Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1399/22

Номер провадження: 2/511/41/23

"15" березня 2023 р. Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого Іванової О. В.

секретаря судового засідання Возняк Г.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна цивільну справу за позовною заявою :

позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

до відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса : АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2

про визнання права власності на частину майна набутого за час шлюбу

ВСТАНОВИВ:

15.07.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою в якій просить:

- визнати, що квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 27,50 кв.м., в тому числі житловою 16,70 кв.м. оформлена на ім`я ОСОБА_2 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та частки є рівними по за кожним;

- визнати за позивачем, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 27,50 кв.м., в тому числі житловою 16,70 кв.м.;

- стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 27.02.1993 року вони з відповідачем ОСОБА_2 уклали шлюб, за час шлюбу за спільні грошові кошти у спільну сумісну власність придбали квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 27,50 кв. м., в тому числі житловою 16,70 кв.м. В листопаді 2021 року відповідач звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом про розірвання шлюбу та повідомив позивачку, що квартира, яка є предметом зазначеного спору є його особистою власністю. 28.04.2022 року Роздільнянським районним судом Одеської області по справі було винесено рішення, відповідно до якого шлюб між сторонами розірвано. У зв`язку з чим ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.07.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

16 листопада 2022 року ухвалою суду підготовче провадження по даній цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання, призначене на 23.01.2023 року позивачка не з`явилася, втім судове засідання було відкладено у зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщенні Роздільнянського районного суду Одеської області, в подальшому в судові засідання, які призначені на 22.02.2023 року та 15.03.2023 р. позивачка не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, про що в справі є належні докази, будь-яких заяв чи клопотань не подавала, в тому числі щодо слухання справи без її участі.

Представник відповідача адвокат Шарандак А.А. надав до суду клопотання, відповідно до якого просив позов ОСОБА_1 залишити без розгляду, у зв`язку з неодноразовою неявкою позивача, що унеможливлює розгляд справи, оскільки не можливо вирішити питання про призначення судово-будівельної експертизи та вирішити інші, важливі для повного і всебічного розгляду справи питання, дане клопотання просив розглянути у відсутність відповідача та його представника.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступних висновків.

Завданнями цивільного судочинства згідно ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-яким іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 6 ЦПК України, суд зобов`язаний поважати честь і гідність учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Цивільно процесуальним законодавством учасники справи наділені як процесуальними правами так і процесуальними обов`язками. Частиною другою статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтися в судові засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, надавати суду повні та достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні та інше.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України, передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, дії, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 44 ЦПК УКраїни, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами учасником судового процесу та, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом положень п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Згідно положень, визначених у постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» № 11 від 17.10.2014 року, при здійсненні правосуддя судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Як зазначено вище, позивач ОСОБА_1 в судові засідання призначені на 22.02.2023 року та 15.03.2023 р. не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляд справи, неявка сторони позивача має ознаки повторності. Матеріали справи не містять будь-якої заяви позивача з проханням проводити судовий розгляд без її участі.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду.

Згідно Постанови Верховного суду у справі № 558/9/18 від 11.03.2021 року, причини повторної неявки позивача до суду процесуального правового значення не мають, оскільки положення закону направлене на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, ураховуючи, що позивач, який не з`являється в судове засідання, має право на використання передбаченого законом права на процесуальне представництво в суді.

Враховуючи неодноразові неявки позивачки та неповідомлення взагалі про причини неявки, суд визнає як зловживання процесуальними правами та вважає її неявку до суду неповажною, також вважає, що позивачка втратила інтерес до розгляду вказаної справи. Вищевказане не сприяє своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи по суті та дотриманням судом розумних строків розгляду справи, порушує права інших учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст .223 , п.3.ч.1 ст.257 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або не повідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Зазначена норма закону дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми процесуальними правами та не затягувати безпідставно розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Аналіз викладених вище обставин, неявки в судові засідання сторони позивача, яким було відомо про провадження у справі, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що в свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті, при цьому заяв з проханням проводити судовий розгляд по суті у справі без їх участі суду не надходило.

На підставі наведеного, беручи до уваги підстави для залишення заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача, встановлені ЦПК України, який не пов`язує причини повторної неявки з їх поважністю, а також розумність строків розгляду справи, приймаючи до уваги неможливість вирішення справи по суті без позивача, суд приходить до висновку про необхідність залишення вказаної заяви без розгляду.

Залишаючи заяву без розгляду, суд не порушує право позивача на повторне звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, як передбачено ст. 4 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2,6,43,44,64,223,257,259-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати повторну неявку позивача ОСОБА_1 - неповажною.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину майна набутого за час шлюбу - залишити без розгляду.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Залишення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення умов, які були підставою для залишення позову без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Роздільнянського районного суду Одеської області апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: О. В. Іванова