Справа № 465/771/22 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/2393/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 465/771/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, виплату компенсації за вимушений прогул,-

в с т а н о в и в :

07 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний шкірно-венерологічний диспансер» про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, виплату компенсації за вимушений прогул.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на, що вона з 2006 року працювала у відповідача на посаді медичної сестри.

Згідно наказу № 111-к від 20.07.2020р. була переведена на посаду сестри медичної поліклінічного відділення № 2 з денним стаціонаром на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 з оплатою згідно штатного розкладу.

31 грудня 2021року позивачку було ознайомлено з наказом №163-к від 28.12.2021 року «Про звільнення з роботи» згідно якого її звільнено з займаної посади з 31.12.2021 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору (вихід на роботу основного працівника) згідно п.2 ст. 36 КЗпП. України.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, постановлене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказує, що саме звільнення вважає незаконним, оскільки під час звільнення було порушено процедуру та порядок звільнення. Працівник на місці якого вона працювала, не виходила на роботу, тому підстав для звільнення за закінченням строкового договору не було. Для з`ясування обставин справи і отримання інформації про вихід на роботу ОСОБА_3 вона зверталася до відповідача з заявою, однак така відповідь їй не була надана. Зазначає, що на день подання позову посада, яку вона займала була вільною, що свідчить про надуманість підстав звільнення. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

На виконання вимог ст.360 ЦПК України відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з`ясував обставини, що мають значення для справи, не допустив порушення процесуального права, а також правильно застосував норми матеріального права.

Позивачка по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоч належним чином повідомлена про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 13.02.2023 року (долучається до матеріалів справи).

Відповідно до ч.2ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 на заперечення доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

З матеріалів справи вставлено, що позивачка ОСОБА_2 з 2006 року працювала у відповідача на посаді медичної сестри.

Згідно Наказу №111-к від 20.07.2020 року за заявою позивачки ОСОБА_2 від 17.07.2020 року, така переведена на посаду сестри медичної поліклінічного відділення №2 з денним стаціонаром на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 ..

Згідно Наказу КНП «ЛОР «ЛОШВД» №163-к від 28.12.2021 року «Про звільнення з роботи» ОСОБА_2 звільнено з займаної посади у зв`язку з закінченням строку трудового договору (вихід на роботу основного працівника) згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Бухгалтерією виплачено компенсацію за 54 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та 27 календарних днів додаткової відпустки, що підтверджується копією розрахункового листа та копією банківської виписки від 30.12.2021 року.

Копію наказу про звільнення позивач отримала 31.12.2021 року про що свідчить її підпис на даному наказі.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.

Оскільки ОСОБА_2 перебувала на посаді сестри медичної поліклінічного відділення №2 з денним стаціонаром на час відпустки ОСОБА_3 по догляду за дитиною і до дня фактичного її виходу на роботу, про що зазначено в наказі про переведення позивача на посаду, для визначення законності звільнення має значення встановлення умов, за яких вона була звільнена.

З матеріалів справи вбачається, що основний працівник ОСОБА_3 на підставі письмової заяви від 14.12.2021 року виявила бажання на вихід з відпустки по догляду за дитиною. На підставі цієї заяви роботодавцем 14.12.2021 року видано наказ №143-к «Про вихід на роботу після відпустки для догляду за дитиною», відповідно до якого ОСОБА_3 наказано приступити до роботи після відпустки по догляду за дитиною 03.01.2022 року , відтак дія трудового договору, укладеного з позивачем, припинилась 31.12.2021 року, тобто в зв`язку з настанням події, до якої діяв договір.

Підставами припинення трудового договору, зокрема, є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли особисто складав та підписував заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

Вирішуючи спір у справі, встановивши фактичні обставини, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на роботі, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його звільнення у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України відбулось із порушенням норм трудового законодавства України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та відсутність підстав для поновлення позивача на посаді. У зв`язку із цим відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які в цьому випадку є похідними від вимог про поновлення на роботі.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст..375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1; 375; 383; 384; 389-391ЦПК України, -суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 березня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Р.В.Савуляк

Т.І.Приколота