Провадження №2/367/2086/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

02 березня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Линника В.Я.,

з участю секретаря Балинської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 09.04.2021 між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір №21040902 про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів. Відповідно до умов договору, а саме п.1.1. цього договору виконавець зобов`язується у строки, встановлені цим договором, за завданням замовника виконати комплекс робіт із виготовлення та встановлення в приміщенні замовника меблів. Загальна вартість робіт становила 153000 грн., яка згідно договору, повинна оплачуватися трьома частинами. Термін виконання робіт був погоджений з 24.05.2021 р. по 04.06.2021 р. Вказує, що вона виконала свої зобов`язання за договором, передала відповідачці першу частину оплати робіт в розмірі 108420 грн., проте відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, роботи за договором не розпочаті, у зв`язку з чим просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 збитки в розмірі 114816,78 гривень, які складаються з суми заборгованості в розмірі 108420,00 грн., суми неустойки в розмірі 6396,78 грн., та моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн.

В подальшому, після закінчення підготовчого судового засідання, позивачкою було подано заяви про збільшення позовних вимог, однак, зважаючи на норми п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, де зазначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку про відмову в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог та повернення її заявнику.

Відповідачкою подано до суду відзив, в якому вона зазначила, що між нею та позивачкою дійсно був укладений договір №21040902 за яким, позивачка передала їй авансову оплату у розмірі 108420,00 грн., але перешкодою виконати роботу за договором стала карантинна ситуація в країні та світі, перебої з постачанням матеріалів та суттєві здороження матеріалів. Вказувала, що 23.08.2021 р., коли їй стало відомо про відмову позивачки від договору, вона повернула позивачці суму у розмірі 26810,00 грн. Однак, вважає, що оскільки позивачка не відмовилась від укладеного договору, то відсутній юридичний факт, який міг би призводити до виникнення права на відшкодування збитків.

Також, зазначила, що відсутні підстави і для стягнення моральної шкоди через відсутність завданої позивачці самої шкоди. У зв`язку з чим, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення повісток поштовими засобами зв`язку та публікацією оголошень на сайті Судова влада України, причини неявки суду не повідомляла, а тому, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 09.04.2021 р. між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір №21040902 про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів (а.с.3-6).

Відповідно до п.1.1 вище зазначеного договору виконавець зобов`язується у строки, встановлені цим договором, за завданням замовника виконати комплекс робіт із виготовлення та встановлення в приміщенні замовника меблів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані роботи.

За умовами вказаного договору термін виконання робіт сторони погодили з 24.05.2021 р. по 04.06.2021 р.

Пунктом 4.1 договору, встановлено що загальна вартість робіт становить 153000,00 грн.

Згідно з п. 4.2 договору сторони погодили, що робота виконавця сплачується частинами: І 108420,00 грн в момент укладання договору; ІІ 30000 грн. в день доставки готових виробів та матеріалів, ІІІ 14580,00 грн. після завершення всіх робіт.

Встановлено, що на виконання даного пункту договору позивачка передала 09.04.2021 р. відповідачці першу частину оплати робіт за договором в розмірі 108420,00 грн., про що свідчить розписка відповідачки від 09.04.2021 р. (а.с.7).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 6, 11, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 852 ЦК України передбачено, що якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За нормами статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Як вбачається із п. 5.2.2 договору від 09.04.2021 р. №21040902 замовник у випадку систематичного порушення виконавцем обов`язків, зазначених у п. 2.2 договору, може в односторонньому порядку розірвати договір. В той же час, п. 2.2.3 цього договору передбачає обов`язок відповідачки дотримуватись зазначених термінів виконання договору.

Суд дійшов висновку, що договір від 09.04.2021 р №21040902 про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів. розірвано позивачкою в односторонньому порядку, про що свідчить пояснення відповідачки, надані у відзиві, де нею зазначається, що після того які їй стало відомо про відмову від договору, вона перерахувала на користь позивачки частину суми, сплаченої як аванс, згідно цього договору.

Суд розцінює такі конклюдентні дії відповідачки, як визнання того факту, що позивачка розірвала в односторонньому порядку договір 23.08.2021 р., тобто в день повернення відповідачкою частини отриманих за договором коштів.

Враховуючи, що відповідачка не приступила своєчасно до виконання зобов`язань за договором, а позивачка в односторонньому порядку розірвала договір (що передбачено п. 5.2.2 договору), ФОП ОСОБА_2 зобов`язана повернути отримані нею кошти за вказаним вище договором. Зважаючи на те, що нею частково повернуто 26810,00 грн., поверненню підлягає решта суми, а саме 81610,00 грн.

Суд не приймає до уваги посилання відповідачки на те, що договір, укладений між сторонами, повинно бути розірвано в письмовому вигляді, оскільки умови договору, не передбачають спосіб і форму в односторонньому порядку розірвання такого договору, тому розірвання договору не повинно бути обов`язково у письмовому виді, а в той же час, дії сторін вказують на те, що такий договір розірвано позивачем в односторонньому порядку, як те передбачено п.5.2.2 договору. Решта заперечень відповідачки спростовується зазначеними вище нормами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Як зазначено в п. 6.3 договору від 09.04.2021 №21040902, у разі порушення виконавцем остаточного терміну виконання робіт більше ніж на 2 дні з причин, не вказаних у пункті 3.3 договору, виконавець повертає замовнику грошові кошти у розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день затримки.

Однак, суд не вважає, що дана норма договору врегульовує санкції у вигляді пені або штрафу, тому що нею врегульовано лише порядок повернення сплачених позивачем коштів. Оскільки судом стягується на користь позивачки не повернута сума грошових коштів, то дана норма договору не підлягає застосуванню.

В той же час, договором не передбачено іншої відповідальності у виді сплати пені або штрафу за невиконання відповідачем обов`язків по договору. Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення суми неустойки у розмірі 6396,78 грн.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження, оскільки, позивачка сплатила ФОП ОСОБА_2 грошову суму у великому розмірі з метою отримання меблів у своє житло, а відповідачка. своїх зобов`язань за договором не виконала, що призвело до негативних явищ, пов`язаних з тривалим неотриманням меблів для свого дому,тому, з відповідачки слід стягнути кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000,00 грн.

Оскільки позивачку, в силу ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1073,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 549, 610, 611, 865, 872, 1167 ЦК України, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити позов частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачені нею грошові кошти по договору № 21040902 про виконання робіт з розробки проекту, виготовлення та встановлення меблів від 09.04.2021 р. у розмірі 81610,00 грн. (вісімдесят одну тисячу шістсот десять гривень 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 7000 грн. (сім тисяч гривень 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні 60 коп.).

Повний текст рішення буде складено до 13.03.2023 р.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: В.Я. Линник