Справа № 159/4317/22
Провадження № 2/159/218/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Чалого А.В.,

секретаря судового засідання Конашук М.А.,

за участі представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ковель цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року позивачка звернулася до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.06.2017 відповідачка отримала від неї позику в розмірі 12000 доларів США та зобов`язувалася їх повернути протягом місяця. Факт отримання від позивачки коштів позичальник підтвердила шляхом складення відповідної розписки 19.06.2017. Дана розписка за домовленістю сторін має строк дії до 19.06.2022 року. Незважаючи на взяті на себе зобов`язання по поверненню боргу до дати, зазначеної у борговій розписці, відповідачка боргу не повернула і прострочила виконання боргового зобов`язання. Зміст розписки свідчить про укладення між позивачкою та відповідачкою договору позики, строк виконання зобов`язань за яким закінчився. В позовній заяві позивачка зазначає, що відповідачкою їй повернуто 5500 доларів США: 24.06.2019 - 1000 доларів США; 06.09.2019 - 1000 доларів США; 11.10.2019 - 1000 доларів США; 06.11.2019 - 1000 доларів США; 05.12.2019 - 1000 доларів США; 02.12.2020 - 1000 доларів США; на початку 2022 року - 500 доларів США. На підтвердження даного факту позивачкою написані розписки про одержання зазначених сум. Позивачка зверталася до відповідачки з вимогою повернення коштів, однак, безрезультатно. На телефонні дзвінки відповідачка не відповідає, ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання. Таким чином, відповідачка не виконала зобов`язань по поверненню боргу. Внаслідок істотного порушення відповідачкою умов договору позики від 19.06.2017, позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 19.06.2017 в розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США та судові витрати по справі в сумі 2011 грн 35 коп.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 23.01.2023.

23.01.2023 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідачки.

21.02.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву.

В відзиві відповідачка визнала факт укладення договору позики та свого обов`язку повернення відповідачці основної суми боргу. Зазначила, що частково погасила загальну заборгованість по договору позики. Також зазначила, що нею була надана відповідь на претензію, згідно якої відповідачка пропонувала сплачувати 200 доларів США щомісячно, як розстрочку боргу та пропонувала укласти відповідну угоду, проте позивачка відмовилася отримувати кореспонденцію відповідачки. В відзиві відповідачка просила суд у випадку задоволення позовних вимог допустити розстрочення виконання судового рішення на 10 місяців рівними платежами в розмірі 10 % від стягнутої суми, оскільки її матеріальний стан не дозволяє їй одномоментно повернути кошти в сумі 5 500 доларів США.

Ухвалою суду від 22.02.2023 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 22.03.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 20.04.2023.

17.04.2023 до суду надійшла заява відповідачки про розстрочення виконання рішення суду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві. Просила їх задовольнити. Зазначила, що 22.03.2023 її довірителька, позивачка по справі, отримала від відповідачки кошти в рахунок погашення боргу в розмірі 2 500 доларів США. Не заперечувала щодо розстрочки виконання рішення суду.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що 22.03.2023 повернула частину коштів в розмірі 2 500 грн. Просила суд стягнути з відповідачки в користь позивачки заборгованість в сумі 3 000 доларів США. Також просила суд розстрочити виконання рішення суду рівними частинами в сумі 300 доларів США на 10 місяців.

Представник відповідачки в судовому засіданні просив суд позовні вимоги задовольнити частково та розстрочити виконання рішення суду на 10 місяців.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно розписки від 19.06.2017 ОСОБА_2 отримала, а ОСОБА_4 передала грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, як позику.

Згідно цієї ж розписки, ОСОБА_2 зобов`язувалася повернути позичені кошти по вимозі на протязі місяця. По домовленості сторін ця розписка має строк дії до 19.06.2022.

З розписки від 24.06.2019 вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 1000 доларів США в рахунок повернення боргу.

З розписки від 06.09.2019 вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 1000 доларів США в рахунок повернення боргу.

З розписки від 11.10.2019 вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 1000 доларів США в рахунок повернення боргу.

З розписки від 06.11.2019 вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 1000 доларів США в рахунок повернення боргу.

З розписки від 05.12.2019 вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 1000 доларів США в рахунок повернення боргу.

З розписки від 02.12.2020 вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_2 1000 доларів США в рахунок повернення боргу.

Претензією ОСОБА_2 до ОСОБА_4 від 02.09.2022 доводиться факт вимоги грошових коштів в сумі 5 500 доларів США.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2021 ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, оскільки строк повернення позики ще не настав.

З відповіді на претензію від 02.09.2022 про повернення коштів у сумі 5 500 доларів США вбачається, що ОСОБА_2 визнає наявність заборгованості перед ОСОБА_4 та просить укласти угоду про розстрочку суми боргу.

Як вбачається з розписки від 22.03.2023, ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_4 отримала грошові кошти в розмірі 2 500 грн в рахунок погашення заборгованості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статті 1046, 1049 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей стаття 1047 ЦК України.

Позивачка ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 уклали договір позики шляхом складення боргової розписки від 19.06.2017 в якій наявні підписи сторін.

Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики.

Вищезазначена розписка складена 19.06.2017 повністю підтверджує як факт отримання ОСОБА_2 коштів за договором позики, так і її зобов`язання повернути ці кошти до 19.06.2022.

Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивачка надала оригінал розписки від 19.06.2017.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивачки свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 19.06.2017. Дана обставина не заперечується відповідачкою у справі.

У матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідачка частково виконала свої зобов`язання за вказаним договором позики та частково повернула кошти саме за цим договором позики.

Крім того, під час судового розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 повернула позивачці ОСОБА_4 частину грошових коштів в розмірі 2 500 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки про отримання коштів від 22.03.2023.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики підлягають частковому задоволенню.

Щодо клопотання відповідачки про розстрочення виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ч. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в пункті 10 постанови від 26.12.2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Як на підстави для розстрочення рішення суду ОСОБА_2 посилається на те, що її матеріальний стан не дозволяє їй одномоментно повернути позивачці 3 000 доларів США. У неї відсутні активи (рухоме чи нерухоме майно, депозити і т.п.), за рахунок яких вона б могла швидко сплатити позивачці всю суму боргу. Єдине джерело доходів відповідачки підприємницька діяльність. Загальний розмір доходу за 2022 рік становив 144 470, 00 грн, з яких вона сплачує податки та витрати на утримання нерухомого майна.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 20.02.2023, ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа - підприємець.

З договору оренди нежитлового приміщення від 26.04.2019 вбачається, що ОСОБА_2 орендує приміщення, а саме нежитлову будівлю готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Копією декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця за 2022 рік підтверджується загальна сума доходу за звітний (податковий) період в розмірі 144470, 00 грн.

Доказів належності відповідачу на праві власності іншого майна чи отримання інших доходів матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно доводи представника відповідача заслуговують на увагу. Відповідачка намагається виплатити кредитні кошти, має намір це робити в подальшому, заперечень проти заяви позивачем до суду подано не було, тому суд вважає, що існують обставини які істотно можуть ускладнити виконання рішення суду.

Розстрочка виконання рішення суду надасть можливість стягувачу у нетривалий проміжок часу одержати виконання від боржника рішення суду без ускладнень, які можуть виникнути у разі погіршення фінансового становища боржника, що в свою чергу може призвести до ускладнення виконання рішення або ж до неможливості його виконання.

Відповідно до ч.5 ст.435ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги середньо - статистичні показники тривалості виконавчого провадження з виконання рішень суду, суд вважає, що розстрочення виконання судового рішення в межах строків, визначених ч.5 ст. 435 ЦПК України, тобто на 10 місяців, сприятиме дотриманню справедливого балансу між інтересами сторін, а тому клопотання ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, тому за положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 1097, 10 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 80, 81, 89, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 19.06.2017 в розмірі 3000 (три тисячі) доларів США.

В іншій частині вимог відмовити

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1097 (одна тисяча дев`яносто сім) гривень 10 коп.

Розстрочити виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США, терміном на 10 (десять) місяців шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 300 (триста) доларів США, починаючи з п`ятого дня після набрання рішенням законної сили.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Представник відповідача: Богачук Ярослав Олександрович, 43025, м. Луцьк, вул. Кривий Вал, 34, офіс 308.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.04.2023.

Головуючий:А. В. ЧАЛИЙ