Справа №: 343/316/22
Провадження №: 2/0343/33/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із виконанням договору доручення, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувшись в Долинський районний суд Івано-Франківської області просять ухвалити рішення, яким:

стягнути з ОСОБА_3 компенсацію витрат пов`язаних із виконанням договору доручення, понесених на підставі довіреності від 16.02.2019 посвідченої приватним нотаріусом Болехівського нотаріального округу Барабаш Русланою Степанівною, в користь ОСОБА_1 - у розмірі 51873,35 грн та в користь ОСОБА_2 - у розмірі 74446,33 грн.

Свої вимоги мотивують тим, що 16 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_3 уклав з позивачем ОСОБА_1 і позивачем ОСОБА_2 договір доручення, на підставі якого приватним нотаріусом Болехівського нотаріального округу Барабаш Русланою Степанівною була посвідчена довіреність та зареєстрована в реєстрі довіреностей.

Згідно даної довіреності ОСОБА_3 уповноважив позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та позивача - ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 (які мали право діяти самостійно один від одного) придбати на ім`я відповідача транспортний засіб та або транспортні засоби будь - якої марки (бувшу у використанні ) за кордоном і перегнати на місце постійного проживання довірителя, за ціну та на умовах на їх власний розсуд, також підписати від імені довірителя договір купівлі-продажу цього автомобіля. Представляти інтереси довірителя у відповідних органах митної служби з питань розмитнення та оформлення документів, а також в органах Державтоінспекції щодо реєстрації транспортного засобу на його ім`я. Бути представником у Реєстраційному сервісному центрі МВС України, відповідному територіальному підрозділу Державної автомобільної інспекції МВС України, з будь - яких питань, що стосуватимуться довірителя, щодо реєстрації на його ім`я будь - якого транспортного засобу, для чого, представник має право подавати від імені довірителя документи, необхідні для проведення його державної реєстрації, в тому числі заяви відповідного змісту, одержувати належні відповідачу документи, в тому числі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу чи тимчасовий реєстраційний талон, а також номерні знаки.

Для виконання даного доручення повіреним було надано право подавати та одержувати від імені довірителя необхідні заяви та документи у відповідних установах та організаціях, розписуватись за довірителя, одержувати в митному органі посвідчення чи інший документ, в органах Державтоінспекції - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та номерні знаки, в разі необхідності сплачувати митні та інші збори, вирішувати будь-які інші питання, які можуть виникнути в процесі реалізації наданих цією довіреністю повноважень та виконати всі інші дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю.

Позивачами було виконано доручення, а саме придбано та розмитнено, а також зареєстровано на ім`я довірителя - відповідача транспортний засіб -легковий автомобіль, марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, ідентифікаційний номер кузова: НОМЕР_1 , тип двигуна: дизель, номер двигуна: НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна: 2987 см3, такий, що був у, використанні, рік виготовлення 2007, тип кузова універсал, колір чорний, тип М1, у зв`язку із тим понесли витрати, зокрема:

ОСОБА_2 поніс витрати на загальну суму 74071,33 грн, що підтверджується відомостями (графа 47) у Митній Декларації ІМ40ДЕ та квитанціями №743994 та № 743994РК від 12.02.2019 (призначення платежу попередня оплата за митне оформлення від ОСОБА_3 на суму 75000,00 грн та 375, 00 грн - комісія за послуги Банку.

Розрахунок загальної суми витрат ОСОБА_2 74071,33 + 375 00 = 74446,33 грн.

Платежі зазначені у Митній декларації при митному оформленні автомобіля включають державне мито за ставкою 10 %, акцизний збір та податок на додану вартість 20%.

ОСОБА_1 поніс витрати на загальну суму 51873,35 грн, які включають:

14 000 грн оплачених готівкою ОСОБА_2 за виконання договору про надання транспортних послуг між фізичними особами від 10.02.2019 та підтверджуються Актом виконаних робіт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 25.02.2019;

1500 грн за стоянку автомобіля у м. Ужгороді Автотерміналі Закарпаття УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних, автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс» 22.02.2019 , що підтверджується квитанцією № 359162 та фіскальним чеком від 22.02.2019 .

1300 дол США за транспортування автомобіля у Республіці Польща в м. Гдиня, стоянку на митному складі у м. Перемишль, стоянку на митному складі Р.Н. НОLТЕD, що станом на 10.02.2022 еквівалентно 36373,35 грн за курсом гривні до долара США НБУ 1 USD/ 27, 9795 грн на підставі рахунку фактури VАТ12/03/2020 огуgіnаl та платіжним дорученням від 23.03.2020 виданим АТ КБ «Приватбанк».

Розрахунок витрат ОСОБА_1 : НОМЕР_3 = 51873,35 грн.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, транспортний засіб марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, ідентифікаційний номер кузова: НОМЕР_1 , тип двигуна: дизель, номер двигуна: НОМЕР_2 , робочий об`єм циліндрів двигуна: 2987 см3, такий, що був у використанні, рік виготовлення 2007, тип, кузова універсал, колір чорний, тип МІ. з 14.05.2019 зареєстрований за власником ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 вживав заходів щодо позасудового врегулювання спору та надіслав відповідачу претензію-вимогу щодо компенсації понесених витрат, проте відповідач відмовляється компенсувати понесені ним витрати.

Відповідач не компенсував позивачам витрати, які вони понесли у зв`язку із виконанням доручення щодо придбання на ім`я відповідача транспортного засобу за кордоном, транспортування його до Республіки Польща на митний склад НОLТЕD, до Закарпатської митниці та до місця проживання відповідача, а також його митного оформлення (а.с.1-5 т.1).

Ухвалою Долинського районного суду від 16.02.2022 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із виконанням договору доручення та призначено підготовче судове засідання (а.с.49 т.1).

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, щозгідно позовних вимог ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь 51 873,35 грн., а ОСОБА_2 - 74 446,33 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач уклав з позивачами договір доручення, на підставі якого приватним нотаріусом Болехівського нотаріального округу Барабаш Р.С. була посвідчена довіреність від 16.02.2019 №ННО 782759.

За змістом довіреності відповідач уповноважив позивачів придбати на ім`я відповідача транспортний засіб за кордоном будь-якої марки і перегнати на постійне місце проживання довірителя, за ціну та на умовах на їх власний розсуд, підписати від імені довірителя договір купівлі-продажу цього автомобіля, а також представляти інтереси довірителя у відповідних органах митної служби з питань розмитнення та оформлення документів тощо.

У позовній заяві позивачі стверджують, що ними виконано доручення, а саме: придбано і розмитнено, а також зареєстровано на ім`я відповідача транспортний засіб - автомобіль марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, ідентифікаційний номер кузова: НОМЕР_1 , рік виготовлення 2007, у зв`язку з чим понесли витрати.

Вважає, що позовні вимоги позивачів є безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав.

З позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , він не знайомий, ніколи не зустрічався і не мав з ними жодних відносин.

У лютому 2019 року йому зателефонував племінник ОСОБА_5 , який проживає в Канаді, та попросив надати довіреність для придбання автомобіля за кордоном та подальшого перепродажу його другові ОСОБА_6 , який проживає в с. Підбережжя.

З цією метою, 16.02.2019 він приїхав в нотаріальну контору м. Болехів, де на нього чекав ОСОБА_6 , який завів його до нотаріуса і дав аркуш паперу з даними про осіб, яким необхідно надати довіреність.

Після чого нотаріус оформила і видала йому довіреність від 16.02.2019, яку одразу ж забрав ОСОБА_6 , який сплатив також нотаріальні послуги.

9 травня 2019 року йому зателефонував ОСОБА_6 та повідомив, що необхідно поїхати в МРЕО м. Калуша та зареєструвати автомобіль і переоформити на його маму. В м. Калуш вони поїхали на автомобілі марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 чорного кольору, універсал. По дорозі ОСОБА_6 повідомив, що даний автомобіль йому привезли із-за кордону особи, на які ним була видана довіреність. Він також розповідав, що цей автомобіль був пошкоджений і ремонтувався ним особисто за місцем проживання. Перебуваючи у МРЕО, ОСОБА_6 надав пакет документів, на підставі яких було оформлено на нього автомобіль. Того ж дня, автомобіль марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 був переоформлений на ОСОБА_7 . Оплату послуг по реєстрації автомобіля на нього і переоформленню проводив ОСОБА_6 , який користується даним автомобілем на даний час.

Наведене свідчить про те, що він не має жодного відношення до автомобіля, який придбаний ОСОБА_6 , та осіб, які його придбали.

На підтвердження позовних вимог позивачі надали копії письмових доказів : документів, які не містять даних про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Зі змісту довіреності вбачається, що вона видана строком на три роки і дійсна до шістнадцятого лютого дві тисячі двадцять другого року.

Додані до позовної заяви копії письмових документів свідчать про те, що частина дій від його імені (довірителя) вчинені позивачами з перевищенням повноважень та за межами строків дії довіреності, що є порушенням вимог ст. ст. 237-244 ЦК України.

Зокрема: зі змісту квитанції №ПН743994 вбачається, що ОСОБА_3 12.02.2019 здійснив попередню оплату за митне оформлення на рахунок Закарпатської митниці ДФС на суму 75000,00 грн.

Крім того, згідно квитанції №743994РК від 12.09.2019 ОСОБА_3 здійснив оплату на суму 375,00 грн (комісія за послуги Банку).

Дані платежі здійснені через відділення ПриватБанку в м. Самборі.

Важливо зауважити, що 12.02.2019 в м. Самборі він не був, не здійснював платежі, які зазначені у згаданих вище квитанціях, підписи у цих платіжних документах виконані не ним.

Разом з тим, дані квитанції не містять відомостей про інших платників проведених платежів, у тому числі позивачів

Стверджує, що до 16 лютого 2019 року він не уповноважував позивачів та інших осіб здійснити вищезазначені платежі від його імені.

Більше того, вищезазначені квитанції містять недостовірні відомості, що дати і місця видачі його паспорта, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_2 с. Тяпче Долинського району Івано-Франківської області».

Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 покликається на митну декларацію форми МД -2 №ІМ40ДЕ, яка не містить відбитка штампа митниці встановленого зразка щодо часу митного оформлення автомобіля, а тому викликає сумнів в її достовірності.

Відповідно до ст. 258 Митного кодексу України (далі - МК України) під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим.

Відповідно до чинного митного законодавства куплений за кордоном автомобіль без попередньої оплати не може перетнути кордон і заїхати в Україну.

Зокрема, дані вимоги передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №461, якою затверджено перелік товарів, ввезення яких на митну територію України та/або переміщення територією України прохідним та внутрішнім транзитом здійснюється за умови обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів (код товару - 8703 (Автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей....).

Для оформлення попередньої декларації громадянина необхідно звернутися до митного брокера і надати необхідні для розмитнення документи, зокрема: копії інвойсу (рахунку-фактури), технічного паспорта автомобіля, паспорту власника та перевізника (якщо він є), ідентифікаційного коду (ІПН), довіреності (при потребі), квитанцію про оплату.

На основі наданих документів брокер формує ПДГ в електронній базі митниці. Лише після того, як митниця отримає дані про оплачену суму за розмитнення і підтвердить оплату по цій ПДГ в електронній базі, тоді ПДГ буде присвоєний номер, і тільки після цього автомобіль зможе в`їхати на територію України.

Відтак, при митному оформленні автомобіля обов`язково потрібно подати попередню митну декларацію до митного органу, де авто буде пред`явлено для оформлення. Задекларувати автомобіль може власне сам декларант або уповноважені ним особи.

Митна декларація містить відомості про те, що автомобіль марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, ідентифікаційний номер, кузова: НОМЕР_1 , був придбаний в США ще у 2018 році (графа 15).

Відповідно наказу Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651 Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа графа 40 "Загальна декларація / Попередній документ" заповнюється, якщо заявленому за МД митному режиму передував інший митний режим або поданню МД передувало оформлення, тимчасової або періодичної МД.

Крім того, митна декларація містить інформацію про те, що попередню декларацію громадянина була на Львівській митниці (графа 29 "Митний орган виїзду/в`їзду"), а в графі 40 відображено дані про те, що даній декларації (електронний документ в базі митниці) присвоєно номер 801/АЗ05160/2019/010994 від 14.02.2019.

Наведене свідчить про те, що згаданий вище автомобіль був придбаний за кордоном та задекларований на митниці до початку дії строку договору доручення на підставі довіреності від 16 лютого 2019 року.

Крім того, зі змісту митної декларації форми (графа 22) вбачається, що вартість ввезеного на митну територію України автомобіля становить у валюті 2800 дол США. Проте, позивачами не надано рахунок/фактуру (інвойс) продажу цього автомобіля в США, відомості про особу, яка здійснила оплату за цей автомобіль в сумі 2800 дол США, рахунок/фактура (інвойс) про оплату за його доставки із США на митну територію Республіки Польща, адже ці дані мають вагоме значення для встановлення фактичних обставин справи, оскільки він, як особа, для якої цей автомобіль ні-бито був куплений, не здійснював жодного платежу щодо його придбання і доставлення в порт м. Гдиня.

Наведені обставини свідчать про те, що наведені вище дії по придбанню і декларуванню автомобіля були здійснені позивачами з власної ініціативи, на свій страх і ризик, без погодження з ним та його схвалення, оскільки вчинені до початку дії строку договору доручення на підставі довіреності від 16 лютого 2019 року.

Таким чином, платіжні документи №ПН743994, №743994РК від 12 лютого 2019 року та митна декларація форми МД -2 №ІМ40ДЕ не підтверджують позовні вимоги позивача ОСОБА_2 про те, що він поніс витрати на суму 74446,33 грн., які пов`язані з виконанням договору доручення на підставі довіреності від 16.02.2019.

Наголошує, що платіжні доручення на які посилаються позивачі датовані 12.02.2019, а доручення - 16.02.2019.

Таким чином, вказані витрати не могли бути понесені повіреним на виконання наданого ним доручення.

У своїй позовній заяві позивачі вказали, що у відповідача знаходяться оригінали митної декларація форми МД -2 №ІМ40ДЕ, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на англійській мові та довіреність від 16.02.2019 №ННО 782759, однак дане твердження є безпідставним, оскільки цих документів у нього не має і ніколи не було.

Також не підтверджені належними і допустимими доказами позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про понесені витрати на загальну суму 51873,35 грн.

Зокрема, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 , покликається на те, що ним витрачено 1300 доларів США, що еквівалентно 36373,35 грн., за транспортування автомобіля у Республіці Польща в м. Гдиня, стоянку на митному складі у м. Перемишль, стоянку на митному складі Р.Н. НОLTED.

На підтвердження цих витрат позивач ОСОБА_1 , надав наступні документи: Fагtuга VАТ12/03/2G20 огуgіnаl (польською мовою) та платіжне доручення (англійською мовою).

Проте, цей документ Fагtuга VАТ12/03/2G20 огуgіnаl від 06.03.2020 не містить відомостей про час транспортування автомобіля з порту м. Гдиня на митний склад у м. Перемишль у Республіці Польща, періоду протягом якого автомобіль знаходився в порту, на митному складі у м. Перемишль та стоянці на митному складі Р.Н. НОLTED. Інші докази з цього приводу відповідачами також не надані.

Без встановлення цих відомостей не надається можливим встановити чи за транспортування автомобіля у Республіці Польща в м. Гдиня, стоянку на митному складі у м. Перемишль, стоянку на митному складі Р.Н. НОLTED, пов`язані з виконанням договору доручення на підставі довіреності від 16 лютого 2019 року.

Разом з тим, у правому верхньому куті цього документу містяться відомості наступного змісту: «Дата закінчення поставки/послуг 06.03.2020».

Таким чином, можна зробити висновок, що документ Fагtuга VАТ12/03/2G20 огуgіnаl не відносяться до предмету доказування у цій справі або є фіктивним.

Важливо звернути увагу на те, що позовна заява складена 10.02.2022 , тоді як долучене до неї платіжне доручення на англійській мові роздруковане 11 лютого 2022 року і даний документ не підтверджує, що позивач ОСОБА_1 провів оплату на суму1300 доларів США, що еквівалентно 36373,35 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_1 , пред`явив позовні вимоги на суму 14000 грн. за нібито оплачені позивачу ОСОБА_2 кошти за виконання договору про надання транспортних послуг від 16.02.2019, до якого додав акт виконання від 25.02.2019.

Зі змісту акту виконання від 25.02.2019 вбачається, що ОСОБА_2 здійснив перевезення автомобіля марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 з митного складу м. Перемишль Республіка Польща до м. Самбір Львівської області і його витрати склали 6500,00 грн, з м. Самбір в м. Львів і далі в м. Самбір - витрати склали 2000 грн, та з м. Самбір - м. Ужгород і в м. Самбір (митниця) - 5500 грн.

Разом з тим, до позовної заяви долучено висновок експертного дослідження від 20.02.2019 №9/21 з дослідницької частини якого вбачається, що «технічний огляд автомобіля марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 проводився 19.02.2019 за адресою: Львівська область, Самбірський район, с. Ралівка» (стор.3). Наведене вказує на те, що Акт виконання від 25.02.2019 та позовна заява містять недостовірні відомості про те, що нібито позивач ОСОБА_1 поніс витрати, пов`язані з перевезення автомобіля марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 з м. Самбір в м. Львів і далі в м. Самбір, в сумі 2000 грн.

Акт виконання від 25.02.2019 не є належним доказом, оскільки не містить відомостей про час виконання робіт, які в ньому зазначені. Крім того, виконання цих робіт об`єктивно не підтверджені іншими доказами.

З огляду на це, не є належним доказом понесених витрат за стоянку автомобіля у м. Ужгороді, в розмірі 1500 грн.

У січні 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла претензія від 26.12.2019, в якій було зазначено, що він поніс додаткові витрати, пов`язані з виконанням його доручення на підставі довіреності від 16.02.2019, за транспортуванням автомобіля марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 та зберігання на митному складі в Республіка Польща в розмірі 69293 грн, тоді як згідно позовної заяви - 51873,35 грн. У претензії позивач зіслався як на доказ своїх витрат на транзитну декларацію Т-1 САД, яка не була долучена.

На цю претензію надано відповідь, в якій було зазначено, що вимоги позивача ОСОБА_1 не є обґрунтованими, підставними, оскільки не надано документів, що підтверджують понесені витрати, пов`язані з виконанням його доручення, які не долучені також до позовної заяви, зокрема транзитна декларація Т-1 САД.

Наведені обставини свідчать про те, що пред`явлені позовні вимоги є безпідставними і не стосуються виконання доручення на підставі довіреності від 16.02.2019 (а.с.60-67 т.1).

Ухвалою Долинського районного суду від 03.05.2022 закрито підготовче судове засідання у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із виконанням договору доручення, та призначено справу до судового розгляду (а.с.86 т.1).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Стецяк В.М. (копія ордеру серії ВС №1143269 а.с.92 т.1) в судових засіданнях, проведених в режимі відеоконференції між Долинським районним судом Івано-Франківської області та Самбірським міськрайонним судом Львівської області, позовні вимоги підтримали в повному обсязі , зіславшись на викладені в позовній заяві обставини , просили позов задоволити в повному об`ємі.

Представник позивача адвокат Стецяк В.М. додатково пояснила, що те, що ОСОБА_8 мав намір придбати автомобіль ще станом на листопад 2018 року свідчить інвойс датований 07 листопада 2018 року, у якому він значиться покупцем та усі його послідовні дії по видачі довіреності та реєстрації на своє ім`я автомобіля свідчать про наявність домовленості і з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з приводу вчинення ними дій спрямованих на кінцеву мету - стати власником автомобіля з метою його подальшого перепродажу.

Інвойс - у міжнародній комерційній практиці документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага ті інші), умови поставки і відомості про відправника та одержувача. Виписка інвойсу свідчить про те, що (крім випадків, коли постачання здійснюється по передоплаті) у покупця з`являється обов`язок оплати товару відповідно до зазначених умовами, а також про те, що товар відвантажено відповідно до умов поставки.

Окрім того із коносаменту вбачається, що такий оформлений 27.12.2018 та згідно фактури від 07.01.2019 одержувач товару за договором поставки зазначений ОСОБА_1 .

