень 2021 рік 291,50 грн за 1 ГКал.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача з оплати послуг з теплопостачання становить 43.112,62 грн (а.с.67-69).

Крім того 09 листопад 2020 року Господарський суд Дніпропетровської області своїм рішенням у справі № 904/403/20 за позовом КП «Теплоенерго» ДМР до позивача вирішив позов задовольнити частково, стягнути 865.057,70 грн в рахунок заборгованості за оплату послуг з теплопостачання (а.с.139-144).

29 грудня 1998 року між позивачем та КП «Дніпроводоканал» ДМР було укладено договір № 7415. Заборгованість відповідача з оплати послуг з водопостачання та водовідведення становить 41.336,63 грн (а.с.56-58).

У зв`язку з порушенням строків оплати, позивач просив суд стягнути на їх користь 3% та інфляційні витрати за оплату житлово-комунальних послуг з теплопостачання 3 % річних 958,69 грн, інфляційні витрати 4.172,47 грн; за оплату послуг з водопостачання та водовідведення 3.719,08 грн 3% річних та 14.006,86 грн інфляційні витрати; за оплату послуг з теплопостачання 3 % річних 3.899,58 грн та інфляційні витрати 15.501,53 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , який є власником квартири в будинку, в якому створено ЖБК, та який отримував та споживав комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території та опалення, водопостачання, водовідведення, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, які були затверджені рішеннями загальних зборів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі у зв`язку з наступним.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

Відповідно до вимог ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і спору - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст.4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від сплати послуг.

Відповідач отримував та споживав комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території та опалення, водопостачання, водовідведення, а тому між сторонами виникли договірні правовідносини, а відповідно виникли права та обов`язки у сфері житлово-комунальних послуг в порядку ст.11 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині того, що він не є членом ОК ЖБК №3, а тому не повинен виконувати рішення ухвалені позивачем, в тому числі рішення про встановлення плати за користування житлово-комунальними послугами відхиляються.

Так відповідно до наведених норм чинного законодавства ОСОБА_1 який є власником квартири в будинку, в якому створено ЖБК, та який фактично отримував та споживав комунальні послуги з утримання будинку й прибудинкової території та опалення, водопостачання, водовідведення, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, які були затверджені рішеннями загальних зборів, а житлово-будівельний кооператив наділено правом у разі нездійснення нею таких дій звернутися до суду про стягнення нарахованих платежів по цим витратам.

Посилання апеляційної скарги на те, що позов підписаний не належною особою є хибними. Оскільки до позовної заяви було долучено Статут, з якого вбачається право ОСОБА_2 на вчинення юридичних дій від імені юридичної особи без довіреності, з приміткою Крім фінансових документів (а.с.14)

Доводи апеляційної скарги в частині того, що позивач не має чинного договору з КП Дніпроводоканал не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем було додано до позову відповідь на запит КП Дніпроводоканал, з якого вбачається, що між КП Дніпроводоканал та ЖБК №3 укладений договір №7415 від 29 грудня 1998 року (а.с.168-169).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів наголошує на тому, що оскаржуване відповідачем рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року є заочним.

30 вересня 2022 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. У заяві про перегляд заочного рішення звертав увагу на пропуск позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2022 року в задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення було відмовлено.

Відповідач у своїй апеляційні скарзі та заяві від 03 березня 2023 року просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Колегія суддів доходить до висновку, стосовно прийняття заяви відповідача про застосування строків позовної давності у зв`язку з наступним.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Крім того, обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість за період з 01 січня 2014 року по 31 липня 2021 року. Жодних платежів відповідачем за спірний період здійснено не було.

Позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом 18 серпня 2021 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по 17 серпня 2018 року включно.

На підставі зазначеного, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОК «ЖБК №3» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 за період з 01 січня 2014 року по 18 серпня 2018 року, у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з 18 серпня 2018 року по 31 липня 2021 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

26 квітня 2017 року Верховний Суд України, у справі №3-1522гс16, сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат після виконання боржником основного зобов`язання, згідно якої внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, стягнення інфляційних втрат і 3 % річних має відбуватися за останні три роки, які передували зверненню позивача до суду з даним позовом, тобто з 18 серпня 2018 року по 31 липня 2021 року, тобто в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідач до суду доказів належного виконання зобов`язань, щодо виконання вимог законодавства з належної оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом не надав. Сума заборгованості, яку просить позивач стягнути за житлово-комунальними послугами, обов`язковими внесками і платежами на утримання будинку та прибудинкової території й за послуги з водопостачання та водовідведення, теплопостачання є законною та обґрунтованою, та підтвердженою відповідними доказами, а тому доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для відмови у задоволенні позову відхиляються.

З огляду на вищевказане, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 2.750 грн, яку підтверджують Договором з адвокатом Мовчан Д.О. на професійну правничу допомогу №13 від 08 липня 2021 року, актом наданих послуг № 1 від 12 серпня 2021 року та квитанціями про оплату.

Згідно із частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи результат розгляду справи з позивача ОК ЖБК №3 на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає до стягнення судовий збір за часткове задоволення апеляційної скарги у розмірі 1 667,09 грн; з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОК ЖБК №3 підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1.111,39 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 1 346,4 грн, усього 2 457,79 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив №3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, індексації, інфляції та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №3» ():

заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території з 18 серпня 2018 року по 31 липня 2021 року 5 987,6 грн, 3% річних 539,38 грн та інфляційні витрати 1 374,21 грн;

заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення з 18 серпня 2018 року по 31 липня 2021 року 22 662,43 грн, 3% річних 2 041,47 грн та інфляційні витрати 5 201,24 грн;

заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з теплопостачання з 18 серпня2018 року по 31 липня 2021 року 22 393,36 грн, 3 % річних 2 017,24 грн та інфляційні витрати 5 139,43 грн;

а всього 67 356,42 грн. (шістдесят сім тисяч триста п`ятдесят шість грн 42 коп)

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №3» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі по 1 667,09 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив №3» () судові витрати у розмірі 2 457,79 грн, що складаються з судового збору у розмірі 1 111,39 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1 346,4 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта