Єдиний унікальний номер справи 369/8133/20
Провадження №22-ц/824/2046/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

В обґрунтування позову зазначив, що весною 2003 року він позичив ОСОБА_2 50 000 грн. на будівництво будинку у АДРЕСА_1 . У сторін була домовленість, що відповідач бере гроші на десять років, кожен рік зобов`язується повертати по 5000 грн. На період користування грошима відповідач, поки гроші не будуть повернуті у повному обсязі, зобов`язалася надати позивачу безкоштовно у користування підвальне приміщення будинку як склад. У разі, якщо через десять років відповідач не повертає позивачу гроші в повному обсязі, будинок переходить позивачу у власність, про що складено відповідний договір. Влітку 2003 року відповідач побудувала підвальне приміщення, перший поверх будинку та звела дах, після чого будівництво було зупинено. Позивач з вересня 2003 року і по цей час користується підвальним приміщенням як складом. Кожен рік у вересні місяці позивач нагадував відповідачу про повернення боргу, вона погоджувалась з боргом, обіцяла повернути взяті кошти, але нічого не повертала. У вересні 2019 відповідач заявила, що має намір оформити право власності на будинок, який є предметом спору, а потім буде розраховуватися. Позивач вважає, що має право на оформлення права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який є предметом спору, оскільки весь цей час будівлю він утримував в належному стані за свої кошти, а сама будівля в цілому збудована за його кошти.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд визнати за ним право власності на об`єкт незавершеного будівництва - спірний будинок садибного типу, витребувати у відповідача завірену належним чином копію технічного паспорту на будинок, стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

В судове засідання 23.02.2023 року позивач та відповідач не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що 16 квітня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали договір про те, що ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_2 50 000 грн. для будівництва будинку в АДРЕСА_1 строком на 10 років; ОСОБА_2 зобов`язалась кожний рік повертати ОСОБА_1 по 5 000 грн.; до повернення боргу ОСОБА_1 безоплатно користується підвальним приміщенням як складом. Якщо ОСОБА_2 до 15 квітня 2013 року не повертає отриману суму боргу 50000 гривень, договір автоматично продовжується до повного погашення отриманої суми; у випадку якщо ОСОБА_2 не повертає ОСОБА_1 отриману суму 50 000 гривень на момент закінчення строку дії договору, або відмовляється повертати борг в незалежності від причини, право власності на будинок, побудований ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 переходить ОСОБА_1 , а виплачену суму ОСОБА_2 для погашення боргу ОСОБА_1 , повертає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із нікчемності укладеного між сторонами правочину у зв`язку з недотриманням вимоги про нотаріальне посвідчення правочину стосовно нерухомого майна.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до положень ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідності до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Частиною 4 ст. 216 ЦК України передбачено, що правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

З урахуванням вищевказаного, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. З огляду на вищевказану правову конструкцію та встановлені судом обставини справи, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для спростування вищевказаного висновку суду першої інстанції.

Окремим доводом незаконності оскаржуваного рішення з точки зору апелянта є невирішення судом вимоги про стягнення з відповідача на його користь коштів у розмірі 50 000 грн., хоча таку вимогу позивач заявив у своїй заяві про уточнення позовних вимог.

Вищевказана позиція апелянта також не може бути прийнята апеляційним судом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому 50 000 грн. В той же час в судовому засіданні 17.08.2021 року заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку з одночасною заміною предмета та підстав позову було повернуто позивачу. Таким чином вказана вимога не була предметом розгляду судом першої інстанції, відтак рішення щодо неї судом не ухвалювалось, що обумовлює відсутність підстав для задоволення такої вимоги навіть за умови її визнання відповідачем.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько