Справа № 308/3748/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участю:

секретаря судового засідання Бокотей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород скаргу представника ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), заінтересована особа ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла означена скарга на дії державного виконавця, у якій представник боржника просить суд:

-визнати бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Секерні Євгенія Миколайовича щодо не розгляду у встановленому порядку заяви стягувана ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження №48892926 - протиправною;

-визнати дії державного виконавця вчинені у виконавчому провадженні 48892926 протягом 02-09 березня 2023 року (вимога на отримання інформації яка містить банківську таємницю, запит у ДФС про надання інформації про рахунки у боржників, запит до податкової служби про РНКОПП джерела та суми отриманих доходів та утриманого податку, запит МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів) в межах суми стягнення 270709,92 грн. - протиправними.

-зобов`язати державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Секерню Є.М. винести на підставі поданої заяви стягувана від 24.02.2023 (отримана відділом ДВС 27.02.2023) постанову про закінчення виконавчого провадження №48892926 на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» та вчинити дії, передбачені ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: арешт, накладений на майно (кошти) боржника, зняти, відомості про боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНКОПП НОМЕР_1 виключити з Єдиного реєстру боржників та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Скарга обґрунтована тим, що боржник виконав рішення суду в повному обсязі, а тому були наявні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі заяви ОСОБА_2 , зареєстрованій в органі виконавчої служби 27.02.2023. Між тим, виконавець продовжував вчиняти виконавчі дії, що зумовлює їх протиправність, оскільки такі дії є втручанням у майнові права та інтереси боржника.

Представник скаржника стверджує, що після закінчення виконавчого провадження виконавець не зняв арешт не виключив відомості щодо боржника з Єдиного реєстру боржників та не провів інші дії, передбачені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», які є необхідними при закінченні виконавчого провадження.

Також представник скаржника зауважує, що не зняття арешту з коштів боржника призводить до існування ситуації, коли арешт накладено у двох виконавчих провадженнях, одне з яких є неактуальним.

24.03.2023 до суду від представника відділу державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) надійшов відзив на скаргу, в якій він проти задоволення скарги заперечив. Відзив обґрунтований тим, що виконавчі дії, а саме подання запитів та вимоги від 02.03.2023 здійснено в межах повноважень виконавця з метою перевірки реального виконання судового рішення.

Окрім того, вказує на відсутність підстав для зняття арешту та вчинення інших дій, передбачених статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», позаяк виконавчий збір боржником не сплачено.

Ухвалою від 13.03.2023 суддя прийняв скаргу до провадження та призначив до розгляду в судовому засіданні.

У судове засідання боржник та його представник не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, у поданій скарзі просять здійснювати її розгляд без їх участі.

У судове засіданні заінтересована особа не з`явилася, належним чином повідомлена про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подала.

У судове засідання відділ державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) явку уповноваженого представника не забезпечив, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, у поданому відзиві виконавець просив здійснювати розгляд скарги за його відсутності.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (частина 2 статті 450 ЦПК України).

За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності учасників процесу.

Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах скарги докази, які мають юридичне значення для її вирішення по суті, суд встановив таке.

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала цивільна справи №308/2934/14-ц за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Публічного акціонерного товариства «Промислово інвестиційний банк» про визнання правовідносин за Кредитним договором припиненими та тлумачення пунктів Кредитного договору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2015 по згаданій справі, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 21.07.2015, серед іншого:

1.задоволено первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості;

2.стягнуто із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №509 від 16.04.2007 в розмірі 268029,43 грн. 43коп., з них:

-142789,35 грн. заборгованість за кредитом;

-101430,21 грн. заборгованість по відсотках;

-23809,87 грн. пеня.

30.07.2015 Ужгородський міськрайонний суд видав виконавчий лист №308/2934/14, який у подальшому був пред`явлений до виконання представником ТОВ «Кредитні ініціативи», що підтверджується заявою про відкриття виконавчого провадження вих.№746 від 25.09.2015.

06.10.2015 постановою головного державного виконавця Секерні Є.М. МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №48892926.

