Справа № 466/2203/23
Провадження № 2-о/466/86/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Свірідової В.В.

при секретарі Мошовській М.-О.П.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Бердар С.В.

заінтересованої особи ОСОБА_2

справа №466/2203/23; 2-о/466/86/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

установив:

03.03.2023 адвокат Бердар С.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулась до суду із заявою, з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про видачу обмежувального припису, в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи:

заборонити наближатись на відстань ближче ніж 100 метрів до квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , строком на 6 місяці;

заборонити спілкуватись з малолітньою донькою ОСОБА_3 строком на 6 місяці;

заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 та інших місць частого її відвідування, строком на 6 місяці;

заборонити особисто і через третіх особі розшукувати ОСОБА_1 та малолітню доньку ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх в будь-який спосіб спілкуватись з ними строком на 6 місяці;

заборонити вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 та малолітньою донькою ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяці.

В обґрунтування заяви зазначив, що факт систематичного психологічного домашнього насильства є очевидним, що ОСОБА_2 чинить відносно ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 . Разом з цим, неодноразові звернення у поліцію підтверджують повторюваність домашнього насильства з боку ОСОБА_2 та високі ризики продовження такого у майбутньому. Відтак, заявниця та її донька, як жертви такого насильства, потребую захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З врахуванням вищенаведеного ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 06.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с.22).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Бердар С.В. заяву підтримали та просили її задовольнити

В судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_2 заперечив проти задоволення заяви та просив відмовити у видачі обмежувального припису.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні відносини між сторонами, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила доньку - ОСОБА_3 . Батьком дитини є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.10.2020 (а.с.9).

Батьки дитини у шлюбі не перебувають, однак протягом березня 2021 року - грудня 2022 року спільно проживали за адресою: АДРЕСА_4 .

За час спільного проживання відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суттєво погіршилися. Спільне життя не складалося через постійні конфлікти і сварки зі сторони ОСОБА_2 , в якого зникло почуття розуміння та поваги до заявниці.

З часом неприязнь ОСОБА_2 трансформувалася у психологічне насильство по відношенню до заявниці. Зокрема, 03 грудня 2022 року ОСОБА_2 , в присутності малолітньої доньки, словесно ображав та принижував заявницю, висловлювався нецензурною лайкою в її адрес та погрожував їй фізичною розправою. Окрім того, ОСОБА_2 намагався примусово виселити заявницю з квартири.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 була вимушена звернутися до поліції. Працівники поліції винесли щодо ОСОБА_2 два термінові заборонні приписи строком на 4 доби, а саме:

терміновий заборонний припис серії АА № 196395 від 03.12.2022 у зв`язку з вчиненням домашнього насильства стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 , який містив такі заходи: заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.11);

терміновий заборонний припис серії АА № 196396 від 03.12.2022 у зв`язку з вчиненням домашнього насильства стосовно постраждалої особи (дитини) ОСОБА_3 , який містив такий захід: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.12).

Окрім того, щодо ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2022 у справі № 461/7019/22 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.14).

Своєю агресивною поведінкою ОСОБА_2 створив неможливі умови для спільного проживання, відтак заявниця змушена була разом донькою переїхати до іншої помешкання за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, не дивлячись на зміну місця проживання ОСОБА_2 не припинив вчиняти домашнє насильство щодо заявниці та малолітньої доньки.

Так, 12 лютого 2023 року близько 19.30 год ОСОБА_2 прийшов відвідати доньку. Протягом всього часу побачення з донькою ОСОБА_2 принижував та ображав заявницю. Коли через декілька годин настав час вкладати спати доньку, ОСОБА_2 відмовився покидати помешкання заявниці. Внаслідок цього заявниця вимушена була годувати: доньку грудним молоком у його присутності. Враховуючи, що він не є її чоловіком, а також його постійні образливі висловлювання щодо її зовнішності, присутність ОСОБА_2 під час грудного вигодовування доньки викликали у заявниці відчуття приниження та безпорадності. Більше того, ОСОБА_2 залякував заявницю та погрожував їй фізичною розправою.

Слід вказати, що ОСОБА_2 покинув помешкання заявниці тільки після погрози викликати поліцію.

У зв`язку з такими діями ОСОБА_2 , зокрема погрозами фізичної розправи, за заявою ОСОБА_1 , винесено терміновий заборонний припис серії АА № 044890 від 21.02.2023 строком на 10 діб, згідно з яким вжито такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с.18).

Також щодо ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Справа № 466/1885/23 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП знаходиться у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова.

Окрім того, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова також знаходиться справа № 466/1889/23 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 184 КУпАП.

Варто зазначити, що незважаючи на адміністративне стягнення та заходи протидії домашньому насильству, які вживались згідно з терміновими заборонними приписами, ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки.

Неадекватність та непередбачуваність дій ОСОБА_2 зробили життя ОСОБА_1 нестерпним. Заявниця побоюється за свою та своєї малолітньої доньки безпеку, враховуючи, що дія термінового заборонного припису спливала 03 березня 2023 року. Вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо заявниці та її дитини є високими, а такі ризики є реальними.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Irelandv. theUK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Вiдповiдно до пунктiв 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобiгання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - дiяння (дiї або бездiяльнiсть) фiзичного, сексуального, психологiчного або економiчного насильства, що вчиняються в ciм`ї чи в межах мiсця проживання або мiж родичами, або мiж колишнiм чи теперiшнiм подружжям, або мiж iншими особами, якi спiльно проживають (проживали) однiєю сiм`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних вiдносинах чи у шлюбi мiж собою, незалежно вiд того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому мiсцi, що й постраждала особа , а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала вiд домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якiй формi. Кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якiй формi. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захiд тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині другій статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону№ 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вище зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаний закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Частиною 4 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про видачу або продовження обмежувального припису.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики ЄСПЛ та Верховного Суду суд приходить до наступних висновків.

Зважаючи на вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Беручи до уваги наведені обставини, встановлено факти регулярного вчинення з боку ОСОБА_2 по відношенню до заявника фізичного та психологічного насилля та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжким наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав заявника до ОСОБА_2 необхідно застосувати обмежувальний припис.

Суд враховує, що вжиті заявником розумні та законні заходи для її захисту та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 на строк 3 місяців та:

заборонити наближатись на відстань ближче ніж 100 метрів до квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , строком на 3 місяці;

заборонити спілкуватись з малолітньою донькою ОСОБА_3 строком на 3 місяці;

заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 та інших місць частого її відвідування, строком на 3 місяці;

заборонити особисто і через третіх особі розшукувати ОСОБА_1 та малолітню доньку ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх в будь-який спосіб спілкуватись з ними строком на 3 місяці;

заборонити вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 та малолітньою донькою ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 3 місяці.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 263-265, 268, 350-1-350-5,352 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

заяву задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

-заборонити наближатись на відстань ближче ніж 100 метрів до квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 3 місяці;

-заборонити спілкуватись з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 3 місяці;

-заборонити наближатись на відстань ближче 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 та інших місць частого її відвідування, строком на 3 місяці;

-заборонити особисто і через третіх особі розшукувати ОСОБА_1 та малолітню доньку ОСОБА_3 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватись з ними, строком на 3 місяці;

-заборонити вести листування, телефонні розмови з ОСОБА_1 та малолітньою донькою ОСОБА_3 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 3 місяці.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу даного обмежувального припису повідомити ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП в Львівській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на профілактичний облік.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомо, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 16.03.2023року.

Суддя В. В. Свірідова