справа № 752/3497/21 головуючий у суді І інстанції Машкевич К.В.
провадження № 22-ц/824/144/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Григоренком Юрієм Сергійовичем, на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави в сумі 140 000,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.09.2019 року між сторонами був укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання надати позивачу ряд юридичних послуг, які полягають у надані детального опису принципів корпоративної реструктуризації Групи компанії «НІКМАС».

Вартість юридичних послуг становить 280 000,00 грн.

27 вересня 2019 року позивач сплатила відповідачу 140 000,00 грн. - аванс, що підтверджується його розпискою.

Однак, послуги надані не були, у зв`язку з чим позивач просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року, з урахуванням виправлених Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 вересня 2022 року описок, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 140000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1400,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01 червня 2022 року в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Григоренка Юрія Сергійовича, подав апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що позивач виконав свої зобов`язання належним чином, що підтверджується доказами, долученими до заяви про перегляд заочного рішення.

Зазначає, що договірні відносини між ОСОБА_1 та позивачкою фактично виникли на початку серпня 2019 року та були письмово оформлені у вигляді Договору 27 вересня 2019 року. З серпня 2019 року відповідач приступив до виконання взятих на себе зобов`язань і до дати підписання договору вже частково виконав свої зобов`язання. Звертає увагу апеляційного суду на електронне листування, з якого, на думку апелянта, вбачається, що ОСОБА_1 проводив аналіз і вивчення статутів компаній і акціонерних договорів, де учасниками були позивачка та її рідні. 12 вересня 2019 року на виконання своїх зобов`язань за Договором відповідач направив проекти документів, а саме: Корпоративний договір, Порядок прийняття рішень у новій компанії та Статут сімейної компанії, а також відповідачем надавалися усні консультації з тих чи інших питань, які виникали у позивача.

Таким чином апелянт вважає, що ним були виконані підпункти А і С пункту 2.3. договору та підпункти А, В, С пункту 2,4 договору. Окрім того, вказує, що09 грудня 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_3 електронного листа з поясненнями щодо бачення правильності викладеного статуту і коментарями по положеннях статуту. При цьому найменування нової компанії було визначено ТОВ «ДА4». Також 09 грудня 2019 року на електронну адресу ОСОБА_3 було направлено додаткові пояснення по статуту компанії ТОВ «ДА4». Тобто, відповідачем було виконано підпункти А,В,С пункту 2,4 договору.

Окрім того, апелянт вказує, що на жодну з адрес відповідача, які вказала позивачка, повідомлення про відмову від прийняття виконання зобов`язання та повернення коштів від 13 серпня 2020 року не надходило та ОСОБА_1 не отримувалося. Наголошує, що описи вкладень не містять зазначення конкретних документів та дат їх складення.Зазначає, що в описі вкладення не зазначено й відправника.

Також апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що підставою для оплати авансу в розмірі 140 000 грн. за договором є факт підписання договору.

Апелянт вважає, що твердження про те, що відповідач не надав послуги відповідно до договору є таким, що принижує честь, гідність та ділову репутацію.

Апеляційна скарга, зокрема, містить й доводи щодо неналежності повідомлення відповідача про розгляд справи. Так, апелянт вказує, що направлена ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви не були вручені ОСОБА_1 , такий конверт зі вкладенням повернувся на адресу суду без вручення. При цьому причина невручення поштового відправлення не зазначена. Звертає увагу апеляційного суду на те, що жодних повідомлень з поштового відділення про те, що на його адресу надходили будь-які поштові відправлення, він не отримував, про наявність даної судової справи ОСОБА_1 стало відомо лише під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні. При цьому апелянт вказує на наявність в нього офіційної електронної пошти.

Також апелянт переконаний, що висновок суду першої інстанції про неналежність доказів, наданих відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення є таким, що не відповідає дійсності.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Поштовий конверт на ім`я позивача зі вкладенням (копія апеляційної скарги та копія ухвали про відкриття апеляційного провадження) повернувся на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, апеляційним судом було додатково двічі направлено копію апеляційної скарги та копію ухвали про відкриття апеляційного провадження представнику позивача на електронну адресу, зазначену в матеріалах справи. Направлений засобами електронного зв`язку лист з копією апеляційної скарги та копією ухвали про відкриття апеляційного провадження було доставлено на електронну адресу представника позивача, зокрема, 03 березня 2023 року, що підтверджується звітом про доставку.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «VarelaAssalinocontrelePortugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Зважаючи на ціну позову 140 000 грн. та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2019 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання надати позивачу ряд юридичних послуг, які полягають у надані детального опису принципів корпоративної реструктуризації Групи компанії «НІКМАС».

Відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що вартість юридичних послуг за договором становить 280000,00 грн., які повинні були сплачуватись наступним чином:

-140000,00 грн. позивач мала сплатити відповідачу авансом, протягом трьох календарних днів з моменту укладення договору.

-іншу частину грошових коштів, у розмірі 140000,00 грн. позивач повинна була сплатити відповідачу після передачі позивачу погоджених з позивачем проектів документів, визначених у п. 2.3 договору.

Отже, 27 вересня 2019 року між сторонами був укладений договір про надання юридичних послуг, де сторони погодили всі істотні умови, що викладені в ньому.

Позивач свої зобов`язання за договором виконала належним чином, сплативши відповідачу аванс у розмірі 140000,00 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_4 від 27.09.2019 року.

В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Позивач просила на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти, набуті без достатньої правової підстави в сумі 140000,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 порушив умови договору та не надав юридичні послуги позивачу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплачених коштів у розмірі 140000,00 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi цієї статті тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Суть кондикційного зобов`язання виражається в тому, що набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого, а тому зобов`язаний не лише повернути йому майно в натурі чи відшкодувати його вартість (стаття 1213 ЦК), а й у повному обсязі компенсувати потерпілому негативні наслідки від неможливості йому користуватися майном за призначенням шляхом відшкодування всіх доходів, які набувач одержав або міг одержати від цього майна, а набувач безпідставно збагатився за рахунок потерпілого.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Вказана правова позиція сформульована Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (провадження № 61-1133св18), від 24 березня 2021 року у справі № 369/8126/17-ц (провадження № 61-5137св19).

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Встановивши, що відповідач надав позивачу юридичні послуги, якістю яких останній залишився незадоволений, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що до цих правовідносин може бути застосовано положення статті 1212 ЦК України про безпідставно набуте майно, на яку позивач посилався як на підставу для задоволення позову, оскільки підставою сплати позивачем коштів були надані йому відповідачем на підставі договору вказані послуги, тобто відповідач отримав кошти не безпідставно.

З матеріалів справи вбачаться, що відповідно до п. 3.1 договору сторони погодили, що вартість юридичних послуг за договором становить 280 000,00 грн., з яких 140 000,00 грн. позивач мала сплатити відповідачу авансом, протягом трьох календарних днів з моменту укладення договору.

З розписки від 27 вересня 2019 року вбачаться, що відповідач отримав від ОСОБА_5 (доньки позивачки) 140 000 грн. на виконання умов договору (а.с. 11)

Сторони визнали, що ці кошти були передані донькою позивачки саме на виконання умов договору від 27 вересня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

Позивачем не надано суду доказів, що договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним у судовому порядку.

Отже, зміст встановлених апеляційним судом обставин справи свідчить про наявність між сторонами зобов`язальних (договірних правовідносин), позивач сплатив аванс на виконання п. 3.1 умов договору, який станом на момент вирішення спору є чинним, а, отже, застосування приписів статті 1212 ЦК України є безпідставним.

При цьому в разі невиконання або неналежного виконання умов Договору, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки щодо повернення авансового платежу, відмінні від статті 1212 ЦК України.

Таким чином, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави (п. 3.1. Договору від 27 вересня 2019 року про надання юридичних послуг), їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень про кондикційні зобов`язання, з огляду на договірний склад цих правовідносин.

З урахуванням викладеного, вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 140 000,00 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України є неправомірними та задоволенню не підлягають.

Поряд з цим, доводи апелянта про відсутність належного повідомлення його про розгляд справи апеляційний суд до уваги не бере, зважаючи на те, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Так, згідно з матеріалами справи, ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, що направлялись на адресу відповідача, не були отримані останнім, про що було здійснено відмітку поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28).

Окрім того, матеріали справи містять конверт з копією заочного рішення, який було направлено на адресу відповідача зазначену у справі та який повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.36, 37).

Таким чином, в розумінні вимог ст.ст. 130, 131 ЦПК України, відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи судом.

Ухвалюючи рішення колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, а висновки зроблені із порушенням норм матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову, судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 100 грн., підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Григоренком Юрієм Сергійовичем - задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 червня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір за розгляд справи судом апеляційної інстанції в розмірі 2 100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова