27.03.2023 Єдиний унікальний номер 205/2294/23
Провадження номер 2/205/1423/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 рік м. Дніпро

Суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Бізяєва Н.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: розірвати шлюб зареєстрований 20 листопада 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції; визначити місце проживання дитини з відповідачем - матір`ю дитини за зареєстрованим місцем проживання.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами приходжу висновку, що вона подана без додержання вимог викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України, що полягає у наступному.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В даній позовній заяві об`єднані дві позовні вимоги, які не підлягають розгляду в одному позовному провадженні: розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з відповідачем - матір`ю дитини, разом з тим, спільність заявлених предметів позову відсутня, позовні вимоги не є однорідними.

Так, у справах про розірвання шлюбу передбачена можливість надання сторонам строку для примирення, та зупинення в зв`язку з цим, провадження у справі, що в свою чергу не передбачено при розгляді справи про визначення місця проживання дитини, оскільки це може призвести до безпідставного затягування розгляду позовних вимог про визначення місця проживання дитини.

Вимоги про визначення місця проживання дитини можуть залишатися невирішеними тривалий час, а вимоги про розірвання шлюбу повинні розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, при розгляді такого спору обов`язковим є залучення органу опіки та піклування і надання ним відповідного висновку, тобто збільшується обсяг учасників процесу, що ускладнює вирішення справи в цілому.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України визначення сторін та інших учасників справи є насамперед обов`язком позивача.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, - обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866 передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

В позовній заяві не зазначено, чи звертався позивач до органу опіки та піклування, чи наявний висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з відповідачем, як і не залучено у якості третьої особи відповідний орган опіки та піклування.

Крім того, згідно положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу особа має право звернутися до суду (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла 10 років. Якщо ж дитині від 10 до 14 років, вона спільно з батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. В свою чергу, дитина, якій виповнилося 14 років та батьки якої проживають окремо, самостійно приймає рішення щодо місця свого проживання.

Згідно ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

При цьому, слід зауважити, що у вимогах позову, позивач просить визначити місце проживання дитини ні з собою, а з відповідачем, яка за таким захистом своїх прав, в разі їх порушення, до суду не звертається та відповідних вимог у даному позові не заявляє.

Крім того, вимоги позову про розірвання шлюбу та вимоги про визначення місця проживання дитини, регулюються різними нормами права і правильність вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу не залежить від правильності позовних вимог про визначення місця проживання дитини.

З зазначеного вище вбачається, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, наслідком чого п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України визначає повернення позовної заяви.

Також, відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать наступні витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, позивачем зазначено у змісті позову, що останнім понесено судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп., однак, до позовної заяви надано квитанцію про сплату судового збору в сумі 1073,60 грн., доказів понесення витрат на зазначену суму - 908,00 грн. та що це за витрати позивачем у позові не зазначається, як і не зазначається, що понесені судові витрати складаються із суми судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Згідно ст. 177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2 ст. 95 ЦПК України).

Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.

Відповідно до Порядку засвідчення копій документів, визначеного пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2020), відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Зазначеним вище способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа. Разом з тим, якщо копія документа охоплює декілька сторінок, позивач має право прошити та пронумерувати його копію та засвідчити належним чином лише останню його сторінку, зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №761/5894/17.

Дані вимоги позивачем дотримані не були, копії документів наданих до позовної заяви, а саме: копія паспорту на ім`я позивача та копія довідки з ідентифікаційного номеру позивача, копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження дитини, копія паспорта на ім`я відповідача та копія довідки про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача - не містять їх належного засвідчення відповідності оригіналу.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Проте, як зазначено вище, до позовної заяви додано також: копія довідки з ідентифікаційного номеру позивача, копія довідки про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача, проте у додатках до позовної заяви вони не значаться як такі, що до неї додаються.

Не містить і посилань позовна заява про наявність оригіналів письмових документів у позивача або іншої особи, копії яких додано до позову.

Суд зауважує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи зазначене, дана позовна заява не може бути прийнята до провадження судом та підлягає залишенню без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку, з дня отримання копії даної ухвали, для усунення зазначених недоліків позову шляхом подання оновленої позовної заяви в якій позивачу слід роз`єднати в окремий позов вимогу про розірвання шлюбу, в якій усунути вказані вище порушення статтей 175, 177 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Також, суд зауважує, що позивач має право, в окремому позовному провадженні, звернутися до відповідного суду з вимогою про визначення місця проживання дитини разом з ним, в разі наявності для цього визначених законом підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - залишити без руху.

Роз`яснити ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки поданої позовної заяви в п`яти денний строк з дня отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Н.О. Бізяєва