ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/888/23
провадження № 6/753/111/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шаповалової К.В.

за участі секретаря судового засідання Лісовської О.В.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

стягувача ОСОБА_3

представника стягувача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 28 лютого 2023 року заяву передано судді Шааповаловій К.В.

Ухвалою суду від 3 березня 2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 та призначено у справі судове засідання на 14 березня 2023 року.

14 березня 2023 року до суду від ОСОБА_3 (стягувач) надійшли письмові пояснення з приводу поданої заяви ОСОБА_1 (боржник).

У судовому засіданні 14 березня 2023 року заявник ОСОБА_1 підтримав подану заяву, просив її задовольнити. Вказав, що призначений судом на підставі судового наказу розмір аліментів 1/3 частина від усіх видів його заробітку (доходу) є надмірним для нього бо у нього на утриманні батьки, які хворіють, він має іншу сім`ю, його матеріальний стан змінився. Крім того, зауважив, що деякий час їх із колишньою дружиною старший син проживав з ним і ОСОБА_3 не несла витрати по його утриманню, тому він і не платив аліменти, після того, як син повернувся жити до матері, він у січні та лютому 2023 року перерахував аліменти у загальному розмірі 14000 грн на утримання обох дітей. Також вказав, що ОСОБА_3 проживає у його квартирі, по якій він несе витрати на утримання. Він дбає про дітей, витрачає кошти на їх дозвілля, одяг, продукти. Коли діти були з матір`ю в Польщі, він перераховував також кошти на їх утримання. Просив заяву задовольнити та визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у заяві, вказав, що між сторонами існує спір щодо розміру аліментів на двох дітей, за усною домовленістю між колишнім подружжям, заявник мав сплачувати на утримання дітей 7000 грн на обох, перший платіж він здійснив 6 січня 2023 року ще до подання ОСОБА_3 заяви про видачу судового наказу, а отже у ОСОБА_1 частково відсутній борг, що є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Вказав, що 7000 грн це сума менше ніж 1/3 частина від усіх видів заробітку (доходу) заявника. Просив суд врахувати, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір, а у даному випадку між сторонами існує спір щодо розміру аліментів, а також порядку їх сплати, оскільки між сторонами існувала усна домовленість про сплату аліментів заявником, якої він дотримується.

Стягувач ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти поданої заяви, вказала, що дійсно заявник давав якісь кошти на утриманні дітей, проте такі виплати мали періодичний характер та суми були незначні. Не заперечувала, що деякий час старший син проживав із батьком та його новою дружиною, проте на час звернення із заявою про видачу судового наказу обидва сини проживали з нею. Вказала, що між нею та колишнім чоловіком не існувало ніяких домовленостей про те, що він буде сплачувати на обох синів 7000 грн. Вказала, що шлюбні відносини між ними фактично припинились у липні 2021 року, а шлюб офіційно був розірваний рішенням суду у грудні 2022 року. Також зазначила, що один із синів попросив батька купити йому куртку, яка йому сподобалась, проте батько відмовив сину.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у письмових поясненнях, заперечував щодо визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, зазначив, що у випадку незгоди боржника із судовим наказом, він не позбавлений можливості подати позов про зменшення розміру аліментів, або про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Вказав, що між сторонами не існує спору щодо сплати аліментів, оскільки батько дітей має сплачувати аліменти на їх утримання. Зауважив, що заявник не надав суду довідок про його доходи, а тому не можливо встановити, яку частину його доходів складають аліменти в розмірі 7000 грн на обох дітей. Просив у задоволенні заяви відмовити.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи представника заявника, заслухавши пояснення заявника, стягувача, її представника, суд дійшов до наступного висновку.

18 січня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

31 січня 2023 року Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ, за яким визначено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 січня 2023 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Не погоджуючись із виданим судовим наказом ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом пунктів 4, 5 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно із статтею 172 ЦПК України у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, коли судовий наказ набирає законної сили у день його видачі.

Частиною восьмою статті 170 ЦПК України визначено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Крім того, відповідно до статті 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно із статтею 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Як було встановлено судом під час розгляду заяви ОСОБА_1 він не заперечує наявність у нього обов`язку щодо утримання двох малолітніх синів та стверджував, що між ним та матір`ю дітей досягнуто домовленості щодо сплати ним у добровільному порядку аліментів у розмірі 7000 грн на обох дітей.

Суд враховує ту обставину, що ОСОБА_1 було перераховано у січні-лютому 2023 року стягувачу аліменти у розмірі 14000 грн на утримання обох дітей, в той же час суд відхиляє доводи представника заявника, що таке перерахування коштів свідчать про часткове виконання ним зобов`язання та, як наслідок це є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки аліменти, що були визначені на підставі заяви ОСОБА_3 , мають тривалий характер (сплачуються до повноліття дитини), є періодичними платежами, тобто сплачуються щомісячно у визначеному розмірі, крім того, такий розмір аліментів може корегуватись протягом усього часу їх стягнення, з урахуванням норм чинного законодавства України.

Заявником чи його представником не було надано суду доказів, що ОСОБА_1 вираховано суму аліментів на обох дітей, які підлягають сплати до їх повноліття та така сума була повністю чи частково перерахована ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що фактично ОСОБА_1 не погоджується із розміром аліментів, який був визначений судом на підставі судового наказу, оскільки зазначає, що має змогу сплачувати 7000 грн на обох дітей, бо має на утриманні батьків та іншу сім`ю, що вплинуло на його майновий стан, а 1/3 частина від його доходів є більшою сумою.

Заявник не заперечував, що наразі та станом на 18 січня 2023 року обидва сини проживали разом з матір`ю, як і не зазначав про те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, чи одного з них.

Відповідно до частини третьої статті 184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, у статті 199 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним.

Ті обставини, що ОСОБА_1 є батьком малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що у нього є обов`язок щодо їх утримання, заявник не оспорює.

Враховуючи вказані доводи заявника, він не позбавлений можливості звернутись до суду із відповідними заявами, у порядку, визначному статтею 170 ЦПК України.

Будь-яких доводів щодо наявності процесуально-правових підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, заявником та його представником суду не зазначалось.

Враховуючи наведене, суд не знаходить передбачених статтею 432 ЦПК України підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником не доведено, що судовий наказ було видано помилково або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Крім того, суд враховує, що відповідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У даному випадку задоволення заяви ОСОБА_1 не забезпечує якнайкраще інтереси малолітніх дітей, на утримання яких за судовим наказом № 753/888/23 від 31 січня 2023 року стягуються аліменти.

З огляду на викладене, керуючись статтями 259, 160, 173, 432 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 15 березня 2023 року.

Суддя: К.В. Шаповалова