Згідно з пунктами 2 та 3 згаданої постанови надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду до 13.10.2015, вказано про необхідність явки у приміщення МВ ДВС Ужгородського МРУЮ для надання підтверджуючих документів про виконання, а також роз`яснено, що при добровільному невиконанні рішення суду в обумовлений строк виконання останнього здійснюватиметься у примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору.

15.10.2015 постановою головного державного виконавця Секерні Є.М. МВ ДВС Ужгородського МРУЮ вирішено стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) виконавчий збір у розмірі 27070,97 грн. у зв`язку з тим, що до 13.10.2015 судове рішення добровільно не виконав.

Згідно з інформацією про виконавче провадження №48892926 (а.с.6-9) виконавцем вчинялися різні виконавчі дії, зокрема, накладався арешт на майно боржника (постанова від 06.10.2015), накладався арешт на грошові кошти боржника (постанови від 15.10.2015, від 06.03.2019, від 12.02.2020, від 13.10.2020, від 20.10.2020, від 11.06.2021, від 07.07.2021, від 30.09.2021), здійснювався розшук майна боржника (постанови від 03.11.2015, від 29.10.2018).

Ухвалою від 17.02.2023 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області задовольнив заяву ОСОБА_2 та замінив стягувача товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» () його правонаступником ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНКОПП НОМЕР_2 ) у виконавчому провадженні ВП №48892926 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.04.2007 №509.

28.02.2023 виконавцем на виконання згаданої ухвали суду винесено постанову про заміну стягувача у виконавчому провадженні ВП №48892926.

24.02.2023 ОСОБА_2 подала до відділу державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) заяву про закінчення виконавчого провадження, у якому просила закінчити виконавче провадження ВП №48892926 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заборгованість позичальника ОСОБА_1 по судовому рішенню від 11.02.2015 у справі №308/2934/14-ц та кредитному договору станом на дату подання заяви відсутня. Крім того, у поданій заяві б/н від 24.02.2023 ОСОБА_2 просила скасувати заходи забезпечення рішення (арешт майна, грошових коштів), якій вживалися до боржника ОСОБА_1 .

02.03.2023 державний виконавець звертався з вимогою на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, до АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «УКРСИББАНК», АТ «Райффайзен Банк», ПАТ «Банк Восток», а також із запитами до ДФС про наявні рахунки у боржників-юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, до ДПС України про РНОКПП або серії (за наявності) та номер паспорту, джерела та/або суми доходів, та розміри утриманого податку з доходів, до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, що підтверджується відомостям автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с.14) та копіями запитів і вимоги, наявними в матеріалах скарги.

10.03.2023 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №48892926 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас згідно з пунктом 2 означеної постанови прийнято рішення виділити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП№48892926 від 15.10.2015 в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 27070,95 грн.

Як визнається сторонами та підтверджується матеріалами скарги, арешти, накладені згідно з постановами державного виконавця у межах виконавчого провадження ВП №48892926, виконавцем не скасовувалися, інші заходи, передбачені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» не здійснювалися.

Вважаючи свої права порушеними, боржник звернувся до суду з відповідною скаргою.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості скарги, суд виходив із такого.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень статті 2 згаданого Закону України виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1)верховенства права; 2)обов`язковості виконання рішень; 3)законності; 4)диспозитивності; 5)справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6)гласності та відкритості виконавчого провадження; 7)розумності строків виконавчого провадження; 8)співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9)забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті цитованого Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Суд з`ясував, що боржник наполягає на протиправності виконавчих дій за період з 02 по 09 березня 2023 року, позаяк такі вчинені у період, коли рішення суду про стягнення заборгованості було виконане і були наявні підстави для закриття виконавчого провадження.

У цьому контексті суд звертає увагу на те, що матеріали скарги не містять відомостей щодо виконавчих дій за період з 03 по 09 березня, тому в цій частині вимоги скарги слід залишити без задоволення.

Щодо правомірності виконавчий дій, вчинених 02.03.2023, а саме вимоги на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, до АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», АТ «УКРСИББАНК», АТ «Райффайзен Банк», ПАТ «Банк Восток», а також запитів до ДФС про наявні рахунки у боржників-юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, до ДПС України про РНОКПП або серії (за наявності) та номер паспорту, джерела та/або суми доходів, та розміри утриманого податку з доходів, до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів суд вказує таке.

Протиправність виконавчих дій за 02.03.2023 скаржник пов`язує із тим, що останні вчинялися після виникнення підстав для закінчення виконавчого провадження, тобто фактично поза його часовими межами.

На переконання суду, доводи представника боржника в цій частині є помилковими, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (частина 2 статті 39 Закону №1404-VIII).

Отже, за наявності документального підтвердження фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, державний виконавець керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчує виконавче провадження, про що виносить відповідну постанову.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний 1)здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3)розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4)заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5)роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки; 6)невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Системний аналіз правового регулювання дозволяє стверджувати про те, що функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду покладено саме на виконавця, який зобов`язаний вживати передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд звертає увагу на те, що стягувач подала заяву про закінчення виконавчого провадження, до якої, між тим, не долучила доказів на підтвердження фактичного виконання рішення суду.

Таким чином, отримання від стягувача повідомлення про фактичне виконання судового рішення та відсутність заборгованості за кредитним договором не є автоматичною підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження без отримання доказів, які би свідчили про погашення боргу.

Відтак скерування вимоги та подання запитів мало місце в межах чинного виконавчого провадження.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина 3 статті 451 ЦПК України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №904/7326/17 вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 22.04.2020 по справі №641/7824/18 зазначено: «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Таким чином, звертаючись до суду зі скаргою, сторона виконавчого провадження зобов`язана обґрунтувати порушення її прав та свобод із посиланням на конкретні рішення, дії або бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) та вказати, у чому саме полягає таке порушення.

Беручи до уваги викладене, суд відхиляє посилання представника боржника на те, що виконавчі дії за 02.03.2023 є втручанням у майнові права та інтереси боржника, зважаючи на те, що адвокатом не обґрунтовано те, яким чином означені дії вплинули на обсяг власності боржника.

Суд не погоджується із доводами представника боржника про необхідність скасування арештів, накладених згідно з постановами державного виконавця у межах виконавчого провадження ВП №48892926, та необхідності зобов`язання державного виконавця до вчинення інших заходів, передбачених статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Статтею 10 Закону №1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частинами 1-3 статті 56 Закону №1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з частиною 6 статті 48 Закону №1404-VIII стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У відповідності до пункту 2 частини 4 статті 59 Закону №1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (частина 1 статті 40 Закону №1404-VIII).

Оскільки на момент закінчення виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору виділена в окреме провадження, то в державного виконавця на момент закінчення виконавчого провадження не було підстав для зняття арешту з майна боржника чи вчинення інших дій, передбачених статтею 40 Закону №1404-VIII.

Отже, у задоволенні вимог про зобов`язання державного виконавця вчинити дії передбачені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» а саме: арешт, накладений на майно (кошти) боржника, зняти, відомості про боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 РНКОПП НОМЕР_1 виключити з Єдиного реєстру боржників, та скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження слід відмовити повністю.

Щодо клопотання про залишення частини вимог за скаргою без розгляду суд вказує про таке.

Розділом VІI ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не передбачено залишення скарги без розгляду.

Між тим, відповідно до положень пункту 5 частини 3 статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначає спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Закріплене право на подання заяви про залишення позову без розгляду є абсолютним і не залежить від думки інших учасників процесу. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За таких обставин клопотання представника боржника про залишення частини вимог за скаргою без розгляду слід задовольнити.

Згідно з частиною 1 статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд доходить до переконання про те, що частину вимог за скаргою слід залишити без розгляду, задовольнивши клопотання представника боржника, а решту вимог за скаргою слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 13, 81, 257-260, 447, 451, суд

п о с т а н о в и в:

клопотання представника боржника задовольнити повністю.

Скаргу на дії державного виконавця у частині вимог про визнання бездіяльності державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Секерні Євгенія Миколайовича щодо не розгляду у встановленому порядку заяви стягувана ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження №48892926 протиправною та зобов`язання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Секерні Є.М. винести на підставі поданої заяви стягувача від 24.02.2023 (отримана відділом ДВС 27.02.2023 р) постанову про закінчення виконавчого провадження №48892926 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» - залишити без розгляду.

У задоволенні решти вимог за скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м.Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), заінтересована особа ОСОБА_2 відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя В.Й. Данко