Провадження № 2/752/3265/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.02.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазур Ю.Ю.,

за участю секретаря - Луценко А.В.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника, адвоката Коваля В.Б. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заяви позивач вказував, що сторони перебували у шлюбі з 23.10.1999 по 30.11.2022. 30.11.2022 шлюб розірваний. У період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , машиномісце в підземній автостоянці № 23 Блок А за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення № 185 за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіль марки Nissan Qashqai, державний номер НОМЕР_1 2016 року випуску, автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_2 , 2020 року випуску. Оскільки майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить сторонам як подружжю, тому позивач зазначає, що автомобіль Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_2 , 2020 року випуску, просить визнати за ним, а в зв`язку з тим, що на утриманні ОСОБА_2 лишається їх повнолітня дитина 2001 року народження ОСОБА_3 , просить визнати право власності за ОСОБА_2 на все інше майно. Позивач зазначає, що оскільки вказане майно було придбане сторонами в період шлюбу, воно належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи наведене позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив здійснити поділ майна наступним чином: квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 124,2 кв.м., що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати право власності на дану квартиру за ОСОБА_2 ; машиномісце в підземній автостоянці № 25 Блок А, загальною площею 20,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати право власності на дане машиномісце за ОСОБА_2 ; нежитлове приміщення № 185, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 144,4 кв.м., що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати право власності на дане нежитлове приміщення за ОСОБА_2 ; автомобіль марки Nissan Qashqai, державний номер НОМЕР_1 2016 року випуску, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати право власності на даний автомобіль за ОСОБА_2 ; автомобіль марки Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_2 , 2020 року випуску, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визнати право власності на даний автомобіль за ОСОБА_1 ; судові витрати стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. Надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі сторони відповідача та зазначив, що позовні вимоги визнає та підтримує в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі і у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Як передбачено ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача.

На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 12405,00 грн., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Керуючись ст.ст. 259, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя- задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), на праві особистої приватної власності: квартиру, розташовану адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 124,2 кв.м.; машиномісце в підземній автостоянці № 25 Блок А, загальною площею 20,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення № 185, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 144,4 кв.м.; Nissan Qashqai, державний номер НОМЕР_1 2016 року випуску.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ), на праві особистої приватної власності Toyota RAV4, державний номер НОМЕР_2 , 2020 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 )на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 )судовий збір у розмірі 6202 (шість тисяч двісті дві) гривні 50 копійок.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 )з державного бюджету 50 відсотків судового збору, шляхом зобов`язання Управління державної казначейської служби України у м. Києві повернути сплачений судовий збір у сумі 6202 (шість тисяч двісті дві) гривні 50 копійок, внесений ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 )згідно з квитанцією від 14 грудня 2022 року № 19ТТ-Х4А1-563Т-АСАЕ на розрахунковий рахунок UA0026002, код отримувача 37993783, отримувач УК у Голосіївському районі/Голосіївський район/ 22030101, отримувач Казначейство України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому за сіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю.Ю. Мазур