Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

представника позивача та третіх осіб ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , до ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права власності на частку та виселення, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом, поданим представником позивача адвокатом Остапенком Д.І., до відповідача, в якому просить встановити, що кожен з співвласників згідно свідоцтва про право власності від 8 квітня 1999 року володіє рівними частками у квартирі, а саме по частині, змінивши правовий режим власності із спільної сумісної на спільну часткову; припинити право власності ОСОБА_4 на частину квартири за адресою АДРЕСА_1 ; грошову суму в розмірі 202515 грн, яка знаходиться на депозитному рахунку суду, після набрання чинності судовим рішенням видати ОСОБА_4 як компенсацію вартості частини квартири з одночасним визнанням права власності на цю частку за позивачем та встановити частки у праві спільної часткової власності у розмірі за ОСОБА_1 , за ОСОБА_2 , за ОСОБА_6 ; усунути перешкоди у вільному володінні квартирою шляхом зняття з реєстрації та виселення власника частки, право власності якого припинено, ОСОБА_4 , встановивши місцем проживання житловий будинок, який належить йому на праві власності, розташований за адресою АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 20 жовтня 1995 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , від якого мають двох повнолітніх дітей. В 1999 році отримала у користування квартиру, яка згодом була приватизована. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 8 квітня 1999 року ОСОБА_1 та члени її родини мають на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_3 . Розмір часток не визначено, а тому кожен з членів родини володіє часткою квартири. Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 3 серпня 1999 року ОСОБА_4 удочерив ОСОБА_7 , змінивши її прізвище на ОСОБА_8 , а по батькові на ОСОБА_9 . За останні роки відносини між нею та відповідачем значно погіршилися, в зв`язку з чим подала суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Діти висловили бажання проживати у своїй квартирі з матір`ю, так як відносини з батьком вкрай погіршилися. Так як всі члени родини є співвласниками однієї квартири, поділити яку неможливо, а спільне проживання не вбачається доцільним через погіршення стосунків, враховуючи, що шлюб припинено, виникла необхідність у виділенні частки кожного з співвласників з подальшим припиненням права власності відповідача на його частку з компенсацією ринкової вартості такої частки, яка вже розміщена на депозитному рахунку суду. Враховуючи, що з набранням законної сили рішення суду про розірвання шлюбу, відповідач перестане бути членом родини позивача, виникає потреба у виселенні відповідача у зв`язку з втратою права власності. Відповідачу на праві приватної власності належить будинок загальною площею 51,8 кв.м, який отримано у спадщину 13 липня 2011 року. Враховуючи, що у відповідача є інша житлова нерухомість та припинення права власності на частку у спільній квартирі відбувається не безоплатно, а з виплатою ринкової вартості такої частки, то право на житло відповідача не порушується - він може або продати будинок і придбати собі житло в м.Рівне, або проживати у своєму будинку. Оскільки спільне володіння і користування квартирою є неможливим, відповідач отримає грошові кошти за свою частку у квартирі, то припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам. Відмова в позові завдасть істотної шкоди іншим співвласникам, які не бажають мешкати разом з відповідачем та не мають іншого житла. У квартирі наявні місця загального користування, а тому виділити частку відповідача в натурі, яка становить лише частину квартири, між співвласниками із збереженням функціонального призначення квартири як житла неможливо.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить припинити право власності відповідача на частину квартири за адресою АДРЕСА_1 ; грошову суму, яка знаходиться на депозитному рахунку суду, після набрання чинності судовим рішенням видати ОСОБА_4 як компенсацію вартості частини квартири з одночасним визнанням права власності на цю частку за позивачем та встановити частки у праві спільної часткової власності у розмірі за ОСОБА_1 , за ОСОБА_2 , за ОСОБА_6 ; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову аналогічне викладеному в позовній заяві ОСОБА_1 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом ОСОБА_4 , в якому просить припинити право власності відповідача на частину квартири за адресою АДРЕСА_1 ; грошову суму, яка знаходиться на депозитному рахунку суду, після набрання чинності судовим рішенням видати ОСОБА_4 як компенсацію вартості частини квартири з одночасним визнанням права власності на цю частку за позивачем та встановити частки у праві спільної часткової власності у розмірі за ОСОБА_1 , за ОСОБА_2 , за ОСОБА_6 ; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову аналогічне викладеному в позовній заяві ОСОБА_1 .

У відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача адвокатом Луцюком М.І., відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Заперечення проти позовних вимог мотивує тим, що разом зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_10 , донькою ОСОБА_11 та сином ОСОБА_12 є співвласниками квартири АДРЕСА_3 . Йому належить частка у праві власності на спільну квартиру відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України. Четверта частина у праві власності на квартиру, яка є рівною частці позивача, є дуже значною. Подальше спільне володіння і користування майном є можливим, а відносини в сім`ї цілком прийнятними. Непорозуміння інколи виникали, одна це ніколи не призводило до серйозних суперечок і жодного разу ніхто із співвласників до правоохоронних органів не звертався. Факт розірвання шлюбу не є безумовною підставою для припинення його права власності на частку у спільному майні. Припинення права власності на частку у спільному майні завдасть його інтересам істотної майнової та немайнової шкоди. Будинок в с.Хлопчиці Самбірського району Львівської області, який він успадкував після смерті матері в 2011 році, побудовано в 1959 році і нині він є непридатним для проживання і не розцінюється ним як житло. З 1 січня 2016 року і донині постійно працює в ПрАТ «Дікергофф Цемент Україна», яке знаходиться в м.Здолбунів Рівненської області. Припинення частки у праві власності на спільну квартиру призведе до необхідності орендувати житло в м.Рівне, щоб зберегти свою роботу. Іншими двома співвласниками квартири є його діти: донька ОСОБА_13 , яку він удочерив, та син ОСОБА_14 . Припинення частки у праві власності на спільну квартиру призведе до порушення його соціальних зв`язків. ОСОБА_15 є власницею житлового будинку АДРЕСА_4 . Таким чином, позивач та відповідач знаходяться в одноковому становищі та мають рівні умови в праві власності на спільне майно. Припинення його права власності на спільну квартиру порушить принцип рівності прав співвласників та не відповідатиме принципам співмірності та пропорційності.

Ухвалою від 12 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивач усунула.

Ухвалою від 2 грудня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 9 лютого 2022 року суд прийняв позовну заяву ОСОБА_2 та вступ у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ухвалою від 9 лютого 2022 року суд прийняв позовну заяву ОСОБА_6 та вступ у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Ухвалою від 3 березня 2022 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що шлюб між нею та відповідачем розірваний в 2021 році, але вже вісім років разом як подружжя не проживають. Вона з дочкою та сином живуть в одній кімнаті, а відповідач сам один живе в іншій кімнаті. Проживання в одній квартирі з відповідачем створює незручності для всіх. Діти нервують, бо мають жити в одній кімнаті, хоча вже повнолітні. І дочка, і син є особами з інвалідністю третьої групи, а відповідач чинить на них моральний тиск. Ні вона, ні діти не бажають жити з відповідачем в одній квартирі.

Третя особа ОСОБА_2 позов підтримала та пояснила, що з відповідачем, хоч він і записаний її батьком, ніколи не були як батько та дочка, він їй нічим не допомагав. З братом відповідач теж нормально не спілкується. Ремонти квартири з матір`ю робили самі, відповідач не допомагає, підтримувати квартиру в належному стані не бажає, живе сам по собі. Брат дійсно зараз живе з відповідачем в одній кімнаті. Їм важко морально проживати в одній квартирі з відповідачем, бо відносин нормальних з ним вже давно немає.

Третя особа ОСОБА_6 позов підтримав та пояснив, що проживає у квартирі з мамою, сестрою та татом. Нині проживає у кімнаті з відповідачем. Умови проживання нестерпні, бо батько постійно ображає матір та сестру, дратує його. Вже тиждень часу як відповідач винайняв собі квартиру і проживає в ній. Не бажає проживати з батьком в одній квартирі через психологічні моменти.

Представник позивача та третіх осіб ОСОБА_3 додатково пояснила, що квартира, яка перебуває у спільні власності сторін, має жилу площу 27,3 кв.м та складається з двох кімнат площею 15,7 кв.м та 11,6 кв.м. Умовна частка відповідача складає , що відповідає 6,8 кв.м жилої площі, тобто виділити відповідачу окрему кімнату для проживання неможливо внаслідок незначного розміру площі, яка належить відповідачу. Виділити частку в натурі тех. Неможливо, так як квартира є неподільною річчю. Відповідач має інше житло, доказів на підтвердження непридатності якого для проживання не надано, а також має у власності три земельні ділянки та, з його слів, кошти в сумі 600000 грн. Між позивачем та відповідачем протягом останніх п`яти років значно погіршилися стосунки. Юридично вони перебували у шлюбі, але фактично не були сім`єю та не вели спільного господарства. Відповідач самостійно облаштувався в більшій кімнаті площею 15,7 кв.м, тоді як позивач та треті особи проживають втрьох у меншій кімнаті площею 11,6 кв.м. Відповідач не здійснює забезпечення родини та свої доходи витрачає на себе, харчується окремо. Поточний ремонт спільної квартири здійснюють позивач з дочкою. Позивач також останні роки здійснює оплату комунальних послуг та самостійно утримує квартиру, в якій проживає і відповідач. Емоційне напруження в родині має наслідком постійні конфлікти між відповідачем та членами родини, що не може не відображатись на здоров`ї останніх, особливо сина, якому протипоказані емоційні навантаження. Будинок, який належить позивачу, не придатний для проживання взимку та не може використовуватись для постійного проживання в ньому. Частка відповідача у спільному майні є незначною, припинення права власності не завдасть йому істотної шкоди, спільне володіння та користування майном є неможливим.

Відповідач позов ОСОБА_1 та позови ОСОБА_2 і ОСОБА_6 не визнав повністю та пояснив, що частка є рівною часткам інших співвласників, а тому не є незначною. З липня 2022 року син проживав з ним в одній кімнаті. Надалі він був змушений тимчасово з`їхати з квартири, бо позивачі провокували н сварки і створили неможливі умови для проживання. В кімнаті, яку він займав, є речі всіх членів родини і він не заперечував у користуванні цією кімнатою всіма співвласниками. До 2021 року ніяких значних конфліктів в сім`ї не було. В квартиру придбав бойлер, електрочайник, тонометр, пило смок, обігрівачі. Іншого житла не має, бо будинок у Львівській області це стара сільська хата, яка непридатна для проживання. У позивача є така ж стара хата у Вінницькій області, а також два земельні паї. Фінансової можливості придбати собі житло не має і за кошти, які знаходяться на депозитному рахунку суду, квартири не купить. Єдиним його доходом є заробітна плата, яку отримує за місцем роботи на цементному заводі в м.Здолбунів Рівненської області. До пенсії йому залишилося два роки і знайти в такому віці нову роботу в іншому місці неможливо.

Представник відповідача ОСОБА_5 додатково пояснила, що передбачене ст.41 Конституції України право власності відповідача є непорушним. Частка не є незначною в порівнянні з частками іншим співвласників. Розташування кімнат у спірній квартирі є відокремленим, а тому співвласники можуть встановити порядок користування спільним майном. Спадкове майно, яке перебуває у власності відповідача, знаходиться в іншому, значно віддаленому від місця роботи, місці. В силу свого пенсійного віку, а також відсутності у Львівській області аналогічного виробництва, де відповідач зміг би влаштуватися на роботу, останній буде позбавлений права на працю та належне пенсійне забезпечення. Конфлікт між сторонами носить психологічний характер і його необхідно вирішувати іншим шляхом. Звіт про незалежну оцінку нерухомого майна є неналежним доказом, оскільки дійсний протягом шести місяців від дати оцінки, які вже спливли.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 з з 1995 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2021 року у цивільній справі № 569/19928/21.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору). Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 3 серпня 1999 року у справі № 2-3473/99 відповідач ОСОБА_4 удочерив ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (після внесення змін до актового запису про народження - ОСОБА_2 ).

Квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 8 квітня 1999 року згідно з наказом № 86 та зареєстрованим Рівненським міським бюро технічної інвентаризації за № 142-194-39544.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, виготовленого ПП «Оцінка», станом на 23 вересня 2021 року ринкова вартість житлової квартири за адресою АДРЕСА_1 склала 810060 грн, ринкова вартість частки квартири - 202515 грн.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 276406363 від 23 вересня 2021 року відповідачу ОСОБА_4 належить на праві приватної власності будинок загальною площею 51,8 кв.м, житловою площею 34,2 кв.м та присадибна земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 ; земельні ділянки площею 0,9502 га та 0,5599 га на території Новосілко-Гостиннівської сільської ради Самбірського району Львівської області.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 295431728 від 20 січня 2022 року позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 37,4 кв.м, присадибна земельна ділянка та земельна ділянка площею 0,3898 га для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_4 ; земельні ділянки площею 2,531 га та площею 2,484 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює геологом геолого-маркшейдерского відділу технічної служби ПРАТ «Дікергофф Цемент Україна» з 1 січня 2016 року донині, про що свідчить довідка філії «Волинь-Цемент» Приватного акціонерного товариства «Дікергофф Цемент Україна» № 56-СП від 17 січня 2022 року. Місцезнаходження філії «Волинь-Цемент» - Рівненська обл., м.Здолбунів, вул.Шевченка, 1.

Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до положень ст.317, ст.319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, який означає, що право власності є недоторканим, а власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 с т.369 ЦК України).

Частиною першою статті 370 ЦК України передбачено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Доказів існування між співвласниками квартири АДРЕСА_3 будь-якої домовленості щодо розміру часток у праві спільної власності на квартиру сторони не надали, а тому частки кожного співвласника у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру є рівними та становлять 1/4 частку для кожного.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

При цьому, крім вказаних спеціальних норм, необхідно враховувати і загальні засади цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників.

Частиною першою статті 346 ЦК України передбачено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, зазначений перелік не є вичерпним і право власності може бути припинене і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

За правовою позицією Верховного Суду України, висловленою під час розгляду справи № 6-37цс13 від 15 травня 2013 року, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Під час розгляду іншої справи № 6-68цс14 Верховний Суд України сформулював правову позицію від 2 липня 2014 року про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Позивач ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок суду кошти в загальній сумі 202515 грн вартості частки спірної квартири, що підтверджується квитанцією № 15 від 2 листопада 2021 року та квитанцією № 15 від 3 листопада 2021 року.

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3 , складеним 23 березня 1999 року, загальна площа квартири становить 51,9 кв.м, жила площа квартири - 27,3 кв.м. Квартира складається з двох жилих кімнат площею 11,6 кв.м та 15,7 кв.м. Квартира розміщена на 1 поверсі 9-поверхового будинку.

З аналізу технічного паспорта можна зробити висновок, що квартира є неподільною і можливість для виділу частки в квартирі в натурі для її власників відсутня. При цьому, практичних перешкод для спільного користування сторонами спірною квартирою не вбачається.

Неможливість спільного володіння та користування майном як підстава припинення права на частку у спільному майні обґрунтовується позивачами наявністю неприязних стосунків між ними та відповідачем, що перешкоджають у повному здійсненні ними прав володіння та користування майном.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами у справі дійсно склалися неприязні стосунки. Однак, позивачі, вказуючи на неможливість спільного користування майном, не надали доказів того, що спільне користування спірною квартирою неможливе з вини відповідача.

Позивачі не заперечують, що відповідач не чинить перешкод у користуванні кімнатою площею 15,7 кв.м, в кімнаті знаходяться речі всіх членів родини і вони мають вільний доступ до неї, а один із співвласників ОСОБА_6 певний час проживав з відповідачем у цій кімнаті до моменту тимчасового виїзду останнього з квартири. Саме лише небажання позивачів проживати з відповідачем в одній квартирі не свідчить про неможливість спільного володіння і користування майном.

Доводи позивачів, що частка відповідача у праві власності на спільне майно є незначною, не заслуговують на увагу, оскільки частки всіх співвласників є рівними. Подання позову про припинення права власності на частку співвласника рештою співвласників не збільшує розміру частки до , так як вони володіють часткою кожен.

Посилання позивачів на несплату відповідачем комунальних послуг, ухилення від здійснення поточного ремонту квартири не є підставою для припинення його частки у спільній власності, оскільки належним способом захисту у цьому випадку буде відшкодування останнім відповідної частки оплати за послуги позивачам, якщо ті їх фактично понесли, а не припинення права власності на частку у спільному майні.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

У більшості випадків та обставина, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено лише за умови, що така шкода не буде істотною, пов`язується з наявністю/відсутність у співвласника іншого житла. Однак, наявність у співвласника іншого житла не є безумовною підставою для припинення права співвласника на частку у спільному майні.

Відповідач дійсно має на праві власності житловий будинок в с.Хлопчиці Самбірського району Львівської області, який успадкував після смерті матері в 2011 році. Докази, що будинок непридатний для проживання, у справі відсутні.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач у спірній квартирі постійно проживає більше 20 років, працевлаштований на території Рівненської області та, відповідно, має сталі соціальні зв`язки за місцем проживання, досягає пенсійного віку і не зможе придбати житло в м.Рівне за кошти в сумі 202515 грн, в яку оцінена вартість його частки квартири.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що припинення права відповідача на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди його інтересам, а тому відсутні підстави для припинення права останнього на частку у спільному майні.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття є реєстрації та виселення відповідача, а також позовні вимоги позивача та третіх осіб про встановлення частки у праві спільної часткової власності у розмірі за ОСОБА_1 , за ОСОБА_2 , за ОСОБА_6 є похідними від вимоги про припинення частки ОСОБА_4 у спільному майні, у задоволенні якої суд відмовляє, а тому задоволенню також не підлягають.

За правилами ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Оскільки суд відмовляє в позові, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача та третіх осіб судових витрат немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 264, 265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в позові ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , до ОСОБА_4 про визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права власності на частку та виселення.

Відмовити в позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку.

Відмовити в позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

третя особа - ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа - ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складене 13 березня 2023 року.

Суддя