Коносамент - документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

В момент відправлення вантажу морським транспортом відправник повинен укласти договір перевезення із морським перевізником, визначивши пункт призначення, умови перевезення та оплати. Виписуванням коносаменту перевізник підтверджує укладання такого договору, при цьому всі основні умови цього договору переносяться в коносамент.

Коносамент виписується (підписується капітаном або агентом перевізника) винятково в момент прийняття вантажу на борт. Таким чином підписаний коносамент одночасно виступає і документом, що підтверджує факт передачі вантажу для доставки (замінює акт приймання-передачі).

Коносамент виконує три основні функції:

свідчить про укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, за яким перевізник зобов`язується доставити вантаж та видати отримувачу;

засвідчує факт прийняття вантажу для перевезення;

є товаросупровідним документом, оскільки дає право на одержання вантажу тому, на кого він виписаний.

З метою придбання автомобіля ОСОБА_11 було видав довіреність 16.02.2019 , якою уповноважив придбати на його ім`я транспортний запит або транспортні засоби будь - якої марки (бувшу у використанні) за кордоном і перегнати на місце постійного проживання довірителя, за ціну та на умовах на власний розсуд. Також згідно даної довіреності відповідач також уповноважив позивачів представляти його інтереси у відповідних органах митної служби з питань розмитнення та оформлення документів тощо.

Для виконання цієї довіреності позивачам було надано право подавати та одержувати від імені довірителя необхідні документи, розписуватись за довірителя, отримувати у митному органі посвідчення чи інші документи, у разі необхідності сплачувати митні та інші збори, вирішувати будь - які інші питання, які можуть виникнути в процесі реалізації наданих їм повноважень та виконувати всі інші дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю.

Довіреність була видана на три роки.

Відповідач у відзиві та представником відповідача не заперечується факт видачі даної довіреності.

Покликання представника на те, що ОСОБА_8 ніколи не зустрічався з позивачами та відповідно між ними не було жодної домовленості спростовується наявністю довіреності.

Дана довіреність була відповідачем надана свідомо позивачам. Йому були відомі персональні їх дані та відповідач усвідомлював з якою метою він надавав цю довіреність позивачам.

Також із відповіді на адвокатський запит від 03.02.2022 Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській області вбачається, що 14.05.2019 у ТСЦ №2642 РСЦ МВС у Івано-Франківській області на підставі посвідчення митниці серії 2 К № 101339 від 22.02.2019 , було зареєстровано транспортний засіб марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, 2007 року випуску чорного кольору, об`єм двигуна 2987 см. куб., номерний знак НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 .

Дані відомості із відповіді на адвокатський запит спростовують посилання відповідача та його представника на те, що відповідач не має відношення до даного автомобіля та що він був придбаний для ОСОБА_12 та його мами ОСОБА_13 .

Відповідач у відзиві підтверджує, що не здійснював жодних платежів за транспортування та митне оформлення даного автомобіля.

Із коносаменту, який як доказ до матеріалів справи поданий з відзивом відповідачем вбачається, що він складений 27.12.2018 та вантажоодержувачем зазначене торгове товариство Холтід/Тадеуш Холіцкі м. Перемишль Польща.

Із фактури від 07.01.2019 вбачається, що рахунок виданий для ОСОБА_14 (який і здійснив оплату за даний автомобіль) та оплата 3000 дол. США не включала податків, зниження морського страхування, вартість митного оформлення та розвантаження.

Із інвойсу №07/11/18 -2, копію якого надано Держаною митною службою Львівською митницею на адвокатський запит від 08.06.2022, вбачається, що покупцем даного автомобіля є ОСОБА_8 .

Отже, дані докази підтверджують, що відповідач мав намір придбати автомобіль на своє ім`я, не заперечував щодо його оформлення на його ім`я згідно митної декларації та самостійно зареєстрував даний автомобіль на своє ім`я в органах реєстрації на підставі посвідчення митниці, яке у свою чергу було видане на його ім`я на підставі митної декларації.

Про те, що ОСОБА_1 здійснив витрати пов`язані із виконанням доручення, а саме: 14000 грн - підтверджується договором про надання транспортних послуг між фізичними особами від 10.02.2019 та підтверджуються актом виконаних робіт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 25.02.2019 , (транспортування даного автомобіля з м. Гданськ ).

Із відповіді на адвокатський запит від 08.06.2022 Львівською митницею надано копію ДКД ЕЕ №11А3056160/2019/10994, з якої вбачається, що місце прибуття визначено Територія УДП «Укрінтеравтосервіс», власник якого є Філія «Укрінтеравтосервіс» Закарпаття УДП «Укрінтеравтосервіс» , яке знаходиться за адресою с. Великі Лази Ужгородський район Закарпатської області.

Це підтверджує, що даний автомобіль знаходився на стоянці Закарпаття УДП «Укрінтеравтосервіс» та за дану стоянку ОСОБА_1 було здійснено оплату в інтересах ОСОБА_3 22.02.2019 на суму 1500 грн, що підтверджується фіскальним чеком.

Крім того ОСОБА_1 було здійснено оплату за стоянку та оформлення транспортного засобу на митному складі Холтед у м. Гданськ (м. Гдиня) 1300 дол США. МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, 2007 р., що підтверджується рахунком фактурою та платіжним дорученням від 23.03.2020 .

За змістом ввізної митної декларації підтверджується, що ОСОБА_2 діяв на підставі довіреності від 16.02.2019 та митні платежі за даною декларацією здійснено на суму 74071, 33 грн.

Із відповіді на адвокатський запит Закарпатської Митниці від 19.07.2022 наданої адвокату Захарко Ю.Ю. вбачається, що за митною декларацією нараховано та сплачено до Державного бюджету України митні платежі у розмірі 74071, 33 грн (мито: 8967,17 грн, акциз 37813, 65, ПДВ 27290, 51 грн.).

Авансовий платіж у розмірі 75 000 надійшов 12.02.2019 .

Оскільки ОСОБА_3 , висловив намір придбати автомобіль та повідомив, що ним буде надана довіреність, ОСОБА_2 вніс на ЄКР митниці авансовий платіж для подальшого зарахування митних платежів до державного бюджету під час митного оформлення автомобіля в інтересах відповідача на суму 75 000 грн.

Не дивлячись на те, що авансовий платіж був внесений за 4 дні до видачі та нотаріального посвідчення довіреності ОСОБА_15 , списання коштів з Єдиного казначейського рахунка для оплати митних платежів були здійснені за митною декларацією в межах строку дії Довіреності.

Відповідно вважає, що позов ОСОБА_1 обґрунтований та доведений належними та допустимими доказами та прошу позовні вимоги задовольнити.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 підтримує та просить задовольнити, стягнувши в його користь з відповідача 74446, 33 грн, що становить 74071, 33 грн. митних платежів та зборів та 375, 00 грн. комісія за послуги банку.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Захарко Ю.Ю. ( копія ордеру серії ВС №1145166 а.с.119 т.1) в судові засідання на неодноразові виклики не з`явилися, хоч про дату, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому Законом порядку. Представник позивача адвокат Захарко Ю.Ю., подала заяву згідно якої просить розгляд справи проводити за відсутності позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_16 . Позов підтримує та просить задоволити (а.с.236 т.1).

Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`явився, хоч про дату, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому Законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Хомин В.Д. (копія ордеру серії АТ №1025225 а.с.138 т.1) в судових засіданнях позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із виконанням договору дорученнян е визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у поданому відзиві на позов.

До закінчення судових дебатів відповідач ОСОБА_3 подав клопотання про стягнення витрат за послуги адвоката, в якому зазначив, що згідно договору про надання правової допомоги від 08.04.2020 та додатку №1 до цього Договору ним сплачено адвокату гонорар в розмірі 5000 грн за ведення судової справи в суді першої інстанції.

Крім того, він сплатив адвокату понесені ним витрати, пов`язані з придбанням пального для поїздки на автомобілі з м. Стрий Львівської області в м. Долина Івано-Франківської області та у зворотному напрямку із розрахунку 500 грн за кожну поїздку, що становить в загальному 5000 грн (10 поїздок х 500 грн), що підтверджується платіжними документами.

Також оплатив адвокату 3000 грн за витрачений ним час на дорогу (15 год) в судове засідання та у зворотному напрямку.

Послуги адвоката за представництво в суді (6 судових засідань) становлять 3000 грн із розрахунку 500 грн за кожне судове засідання.

Згідно акту виконаних робіт адвокатом затрачено 13 год на підготовку до розгляду справи (опрацювання позовної заяви, надання усних консультацій, опрацювання законодавчої бази, підготовка процесуальних документів, судові дебати тощо). За ці юридичні послуги він оплатив адвокату 3900 грн із розрахунку 300 грн. за одну годину роботи адвоката.

Загальний розмір понесених ним витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, становить 19900 грн. (а.с.54-63 т.2)

Відповідача ОСОБА_1 на електронну пошту суду направив клопотання про відмову у задоволенні клопотання про стягнення витрат на послуги адвоката від 03.02.2023, в якому зазначив , що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо здійснення ним витрат на правову допомогу адвоката Хомина В.Д. у даній справі чи обов`язку здійснити такі витрати у майбутньому та договором про надання правничої допомоги від 08.04.2022. Форма, розмір та спосіб оплати гонорару не передбачений, а тому немає підстав для задоволення клопотання відповідача про стягнення витрат на послуги адвоката. Просить відмовити у задоволенні клопотання про стягнення витрат на послуги адвоката.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу , які з`явилися в судові засідання, вивчивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку:

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсації витрат в розмірі 74446,33 грн пов`язаних із виконанням договору доручення понесених на підставі довіреності від 16.02.2019 посвідченого нотаріусом Болехівського нотаріального округу Барабаш Русланою Степанівною не підлягають до задоволення виходячи з наступного:

Відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, договір доручення укладається в простій письмовій формі. За бажанням сторін він може бути засвідчений у нотаріуса (ст.209 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір належить до юридичних фактів, на основі яких виникають зобов`язання.

Ч. 3 ст. 237 ЦК України передбачено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 239 цього ж Кодексу, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Позивач ОСОБА_2 звертаючись до суду з вищевказаними вимогами зазначав, що між ним та відповідачем ОСОБА_3 16.02.2019 було укладено Договір доручення на підставі якого приватним нотаріусом Болехівського нотаріального округу Барабаш Русланою Степанівною була посвідчена довіреність та зареєстрована в реєстрі довіреностей.

Згідно даної довіреності ОСОБА_3 уповноважив позивача ОСОБА_2 , придбати на ім`я відповідача транспортний засіб та або транспортні засоби будь - якої марки (бувшу у використанні ) за кордоном і перегнати на місце постійного проживання довірителя, за ціну та і на умовах на їх власний розсуд, також підписати від імені довірителя договір купівлі - продажу цього автомобіля. Для виконання даного доручення повіреним було надано право подавати та одержувати від імені довірителя необхідні заяви та документи у відповідних установах та організаціях, розписуватись за довірителя, одержувати в митному органі посвідчення чи інший документ, в органах Державтоінспекції - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та номерні знаки, в разі необхідності сплачувати митні та інші збори, вирішувати будь-які інші питання, які можуть виникнути в процесі реалізації наданих цією довіреністю повноважень та виконати всі інші дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю.

На виконання даного договору доручення позивач ОСОБА_2 поніс витрати пов`язані з попередньою оплатою за митне оформлення транспортного засобу.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача понесених витрат на загальну суму 74071,33 грн ( попередня оплата за митне оформлення та комісію за послуги банку), позивач посилався на те, що вказані витрати були понесені ним особисто та за довіреністю відповідача на підтвердження чого надав Митну декларацію ІМ40ДЕ (а.с.27), квитанцію №ПН743994 від 12.02.2019 та квитанцію №743994РК від 12.02.2019 (а.с.24). У вказаних платіжних квитанціях, призначення платежу вказано, як оплата за митне оформлення та комісія за послугу Банку. При цьому, позивач в обґрунтування правових підстав пред`явленого позову посилався на ст.ст.202,205,509,1000 ЦК України.

Виходячи із обставин, викладених позивачем в обґрунтування позовних вимог, останній фактично посилався на виникнення між ним та відповідачем відносин представництва за усним договором доручення.

Ст. 1000 ЦК України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до положень ч.1 ст.1007 ЦК України, довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Ст. 1158 ЦК України передбачено, що якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не має можливості повідомити про свої дії цю особу, вона зобов`язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана взяти на себе всі обов`язки, пов`язані із вчиненням цих дій, зокрема обов`язки щодо вчинених правочинів.

Згідно з ст.1159 ЦК України, особа, яка вчинила дії в інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана негайно після закінчення цих дій надати особі, в майнових інтересах якої були вчинені дії, звіт про ці дії і передати їй усе, що при цьому було одержано.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, обов`язок доказування обставин, які мають значення для справи та на які сторони посилаються в обґрунтування своїх вимоги та заперечень, покладаються на сторони та суд у даній категорії справ в силу ч.2 ст.13 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості самостійно збирати докази.

Посилаючись на те, що витрати у розмірі 74446,33 грн (за митне оформлення транспортного засобу) понесені за дорученням відповідача, позивач належних та допустимих доказів на підтвердження цього не надав.

Попередня оплата за митне оформлення в сумі 75000,00грн. здійснена 12.02.2019, в той час, довіреність на яку посилається позивач ОСОБА_2 видана лише 16.02.2019.

Відповідач ОСОБА_3 згідно наданого відзиву заперечував факт уповноваження позивача ОСОБА_2 на вчинення відповідних дій та наступного їх схвалення.

Показання допитаного в якості свідка ОСОБА_1 в цій частині суд не визнає належним та допустимим доказом, оскільки в силу ст.ст.238,244 ЦК України право на вчинення позивачем ОСОБА_2 відповідних дій мало бути посвідчено відповідним письмовим договором або довіреністю.

Крім того, суд враховує, що в квитанціях №ПН743994 від 12.02.2019 та №743994РК від 12.02.2019, які долучені позивачем ОСОБА_2 до матеріалів справи та на які останній посилається як на підтвердження понесених ним витрат пов`язаних з виконанням договору доручення на підставі довіреності від 16.02.2019, платником зазначено саме відповідача ОСОБА_3 .

За вказаних обставин, суд вважає, що позивачем ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами факту понесення витрат пов`язаних із виконанням договору доручення на підставі довіреності від 16.02.2019 посвідченої нотаріусом Болехівської міського нотаріального округу Барабаш Р.С. , вчинення дій щодо попередньої оплати за митне оформлення за дорученням відповідача, узгодження з ним вартості відповідних витрат, повідомлення відповідача про фактичні витрати та схвалення цих дій останнім.

З урахуванням всіх дослдіжених доказів наданих сторонами, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в цій частині позовних вимог, як таких, що не ґрунтуються на законі, які являються необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 на його користь витрат в розмірі 14000 грн оплачених готівкою ОСОБА_2 за виконання договору про надання транспортних послуг між фізичними особами від 16.02.2019 суд виходив з наступного:

Відповідно до положень ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до положень ст.ст.908,909 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно з ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ст.ст.237, 238, 239, 241 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Як встановлено в судовому та вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2019 року приватним нотаріусом Болехівського міського нотаріального округу Барабаш Р.С. видана довіреність, якою ОСОБА_3 , уповноважив ОСОБА_2 та/або ОСОБА_4 (які діють самостійно один від одного) придбати на його ім?я транспортний засіб та/або транспортні засоби будь-якої марки (бувшу у використанні) за кордоном і перегнати на місце постійного проживання довірителя, за ціну та на умовах на його власний розсуд, також підписати від імені довірителя договір купівлі-продажу цього автомобіля. Для цього надав йому/їм право, подавати та одержувати від імені довірителя необхідні заяви та документи у відповідних установах та організаціях, розписуватися за довірителя, одержувати в митному органі посвідчення чи інший документ, в органах Державтоінспекції - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та номерні знаки, в разі необхідності сплачувати митні та інші збори, вирішувати будь-які інші питання які можуть виникнути в процесі реалізації наданих йому цією довіреністю повноважень та виконати всі інші дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю (а.с.19 т.1).

16.02.2019 між ОСОБА_1 (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) було укладено договір про надання транспортних послуг між фізичними особами, відповідно до умов якого за завданням замовника виконавець надає транспортні послуги :

Перевезенням на лафеті через митний кордон Польща -Україна, митний перехід Медика-Шегині або Кросенко-Смільниця із Республіки Польща (митний склад м. Перемишль) до м. Самбір, Львівська обл. автомобіль марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, рік випуску 2007.

Перевезення автомобіля марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, рік випуску 2007 для висновку експертного дослідження м. Самбір - м. Львів , вул. Конюшини,24 (судовий експерт С.М.Долинський) - м. Самбір.

Перевезеня автомобіля марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, рік випуску 2007 на розмитнення м.Самбір -м.Ужгород (Ужгородцька митниця) - м.Самбір.

Транспортні послуги надаються виконавцем автомобілем та лафетою. Зазначений транспортні засоби є власним або орендованим виконавцем і перебувають у справному технічному та належному, санітарному стані.

Замовник зобов`язаний оплачувати надані виконавцем транспортні послуги в порядку, розмірах та строки, визначені цим договором.

Вартість транспортних послуг включає оплату послуг водія , суму амортизаційних відрахувань.

Оплата транспортних послуг здійснюється після завершення кожного перевезення що зазначається в даному договорі на підставі акта, наданих послуг, підписаного сторонами. Вартість вантажного перевезення : Республіка Польща(митний склад НОLТЕD )-м.Самбір(Україна) -6500.00 грн.

Вартість вантажного перевезення : м.Самбір - мЛьвів- 2000.00 грн.

Вартість вантажного перевезення : м.Самбір - м.Ужгород (Закарпатська митниця) -5500.00грн.

Оплата проводиться готівкою (після підписання акту виконаних робіт).

Загальна вартість становить-14000.00 грн (а.с.32-35 т.1).

Відповідно до акту виконаних робіт від 25.02.2019, транспортні послуги по перевезенню автомобіля марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 виконані повністю. Претензій у замовника та виконавця один до одного не має. Оплата проводиться готівкою 14000грн (а.с.36-37 т. 1).

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи позов в цій частині позовних вимог, зазначає, що відповідно до змісту довіреності від 16.02.2019 він та позивач ОСОБА_2 мали право укладати та підписувати договір про надання транспортних послуг між фізичними особами та здійснювати будь-які інші дії, необхідні або доцільні у зв`язку з виконанням цієї довіреності.

А тому , витрати в розмірі 14000 грн понесені ним в зв`язку із виконанням договору про надання транспортних послуг між фізичними особами від 16.02.2019 слід компенсувати за рахунок відповідача ОСОБА_3 .

Заперечуючи проти позову в цій частині позовних вимог, відповідач зазначив, що вищезазначеною довіреністю від 16.02.2019 він не уповноважував позивачів укладати спірний договір.

Як встановлено судом, відповідач не був обізнаний про факт укладення від його імені договору про надання транспортних послуг між фізичними особами від 16.02.2019, а довіреність видавав виключно на підписання договору купівлі-продажу автомобіля , в зв`язку з чим і розраховував на певні юридичні наслідки, пов`язані саме з укладанням договору купівлі-продажу автомобіля.

Відповідач в подальшому не схвалював дії представника по укладенню договору про надання транспортних послуг між фізичними особами .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , підписуючи договір про надання транспортних послуг між фізичними особами від 16.02.2019, хоч і діяв в інтересах ОСОБА_3 , але від власного імені та з перевищенням наданих йому відповідачем довіреністю від 16.02.2019 повноважень.

В свою чергу, ОСОБА_3 у подальшому не схвалював такі дії ОСОБА_1 , оскільки він розраховував на певні наслідки та обсяг відповідальності, які виникають внаслідок укладення договору купівлі-продажу, але в будь-якому випадку не мав наміру брати на себе права та обов`язки замовника за договором про надання транспортних послуг між фізичними особами, що підтверджується зокрема тим, що довіреність від 16.02.2019, посвідчена приватним нотаріусом Барабаш Р.С., стосується виключно надання прав та повноважень для укладення договору купівлі-продажу, а не будь-якого іншого договору.

Позивачем не надано доказів, які б спростовували наведені вище обставини. Матеріали справи не містять достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували, що представник ОСОБА_3 діяв в межах наданих йому повноважень, а ОСОБА_3 схвалив дії ОСОБА_1 , що були вчинені від власного імені з перевищенням повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат, які включають: 1500 грн за стоянку автомобіля у м.Ужгороді Авто терміналі Закарпаття УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», 1300 дол США за транспортування автомобіля у Республіці Польща в м.Гдиня, стоянку на митному складі у м.Перемишль, стоянку на митному складі P.H. HOLTED, що станом на 10.02.2022 еквівалентно 36373,35грн., теж не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язана вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до положень ст. 1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Ч. 1 ст. 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Ст.1006 ЦК України передбачено, що повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Обов`язки довірителя визначені ст. 1007 ЦК України, зокрема, довіритель зобов`язаний: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення.

Як встановлено в судовому та вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2019 року приватним нотаріусом Болехівського міського нотаріального округу Барабаш Р.С. видана довіреність, якою ОСОБА_3 , уповноважив ОСОБА_4 придбати на його ім`я транспортний засіб за кордоном і перегнати на місце постійного проживання довірителя. Для цього надав йому право, зокрема: в разі необхідності сплачувати митні та інші збори, вирішувати будь-які інші питання які можуть виникнути в процесі реалізації наданих йому цією довіреністю повноважень та виконати всі інші дії та формальності, пов`язані з цією довіреністю (а.с.19 т.1).

З наданої інформації Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Львівській області від 03.02.2022 (а.с.153 т.1) вбачається, що відповідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 14.05.2019 в ТСЦ №2642 РСЦ МВС у Івано-Франківській області, на підставі посвідчення митниці серії НОМЕР_5 від 22.02.2019, було зареєстровано транспортний засіб марки МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 CDI, 2007 р.в., чорного кольору, об`єм двигуна 2987 см.куб., номерний знак НОМЕР_4 , на ім?я ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, в цій частині позовних вимог , свої вимоги обґрунтовував тим, що у зв`язку із виконанням договору доручення на підставі довіреності від 16.02.2019 , ним були понесені витрати в розмірі 37873,5 грн з яких: 1500,00 грн, за стоянку автомобіля у м.Ужгороді Авто терміналі Закарпаття УДП по обслуговуванню іноземних та вітчизняних автотранспортних засобів «Укрінтеравтосервіс», 1300 дол США за транспортування автомобіля у Республіці Польща в м.Гдиня, стоянку на митному складі у м.Перемишль, стоянку на митному складі P.H. HOLTED, що станом на 10.02.2022 еквівалентно 36373,35грн., які просив стягнути з відповідача у справі.

На підтвердження понесених витрат покликається на квитанцію №359162 (а.с.26 т.1) , фіскальний чек від 22.02.2019 (а.с. 25 т.1), рахунком фактурою VAT 12/03/2G20 oryginal (а.с.21т.1 ) та копія платіжного доручення від 23.03.2020 (а.с.155т.1).

Таким чином, суд вважає встановленим, що позивач ОСОБА_1 вчинив усі передбачені довіреністю від 16.02.2019 дії по представленню інтересів ОСОБА_3 і ним були понесені витрати у загальній сумі 36373,35грн.

В той же час, позивачем ОСОБА_1 , як повіреним за договором доручення, після виконання умов даного договору, в порушення вимог передбачених ст.1006 ЦК України, не було надано звіт про виконання доручення та виправдні документи.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що оскільки позивачем ОСОБА_1 , в порушення вимог передбачених 1006 ЦК України, не було надано відповідачу звіт про виконання доручення та виправдні документи, тому у відповідача, як довірителя за договором доручення, не настав обов`язок передбачений ст.1007 ЦК України по відшкодуванню йому витрат, пов`язаних з виконанням доручення, а тому в задоволенні позову в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що що відповідач по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який на даний час перебуває в Канаді, є родичами. Він мав намір придбати автомобіль. В 2019 році до нього додому було пригнано автомобіль МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320, для проведення ремонту. Автомобіль йому сподобався і він зателефонував до ОСОБА_14 , з пропозицією купити даний автомобіль. Долішній ОСОБА_17 , повідомив, що дізнається скільки буде коштувати автомобіль і повідомить його. Через деякий час ОСОБА_5 повідомив, що автомобіль буде коштувати біля 10 00 доларів США. Ціна йому підійшла і він погодився купити пригнаний автомобіль. Долішній ОСОБА_17 повідомив, що гроші йому не потрібто передавати, але що він оплатив вказану суму за розмитнення наступних автомобілів, на що він погодився. Автомобіль був оформлений на ОСОБА_3 . Разом з ОСОБА_15 вона поїхали в сервісний центр в м.Калуш, Івано-Франківської області, де вказаний автомобіль було переоформлено на його маму ОСОБА_7 . З ОСОБА_1 , номер телефону якого йому надав ОСОБА_5 , він познайомився, коли передавав останньому доручення на пункті пропуску ОСОБА_18 . Доручення оформлялось в нотаріуса в м.Болехів. При оформленні доручення був тільки ОСОБА_8 . Крім нотаріально завіреного доручення він ОСОБА_1 більше нічого не передавав. Хто перевозив автомобіль, та займався його розмитненням, йому не відомо. Будь-якої заборгованості перед ОСОБА_1 за пригнений автомобіль у нього немає, оскільки автомобіль він купляв у Долішнього Івана, якому і оплатив всі кошти. Автомобіль МЕRСЕDЕS ВЕNZ GL320 був лише оформлений на ОСОБА_3 , однак відношення до нього останній не мав.

Щодо понесених відповідачем витрат пов`язані з правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне:

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивачів.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою .

Згідно положень частин першої-четвертої ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста ст.137 ЦПК України).

Згідно з п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до положень п.п. 1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Представником відповідача Долішнього І.І. у даній справі є адвокат Хомин В.Д., який діяв на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1025225 (а.с.138т.1).

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_3 до закінчення судових дебатів у справі подав клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.54-62т.2).

Як доказ понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача надано: договір про надання правової допомоги від 08.04.2022 (а.с.71 т.1); додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 08.04.2022 (а.с.57-58 т.2); акт виконаних робіт від 03.02.2023 (а.с.59); квитанцію до прибуткового касового ордера №22 від 08.04.2022 на суму 5000,00грн. (а.с.60т.2); квитанцію до прибуткового касового ордера від 03.02.2022 на суму 14990,00грн. (а.с.61т.2); квитанції про оплату на пальне (а.с. 62-63 т.2)

Додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 08.04.202, сторони погодили, що для виконання адвокатом умов договору клієнт зобов`язаний оплатити адвокату необхідні фактичні витрати, пов`язані з виконанням Договору, зокрема:

за ведення судового провадження в суді першої інстанції (гонорар) розмірі 5000 грн;

послуги адвоката за участь в судовому засіданні становлять 500 грн;

транспортні витрати, пов`язані з придбанням пального для поїздки на автомобілі з м. Стрий Львівської області в м. Долина Івано-Франківської області та у зворотному напрямку, (загальна відстань 100 км) становлять 500 грн;

послуги адвоката, пов`язані з часом витраченим на дорогу в судові засідання та у зворотному напрямку (в середньому 1.5 год), становлять 200 грн за одну годину;

послуги адвоката, щодо опрацювання позовної заяви, надання усних консультацій, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, підготовка процесуальних документів, дебатів становлять 300 грн за одну годину.

Крім того, клієнт компенсує адвокатові інші непередбачені цим договором витрати, пов`язані з його виконанням.

Згідно Акту виконаних робіт від 03.02.2023, адвокат надав, а замовник прийняв юридичні послуги надані у цивільній справі справа 343/316/22.

Зміст витраченого адвокатом часу та понесених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи:

на опрацювання позовної заяви і доданих до неї додатків затрачено 2 год, що становить 600 (шістсот) грн;

для надання усних консультацій витрачено 1 год, що становить 300 (триста) грн;

на опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини витрачено 2 год, що становить 600 (шістсот) грн;

на складання процесуальних документів (договір про надання правової допомоги, додатковий Договір, відзив на позовну заяву, клопотання про допит свідків, витребування доказів, акт виконаних робіт, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, судові дебати) адвокатом витрачено 8 год, що становить 2400 (дві тисячі чотириста) грн;

на судове представництво (25.05.22,07.06.22,23.08.22,07.11.21,13.01.23,03.02.23) затрачено 6 год, що становить 3000 (три тисячі) грн;

затрачений адвокатом час на дорогу до судового засідання, які відбулися 07.06.22, 23.08.22, 07.11.21, 13.01.23, 03.02.23, та розгляд яких були відкладено на іншу дату не за ініціативою сторони відповідача, а саме: 03.05.22, 21.12.22, та у зворотному напрямку - 15 год, що становить 3000 (три тисячі п`ятсот )грн;

транспортні витрати адвоката, пов`язані з придбанням пального для поїздки на автомобілі з м. Стрий Львівської області в м. Долина Івано-Франківської області та у зворотному напрямку, (загальна відстань 100 км) для участі в судовому засіданні (10 поїздок) становлять 5000 грн;

гонорар адвоката 5000 (п`ять тисяч) грн.

Загальні витрати, пов`язані із розглядом справи 19900 грн. (600+300+600+2400+3000+3000+5000+5000), сплачені в порядку та строки, передбачені договором від 08.04.2020 та Додатку до нього від цього ж числа.

Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу, взявши до уваги умови договорів про надання правової допомоги, дійшов висновку про те, що визначений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Зокрема, до матеріалів справи відповідача долучено опис послуг, наданих ОСОБА_3 адвокатом Хомин В.Д., а саме:на опрацювання позовної заяви і доданих до неї додатків затрачено 2 год, що становить 600 (шістсот) гр.;

для надання усних консультацій витрачено 1 год, що становить 300 (триста) грн;

на опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини витрачено 2 год, що становить 600 (шістсот) грн;

на складання процесуальних документів (договір про надання правової допомоги, додатковий Договір, відзив на позовну заяву, клопотання про допит свідків, витребування доказів, акт виконаних робіт, клопотання про стягнення витрат на правову допомогу, судові дебати) адвокатом витрачено 8 год, що становить 2400 (дві тисячі чотириста) грн, гонорар адвоката 5000 (п`ять тисяч) грн.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як слідує із укладеного 08 квітня 2022 року між ОСОБА_3 та адвокатом Хоминим В.Д. договору про правову допомогу, ОСОБА_3 доручив, а адвокат Хомин В.Д. зобов`язався надати правову допомогу у цивільній справі №343/316/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із виконанням договору доручення.

Адвокат приймає на себе обов`язки про наданню правової допомоги та захисту інтересів клієнта усіма правами, що надаються чинним Цивільним та Цивільно процесуальним Кодексом України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Актом виконаних робіт від 03.02.2023, передбачено як погодинна оплата витрат за надання правової допомоги адвокатом із відображенням вартості за кожну надану послугу та зазначений час, витрачений на надання таких послуг та час, витрачений на участь у судових засіданнях ,так і фіксований розмір і в сумі 5000,00грн.

Тобто, нарахування адвокатом Хомин В.Д. вартості його правової допомоги щодо його участі в судових засіданнях по даній справі та здійснення представництва інтересів ОСОБА_3 у вигляді погодинної оплати та одночасно з фіксованим розміром у сумі 5 000 грн. свідчить про подвійне стягнення однієї і тієї же правової допомоги.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що вимога про стягнення із відповідачів на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у вигляді гонорару в фіксованому розмірі 5000,00 грн не підлягає задоволенню.

Щодо затраченого часу адвокатом на дорогу, як складова правничої допомоги, суд зазначає, що участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

З огляду на що суд вважає, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.

Отже, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 25.05.2021 року по справі №941/7586/19.

Інші, визначені адвокатом витрати до відшкодування за рахунок позивачів, судом до уваги не приймаються.

Так, надані відповідачем чеки на придбання пального не є належними та допустимими доказами реальності понесення таких витрат, які безпосередньо стосуються участі адвоката в суді та пов`язані з явкою в судове засідання, оскільки не є проїзними документами у розумінні законодавства, що можуть слугувати належними підставами для відшкодування відповідних витрат (зокрема, не є транспортними квитками, рахунками щодо проїзду автомобільним транспортом загального користування), не дають можливості встановити, що саме це пальне використовувалося представником відповідача для проїзду до суду для участі в судовому засіданні.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд (постанова від 26 лютого 2020 року, справа № 276/887/15-ц).

За вказаних обставин, на користь відповідача ОСОБА_3 підлягають відшкодуванню судові витрати на професійну правничу допомогу в суді, з урахуванням заперечень відповідача, у розмірі 9900,00 грн.

При вирішенні питання суд враховує також думку Верховного Суду, зокрема по справі № 915/237/18, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

На підставі ст.ст., 11, 202, 203, 205, 207, 208, 237, 238, 239, 241, 244, 509, 526, 610, 626, 638, 908, 909, 1000, 1003, 1004, 1006, 1007, 1158, 1159 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 133, 137, 141, 257, 258, 259, 261, 265, 267, 268, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат, пов`язаних із виконанням договору доручення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 коп витрат за надання правової допомоги адвокатом.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) гривень 00 коп витрат за надання правової допомоги адвокатом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачі :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП № НОМЕР_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 21.03.2023.

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш