Номер провадження 2/754/45/23
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Гринчак О.І.

за участю: секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про набуття права власності на частину нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 , через представника - адвоката Волошина Миколу Кузьмича, звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, в якій просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності після ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником 1/3 квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1996 року. 1/3 частину квартири він успадкував від своєї матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Третя частина квартири належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з свідоцтвом про смерть від 22 серпня 2002 року. Позивач відкрито та безперервно користується спірним нерухомим майном - 1/3 квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 - більше 19 років підряд. Право володіння i користування ніким не оспорюється, а, відтак, позивач заявляє про давність володіння майном і вважає, що в нього є законні підстави бути визнаним власником майна з набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України. Відповідно до цієї норми набувач (позивач) виходить із засад добросовісності і на момент заволодіння майном не знав (і не знає на даний час) про неправомірність заволодіння, і був і є впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Позивач весь цей час (з 21.08.2002) відкрито володіє майном, без таємниць, не вчиняє жодних дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння, та поводиться з майном так, як поводився б власник (утримує, обслуговує, ремонтує, тощо). Крім того, позивачем за власний кошт було замовлено та виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 176 ЦПК України попередньо визначено позивачеві ОСОБА_1 судовий збір за мінімальною ставкою судового збору, що встановлена за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою та становить 908,00 грн. з наступним стягненням недоплаченого судового збору та покладенням на позивача ОСОБА_1 до закінчення підготовчого провадження у справі обов`язку щодо надання даних про дійсну вартість майна - квартири АДРЕСА_1 , станом на дату подання позову (09.09.2021).

07 жовтня 2021 року від представника відповідач надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що позивач та ОСОБА_5 були лише співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Враховуючи, що спадщина відкрилася у 2002 році, необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 жовтня 2013 року державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало померлій ОСОБА_3 , у зв`язку з ненаданням ОСОБА_1 документів про підтвердження родинних стосунків з померлою. Позивачем вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли, та умова до добросовісного володіння позивачем не доведена. Враховуючи, що позивачем не доведені умови щодо добросовісності та безтитульності володіння квартирою, законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю, на думку відповідача, немає. У даному випадку належним відповідачем у даній справі є Київська міська рада виключно у зв`язку із тим, що даний державний орган виступає від імені держави і у разі відсутності спадкоємців або не прийняття спадщини вказаний державний орган виступає стороною в таких правовідносинах від імені держави. Тобто, Київську міську раду не можна вважати відповідальною за відсутність у позивача належно оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно і відповідно виникнення цього спору, а тому в даному спірному випадку не вбачається ніяких правових підстав для стягнення судових витрат з відповідача.

Також представник відповідача просив суд проводити розгляд справи за відсутності відповідача.

30 серпня 2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вважає доводи відповідача безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства.

У підготовчому засіданні 30.11.2022 представник позивача подав до суду звіт про оцінку квартири за адресою: АДРЕСА_2 та заявив клопотання про витребування від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідченої копії матеріалів спадкової справи, відкритої щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.11.2022 клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Волошина Миколи Кузьмича про витребування доказів задоволено, витребувано від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи № 1308/2013, відкритої щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

13.01.2023 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою надано копію матеріалів спадкової справи № 1308/2013.

31.01.2023 представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 14.09.2021, подано докази доплати судового збору (2582,00 грн).

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 01.03.2023 судом допитано як свідка позивача - ОСОБА_1 та у розгляді справи оголошено перерву до 06.03.2023.

У судове засідання 06.03.2022 з`явилися позивач та його представник, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення не надходило, у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

З копії ордеру на житлове приміщення № 107018 від 19.03.1969 вбачається, що ОСОБА_6 надано житлове приміщення для її проживання та членів сім`ї: ОСОБА_1 (син) та ОСОБА_3 (сестра).

Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради 25 березня 1996 року згідно з розпорядженням (наказом) від 25 березня 1996 року № 1052, квартира АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях.

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 її частку у вказаній квартирі успадкував її син, позивач у справі - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1-30 від 04.02.2021 та витягом про державну реєстрацію прав № 242978932 від 04.02.2021.

Отже, ОСОБА_1 є власником 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 .

Водночас, 1/3 частин квартири АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі вказаного вище свідоцтва про право власності, виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради 25 березня 1996 року згідно з розпорядженням (наказом) від 25 березня 1996 року № 1052.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 22.08.2002 серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

За заявою ОСОБА_1 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу № 1308/2013 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Доказів того, що будь-які інші особи звертались щодо відкриття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 матеріали спадкової справи №1308/2013 не містять.

Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. від 29.10.2013 вих. № 4543/02-14 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , оскільки спадкодавиця ОСОБА_5 заповіту на ім`я заявника не залишила. Підстави, що дають право для закликання його як спадкоємця за законом, згідно з чинним на момент смерті спадкодавиці законодавства відсутні, оскільки було передбачено лише дві черги спадкування за законом, ст. 529, 530 ЦК Української РСР. Громадянином ОСОБА_1 документів про родинні стосунки з померлою не надано.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом було допитано ОСОБА_1 з його згоди, як свідка у справі. ОСОБА_1 показав, що його мати та її подруга ОСОБА_5 були знайомі з дитинства, виховувались в одному дитячому будинку, після евакуації приїхали в м. Київ і проживали разом все життя. ОСОБА_5 займалася вихованням позивача разом з його матір`ю, позивач вважає її своєю другою матір`ю та називав її тітонькою. Мати позивача, сам позивач та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю. В ордері при отриманні квартири їх записали як одну родину. Коли ОСОБА_5 померла, позивач займався її похованням. У 2013 році позивач звернувся до нотаріуса щодо прийняття спадщини, однак йому відмовили у видачі свідоцтва, оскільки немає кровного споріднення з померлою. Дітей у ОСОБА_3 не було, заповіту вона не залишила.

Відповідно до п. 4, 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц.

Як встановлено вище, позивач зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 07.07.1970 по теперішній час. З моменту смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та до дня ухвалення судом даного рішення позивач проживає у вказаній квартирі більше 20 (двадцяти) років, що свідчить як про давність володіння, так і про безперервність володіння майном.

Позивач успадкувати частку ОСОБА_3 у квартирі не міг, оскільки відповідно до статей 529, 530 Цивільного кодексу Української РСР підстав для закликання його до спадкування не було.

Позивач після смерті ОСОБА_3 продовжує користуватися як своєю часткою у квартирі, так і часткою, яка належала померлій. Зворотного матеріали справи не містять. Отже, позивач є добросовісним володільцем 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

Окрім того, позивач володіє спірною частиною квартири, яка належала ОСОБА_3 відкрито і не приховує факт знаходження цього майна у його володінні, адже місце проживання позивача у квартирі АДРЕСА_1 є задекларованим.

Як зазначено державним нотаріусом у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.10.2013 вих. № 4543/02-14, відповідно до інформації, яка міститься у Спадковому реєстрі, померла спадкодавиця ОСОБА_5 заповіту не залишила. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, інші особи не претендують на спірну частину квартиру.

З наведеного вбачається, що позивач ОСОБА_1 понад 20 років добросовісно, відкрито, і безперервно володіє 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

З огляду на зазначене, позов ОСОБА_1 до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради про набуття права власності на частину нерухомого майна задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності після ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Київська міська рада, , місце знаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, 36.

Повний текст рішення складено 15.03.2023.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК