Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2023 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Кваші І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначалося, що 22 лютого 1999 року сталась дорожньо-транспортна пригода на трасі Кіровоград - Кривий Ріг в районі с. Гурівка за участю автомобіля марки «Nissan» (д.н.з. НОМЕР_1 ), під керуванням водія ОСОБА_2 пасажиром якого був позивач, та автомобіля марки «Peugeot Partner» (д.н.з. НОМЕР_2 ), під керуванням водія ОСОБА_3 , що належав ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (відповідач). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим переніс кілька операцій.

Висновками МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу була встановлена II група інвалідності, від 20 вересня 2000 року - підтверджено II групу інвалідності, від 01 вересня 2006 року - встановлено III групу інвалідності, а з 01 серпня 2013 року - встановлено II групу інвалідності безтерміново.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 01 червня 2000 року встановлено вину підприємства в каліцтві позивача.

Послідуючими рішеннями того ж суду ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача грошові суми щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 18 серпня по 01 вересня 2000 року, з 01 вересня 2000 року по 01 серпня 2003 року.

На підставі висновку Обласного КЗ «Бюро судово-медичної експертизи»

(м. Дніпропетровськ) від 17 вересня 2009 року № 127, яким позивачу було встановлено стійку втрату профпрацездатності у розмірі 30%, рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 8 липня 2010 року стягнуто з відповідача по 1073,90 гривень щомісячно з 1 лютого 2010 року в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

Висновком судово-медичної експертизи від 6 серпня 2014 року за № 33-к встановлено 60% втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 вересня 2014 року відкореговано розмір щомісячних виплат з урахуванням збільшення відсотку втрати профпрацездатності з 30% до 60% та стягнуто з відповідача по 3011,34 гривень щомісячно з 1 серпня 2014 року.

Керуючись положенням п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» позивач зазначав, що вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають до задоволення за час, що не перевищує трьох років.

В подальшому судовими рішеннями, які набрали законної сили, з відповідача на користь позивача неодноразово стягувалися грошові кошти у рахунок ненарахованих і невиплачених сум як відшкодування втраченого заробітку.

При цьому позивач стверджував, що відшкодування втраченого заробітку з

01 грудня 2021 року мало становити 16048,59 гривень, а з 01 жовтня 2022 року -

16541,28 гривень, оскільки змінився розмір мінімальної заробітної плати.

У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути з відповідача 20912,55 гривень у рахунок ненарахованих і невиплачених сум відшкодування втраченого заробітку за період з 01 грудня 2020 року по 01 березня 2023 року та стягувати по 16541,28 гривень щомісячно у рахунок відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва, починаючи з 01 березня 2023 року.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 лютого 2023 року відкрито провадження по даній справі, постановлено проводити розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно судом встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін та надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Також судом встановлено строки для подання позивачем відповіді на відзив, відповідачем - заперечень на відповідь на відзив.

Всі процесуальні заяви сторін надійшли до суду у встановлені судом строки.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін від відповідача у встановлений судом строк не надійшло.

Від представника відповідача ОСОБА_4 на адресу суду надійшов відзив, відповідно до змісту якого останній вважав даний позов безпідставним, таким, що не ґрунтується на нормах діючого в Україні законодавства та не підлягає до задоволення. Зокрема, посилаючись на судову практику (ухвали ВССУ від 23 травня 2012 року у справі № 6-742св12, від 25 грудня 2013 року у справі № 6-42620св13), стверджував, що виходячи зі змісту норм ст. 1208 ЦК України, при вирішенні даного спору суду належить встановити у зв`язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, а саме: чи у зв`язку зі збільшення вартості життя, чи у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати. У разі заявлення такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України, підлягає з`ясуванню як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і в залежності від встановлених обставин, суд повинен зробити висновок, щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Вказував, що вперше позивачу визначено розмір відшкодування, виходячи саме із середньої заробітної плати згідно із займаною ним посадою на час завдання шкоди, а не з мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим підстави для перерахунку розміру відшкодування та стягнення заборгованості відсутні. При цьому стверджувала про неправильно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

22 лютого 1999 року з вини водія автомобіля «Peugeot Partner», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , належного ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач як пасажир автомобіля марки «Nissan», д.н.з. НОМЕР_1 , що також був учасником дорожньо-транспортної пригоди, отримав тілесні ушкодження, в зв`язку з чим переніс кілька операцій.

Висновком МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу було встановлена II група інвалідності, 20 вересня 2000 року - підтверджено II групу інвалідності, 1 вересня 2006 року - встановлено III групу інвалідності, 1 серпня 2013 року - встановлено II групу інвалідності безтерміново.

Дані обставини визнаються сторонами та неодноразово встановлювалися судами, тому відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Статтею 455 ЦК УРСР (діяла на час заподіяння шкоди позивачу) передбачалося, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до ст. 457 ЦК УРСР якщо каліцтво або інше ушкодження здоров`я заподіяно організацією або громадянином, не зобов`язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров`я і фактично одержуваної ним пенсії.

У зв`язку з тим, що внаслідок отриманих травм та інвалідності позивачу було встановлено стійку втрату працездатності 33-35%, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 1 червня 2000 року було встановлено вину ВАТ "Криворіжсталь" в каліцтві позивача та стягнуто на його користь з 18 серпня 2000 року по 95,14 гривень щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

В подальшому, у зв`язку зі зміною відсотків втрати працездатності і встановленням різних груп інвалідності та, враховуючи коефіцієнт збільшення розміру мінімальної заробітної плати, рішеннями судів розмір відшкодування втраченого позивачем заробітку в порядку, що передбачений ст.ст. 440, 453, 455, 457 ЦК УРСР, ст.ст. 34, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання", п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, ст. 1195, 2 ст. 1208 ЦК України, збільшувався.

Так, рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривий Ріг від 3 вересня 2003 року стягнуто з КГГМК "Криворіжсталь" з 1 березня 2003 року по 112,55 гривень щомісячно в рахунок втраченого заробітку з 1 серпня 2003 року до виникнення обставин, що тягнуть перерахунок страхових виплат. Ухвалюючи вказане рішення суд збільшив розмір щомісячних виплат з встановлених судом попередньо 95,14 гривень до 112,55 гривень у зв`язку з коригуванням виплат на відповідні коефіцієнти.

З 1 січня 2004 року набрав чинності ЦК України.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Пославшись на цю норму, позивач у січні 2007 року звернувся з новим позовом до ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування шкоди, за результатами розгляду якого рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 8 липня 2010 року стягнуто з ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", як правонаступника КГГМК "Криворіжсталь", по 1073,90 гривень на місяць з 1 лютого 2010 року у рахунок виплат у відшкодування втраченого заробітку. При ухваленні цього рішення судом встановлено, що стійка втрата працездатності позивача становить вже не 34% (як було встановлено на момент ухвалення попереднього судового рішення), а 30% та, що з дати останнього збільшення суми платежу зріс розмір мінімальної заробітної плати. Тому, пославшись на норму ч. 2 ст. 1208 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь позивача по 1073,90 гривень на місяць з 1 лютого 2010 року у рахунок виплат відшкодування втраченого заробітку, виходячи саме із збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією висновку експерта № 33-к від 8 квітня 2014 року стійка втрата працездатності позивача становить 60%.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду аналогічних позовів у минулому рішеннями судів, які набрали законної сили, позовні вимоги позивача задовольнялися.

Зокрема, рішенням Чорнобаївського районного суду від 4 жовтня 2017 року у справі № 709/323/17, яке постановою Апеляційного суду Черкаської області від 19 грудня 2017 року та постановою Верховного Суду від 16 січня 2020 року залишене без змін, стягнуто з відповідача на користь позивача 12990,10 гривень відшкодування втраченого заробітку за період з 1 вересня 2015 року по 1 лютого 2017 року, а також стягнуто 7903,92 гривень щомісячно з 1 лютого 2017 року.

Востаннє рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2021 року у справі № 709/272/21 стягнуто з відповідача на користь позивача 9041,02 гривень відшкодування втраченого заробітку за період з 01 вересня 2020 року по 01 березня 2021 року та 14818,65 гривень щомісячно з 01 березня 2021 року.

Вказані вище судові рішення виконувалися відповідачем, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 3 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносяться доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Розмір мінімальної заробітної плати з 01 грудня 2021 року становив 6500,00 гривень, а з 01 жовтня 2022 року становить 6700,00 гривень.

З урахуванням коефіцієнту росту мінімальної заробітної плати, в силу приписів ч. 2. ст. 1208 ЦК України, позивач мав отримувати з 01 грудня 2021 року - 16048,59 гривень (14818,65 х 1,083), а з 01 жовтня 2022 року - 16541,28 гривень (16048,59 х 1,0307)

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" судам роз`яснено, що вимоги про перерахунок щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років.

Таким чином суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо збільшення призначеного судом розміру відшкодування шкоди на коефіцієнт підвищення мінімальної заробітної плати та погоджується з розрахунком позивача, що за період з 01 грудня 2021 року по 01 березня 2023 року йому не нараховано та не сплачено 20912,55 гривень.

Слід зазначити, що відповідачем жодного контррозрахунку розміру відшкодування суду не надано. При цьому доводи відповідача про те, що розмір відшкодування взагалі не підлягає перерахунку, оскільки вперше розмір відшкодування визначено, виходячи з середньої заробітної плати позивача за займаною ним посадою на час завдання шкоди, а тому збільшення розміру мінімальної заробітної плати не є підставою для такого перерахунку, суд сприймає критично. Зокрема, закладена в ч. 2 ст. 1208 ЦК України норма, спрямована на забезпечення реального захисту інтересів потерпілого, в даному випадку позивача, а тому її застосування не залежить від способу обчислення розміру відшкодування шкоди при призначенні такого.

Не заслуговують на увагу і твердження представника відповідача про обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, оскільки застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Саме обраний позивачем спосіб захисту порушеного права буде ефективним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору у всіх судових інстанціях у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також як інваліда ІІ групи.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та виходячи із двох заявлених позовних вимог майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2147,20 гривень (1073,60 х 2).

З огляду на викладене, керуючись. ст.ст. 81, 82, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 20912,55 гривень (двадцять тисяч дев`ятсот дванадцять гривень 55 копійок) відшкодування втраченого заробітку за період з 01 грудня 2021 року по 01 березня 2023 року.

Стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 16541,28 (шістнадцять тисяч п`ятсот сорок одну гривню 28 копійок) гривень відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи 01 березня 2023 року.

Стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь держави судовий збір у розмірі 2147,20 (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок) гривень.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Відповідач: ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", , місцезнаходження: вул. Криворіжсталі, 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50006.

Суддя І.М. Кваша