КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року

справа № 755/5197/22

провадження № 22-ц/824/4044/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариства «Альфа-Банк»

розглянувши в порядку письмового провадження м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року, постановлене під головуванням судді Галагана В.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про зарахування безпідставно отриманих коштів в рахунок основного зобов`язання та зменшення зобов`язання по кредитній угоді в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»

В С Т А Н О В И В :

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом до АТ «Альфа-Банк», в якому просив зобов`язати банк зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 631110264 від 11.02.2019 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», 30 966,00 грн, списаних за розрахунково-касове обслуговування, та зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зарахувати на картковий рахунок позивача 9 691,14 грн, списаних за страхові платежі та комісії.

Вимоги мотивовані тим, що 11.02.2019 року між позивачем та АТ «Альфа-Банк» підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» та Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, позивачу було відкрито Банком поточний рахунок. 16.06.2022 року позивачем була отримана виписка по руху коштів по картці, з якої стало відомо, що відповідач без погодження з позивачем списує з карткового рахунку комісію за розрахунково-касове обслуговування основної картки, а також страхові платежі, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ураховуючи відсутність в умовах Договору нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування, а також не встановлено умови страхування, його вид та розмір сплати страхового внеску, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що банком проводилось списання за розрахунково-касове обслуговування та страхові платежі, сплата яких не передбачена анкетою-заявою та офертою. В паспорті споживчого кредиту позивач не надавав згоду на страхування, однак банк, всупереч бажанню споживача, здійснював списання страхових платежів із рахунку позивача. Паспорт споживчого кредиту та Анкета-заява не містять інформації щодо обслуговування кредиту страхування. Вказує, що договір про банківське обслуговування не є елементом кредитного договору приєднання та не може розцінюватись як кредитний договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач погодився на укладення кредитного договору на визначених і погоджених сторонами умовах. А також із того, що станом на час укладення кредитного договору від 11 лютого 2019 року Закону України «Про споживче кредитування передбачено право Банку встановлювати процентну ставку на комісійну винагороду за надані послуги та визначати загальні витрати за споживчим кредитом, включаючи комісії та інші обов`язкові платежі.

Однак повністю погодитись із висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 11 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка»), відповідно до умов якого банк відкрив рахунок № НОМЕР_1 у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку MC DEBIT WORLD строком дії на три роки з моменту її випуску, з лімітом кредитної лінії 200 000,00 грн та процентною ставкою 26% річних (а.с. 14-15).

У матеріалах справи міститься Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», підписана ОСОБА_1 і датована 11 лютого 2019 року (а.с. 14, 42, 43, 58).

Відповідачем долучено до матеріалів справи Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 (а.с. 58 зв.).

Згідно п. 2 Заяви про прийняття пропозиції укласти договір страхування від 11.02.2019 року, страховий тариф за добровільне страхування здоров`я на випадок хвороби складає 0,71% в місяць. За добровільне страхування від нещасних випадків страховий тариф складає 0,28%. Відповідно до п. 5 - страховий платіж за будь-який та кожен період складає 25,00 грн. Пунктом 6.1 Договору передбачено, якщо жодна із сторін не виявить бажання розірвати даний Договір, то Договір страхування вважається продовженим на той самий строк на тих самих умовах (а.с.58).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зазначена у частині другій статті 9 Закону № 1734-VIII, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим ЦК України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування. Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки. Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; 7) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності). Споживач має бути письмово проінформований про те, що вартість послуг третіх осіб установлюється виключно такими особами, відповідно кредитодавець не здійснює інформування про розмір відповідних витрат та/або їх зміну протягом строку дії договору про споживчий кредит і не включає їх до розрахунку реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача; 8) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 9) попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 10) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 11) порядок дострокового повернення кредиту; 12) у разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку - відомості про те, що від споживача може вимагатися повне повернення суми кредиту в будь-який час, строк попередження про таку вимогу (частина третя статті 9 Закону № 1734-VIII).

Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до Закону № 1734-VIII, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 1734-VIII.

Звертаючись із позовом позивач просив зарахувати безпідставно набуті кошти в рахунок основного зобов`язання по кредитній угоді, однак вимог щодо визнання недійсним чи нікчемним умов договору заявлено не було.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи презумпцію правочину, а саме кредитну угоду, укладену між сторонами, умови якої у встановленому законом порядку недійсними не визнані, відтак підстави для зарахування коштів, які на думку позивача, є безпідставно набутими, відсутні.

Так, згідно Виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01.07.2019 року по 16.06.2022 року, поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становить 31 284,41 грн., з урахуванням щомісячного списання комісії за розрахунково-касове обслуговування основної картки та за страхові платежі (а.с. 11-13).

Разом із тим, банком вимоги про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 пред`явлено не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з підстав викладених вище.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому відповідно до положень ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частині рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді