Ухвала

13 березня 2023 року

м. Київ

справа № 946/4981/20

провадження № 61-1460 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська торгова компанія» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

1. У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ № 13-к товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська торгова компанія» (далі - ТОВ «Одеська торгова компанія») про звільнення, поновити його на посаді водія автотранспортних засобів у ТОВ «Одеська торгова компанія» з 30 квітня 2020 року, стягнути з ТОВ «Одеська торгова компанія» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

3. У січні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , як представника ОСОБА_1 , на постанову Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4. Обґрунтовуючи касаційну скаргу заявник вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 591/2547/19, від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19, від 23 січня 2018 року у справі № 233/688/ 16-ц, від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц.

5. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

6. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

7. Відповідно до частин першої та другої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

8. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша та п`ята статті 263 ЦПК України).

9. Частиною першою статті 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

10. Частинами першою та другою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

11. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

12. Зі змісту рішень судів попередніх інстанцій вбачається, що ухвалою суду першої інстанції, за клопотанням представника позивача, у відповідача було витребувано оригінали документів, у тому числі з яких було встановлено, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу на підставі Наказу про прийняття на роботу від 13 вересня 2019 року на посаду водія автотранспортних засобів, підрозділ Автогосподарство, з 16 вересня 2019 року. Згідно копії заяви від 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 просив звільнити його з займаної посади з 30 квітня 2020 року за згодою сторін. Заява надрукована, містить рукописно вчинений запис дати «30.04.2020 р.», підпис та прізвище « ОСОБА_1 ». Відповідно до копії Наказу № 13-к- ОСОБА_1 звільнено з 30 квітня 2020 року за його заявою від 30 квітня 2020 р. за п.1 ст. 36 КЗпП України, наказ містить підпис працівника та рукописно вчинено дату «30.04.2020 року» у графі «З наказом (розпорядженням) ознайомлений». Копії відомостей на виплату грошей за березень та квітень 2020 року містять підписи позивача.

13. Крім цього зі змісту рішень судів попередніх інстанцій вбачається, що 11 червня 2021 року у судовому засіданні, під час розгляду справи судом першої інстанції, представником позивача на відповідне питання суду було заявлено, що клопотання про призначення почеркознавчої експертизи сторона позивача заявляти не буде.

14. Відтак справа розглядалася на підставі наданих сторонами доказів, про що суд першої інстанції роз`яснив позивачу та його представнику.

15. Таким чином, доводи касаційної скарги щодо недослідження судом апеляційної інстанції таких обставин справи як волевиявлення позивача припинити трудові відносини з відповідачем, домовленість сторін про припинення таких відносин за взаємною згодою, відсутність позивача на підприємстві 30 квітня 2020 року, а також неврахування судом апеляційної інстанції висновків зроблених Верховним Судом у постановах від 24 лютого 2021 року у справі № 591/2547/19 та від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 не знайшли свого підтвердження.

16. Крім цього ОСОБА_1 свідомо відмовився від проведення почеркознавчої експертизи, яка б з урахуванням статей 76 та 77 ЦПК України, могла бути належним доказом у справі на підтвердження його доводів про те, що він не підписував як заяви від 30 квітня 2020 року про звільнення так і наказу від 30 квітня 2020 року № 13-к- про його звільнення, тобто про порушення відповідачем трудового законодавства України при його звільненні та належно підтвердити заперечення щодо встановлених судом обставин правомірності його звільнення.

17. Також Верховний Суд не погоджується і з доводами касаційної скарги про порушення ТОВ «Одеська торгова компанія» строків вручення позивачу його трудової книжки та не врахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду викладених у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 233/688/ 16-ц, від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц.

18. Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

19. Згідно положень пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 93 № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

20. Як вже зазначалося, судами попередніх інстанцій було встановлено, що заява ОСОБА_1 про звільнення була датована та підписана ним 30 квітня 2020 року, цією ж датою ним було проставлено підпис про ознайомлення із наказом про його звільнення, що виключає обов`язок відповідача надіслати ОСОБА_1 поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, оскільки він був присутній на роботі в день свого звільнення та міг отримати трудову книжку.

21. Крім того судами було досліджено і копію акту від 30 квітня 2020 року про відмову позивача в отриманні трудової книжки, що виключає твердження останнього про неотримання трудової книжки саме з вини відповідача.

22. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не спростовують встановлені судами попередніх інстанцій обставини, а правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська торгова компанія» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. І. Грушицький

Є. В. Петров