провадження № 22-ц/824/3862/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договором банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідачів кошти за договором № 18279-45.2 на відкриття та обслуговування поточного банківського рахунку фізичної особи (резидента України) в іноземній валюті в сумі 972 000 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 травня 2008 року ОСОБА_1 уклав з АБ «Київська Русь» договір № 18279-45.2 на відкриття та обслуговування поточного банківського рахунку фізичної особи (резидента України) в іноземній валюті. Згідно виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 в ПАТ «Банк «Київська Русь» № НОМЕР_1 за 25 травня 2015 року залишок коштів становить 972 000 доларів США, що також підтверджується довідкою про стан рахунку № 4319/29 від 27 травня 2018 року. 19 березня 2015 року НБУ було прийнято постанову № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» на підставі якої в банку було введено тимчасову адміністрацію та в подальшому розпочато процедуру ліквідації банку за Постановою НБУ № 460 від 16 липня 2015 року. 19 березня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно. В подальшому, 15 червня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 116 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації до 19 липня 2015 року та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. до 19 липня 2015 року включно. 16 липня 2015 року Правління НБУ прийняло постанову № 460 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. 26 червня 2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/22323/15 було визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь». 12 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 826/22323/15 було зупинено дію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 826/22323/15 до закінчення її перегляду в касаційному порядку. 10 листопада 2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 826/22323/15 задоволено частково касаційну скаргу ФГВФО та НБУ, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 липня 2016 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року скасовано у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача надати можливість ПАТ «Банк Київська Русь» протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації та закрити провадження у справі у цій частині вимог. В іншій частині постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 залишено без змін. Таким чином, у зв`язку з тим, що рішенням суду було визнано протиправними та скасовано постанову Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та постанову Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь» Банк функціонує в якості діючої банківської установи. Оскільки підстав для застосування обмежень в отриманні коштів, встановлених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» немає, то кошти по договору підлягають поверненню.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року у задоволенніпозову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, викладені у позовній заяві та вказує на те, що неповернення банківського вкладу порушує положення ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції з прав людини, підписаного та ратифікованого Україною. Також, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі №6-14цс14, ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», позивач вказує про те, що суд може ухвалити рішення про стягнення коштів саме в іноземній валюті. Позивач також зазначає, що на сьогодні банківська ліцензія ПАТ «Банк «Київська Русь» не є відкликаною і процедура ліквідації жодним органом не оголошена. При цьому, відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку-боржника може мати своїм наслідком закінчення виконавчого провадження, а не відстрочення виконання судового рішення, а, отже, відсутні підстави для відстрочення виконання судового рішення до повернення ПАТ «Банк «Київська Русь» банківської ліцензії на право здійснення банківських операцій. Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 липня 2015 року №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та від 23 червня 2016 року №1085, прийняті на підставі скасованих у судовому порядку постанов Правління НБУ від 19 березня 2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», також не створюють правових наслідків.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказує про те, що позивачу відомо про те, що ПАТ «Банк «Київська Русь» є неплатоспроможним, а, отже, не функціонує, як звичайна платоспроможна банківська установа, відтак, на неплатоспроможний банк поширюються положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідач вказує про те, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкова І.О. повідомляла ОСОБА_1 листом за вих. № 1878/12 від 08 жовтня 2019 року, що його кредиторська вимога до ПАТ «Банк «Київська Русь» зареєстрована банком 21 серпня 2015 року за вх. № 16541. Кредиторські вимоги були визнані в сумі 33 296 786 грн. 39 коп. та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь» та віднесені до 4 (четвертої) черги погашення, відповідно до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Окрім того, в період роботи тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_1 отримав 02 липня 2015 року гарантовану суму в розмірі 200 000 грн. Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі №910/23398/16 відповідач зазначає, що враховуючи те, що у ПАТ «Банк «Київська Русь» було розпочато процедуру ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Станом на сьогоднішній день рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно початку процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення від Фонду Уповноваженої особи на ліквідацію банку - є законними та чинними, а процедура ліквідації здійснюється безпосередньо Фондом. Відповідач зазначає, що правовідносини, що склались між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь», який перебуває в процедурі ліквідації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб регулюються виключно Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що є спеціальним у цих правовідносинах, а не Законом України «Про захист прав споживачів». При цьому, обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Окрім того, відповідач вважає, що позивачем не вірно обрано механізм захисту своїх прав, оскільки він не є ефективним, так як в результаті розгляду справи його права не будуть відновлені.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та АБ «Київська Русь» з іншої сторони було укладено договір № 18279-45.2 на відкриття та обслуговування поточного банківського рахунку фізичної особи (резидента України) в іноземній валюті.

Згідно з п. 1.1 даного договору банк в порядку, встановленому чинним законодавством України, відкриває ОСОБА_1 поточний рахунок в іноземній валюті (долари США) НОМЕР_1 та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, а ОСОБА_1 зобов`язується оплатити послуги банку в розмірі, встановленому Тарифами на операції та послуги, що є додатком до цього договору.

Відповідно до довідки № 4319/29 від 27 травня 2018 року про стан рахунку, виданої уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 , залишок коштів на якому становить 972 тис. доларів США, що підтверджується також випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 за 25 травня 2015 року.

19 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 61 від 19 березня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно із яким з 20 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14/15 від 20 травня 2015 було затверджено план врегулювання неплатоспроможного ПАТ «Банк «Київська Русь». 15 червня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 116 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації Банку до 19 липня 2015 року та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» - Волкова О.Ю. до 19 липня 2015 року включно.

Постановою Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 460 було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Київська Русь».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» розпочато процедуру ліквідації.

26 червня 2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/22323/15 було визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь».

10 листопада 2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 826/22323/15 задоволено частково касаційну скаргу ФГВФО та НБУ, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 липня 2016 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року скасовано у частині позовних вимог про зобов`язання відповідача надати можливість ПАТ «Банк Київська Русь» протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведення заходів з його ліквідації та закрити провадження у справі у цій частині вимог. В решті постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 залишено без змін

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обрано механізм захисту своїх прав, оскільки він не є ефективним, так як в результаті розгляду справи його права не будуть відновлені.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Положеннями статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження ФГВФО, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктами 2, 6, 8, 15, 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону. Ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; Неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність». Система гарантування вкладів фізичних осіб - сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб`єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники. Тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої цієї статті під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом вже було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» на підставі не скасованого рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» і призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Відповідно до частин першої, четвертої статті 39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов`язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду. Після затвердження плану врегулювання тимчасова адміністрація та/або ліквідація банку здійснюються на підставі і на виконання плану врегулювання. Виконавча дирекція Фонду у будь-який час має право вносити зміни та доповнення до плану врегулювання. Виконавча дирекція Фонду зобов`язана внести зміни до плану врегулювання в частині зміни способу виведення неплатоспроможного банку з ринку, якщо реалізація обраного способу виведення банку з ринку виявилася неможливою протягом строків, визначених планом врегулювання.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом. Національний банк України зобов`язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п`яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення. Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Частиною п`ятою статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Пунктами 1-3 частини другої та абзацом першим частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», якою врегульовано наслідки початку процедури ліквідації банку, визначено, що з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості, зокрема до четвертої черги віднесені грошові вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Таким чином, встановивши, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом вже було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» на підставі не скасованого рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» і призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, так як після початку процедури ліквідації банку стягнення коштів в будь-який інший спосіб, ніж це визначено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є неможливим.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 757/2216/15-ц, від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, а також в постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 501/3097/16-ц, в яких зазначено, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, приписи Закону про гарантування вкладів є спеціальними відносно приписів інших нормативних актів, що регулюють відповідні правовідносини. Після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов`язаннями за договорами банківського вкладу.

Доводи позивача про те, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 826/22323/15, залишеною в цій частині без змін постановою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року, визнано протиправними та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та постанову Правління Національного банку України від 16 липня 2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», не заслуговують на увагу, так як рішення Фонду від 19 березня 2015 року № 61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» та від 17 липня 2015 року № 138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» і призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» є чинними, ліквідаційна процедура банку відбувається. Рішення Фонду щодо введення тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації у ПАТ «Банк «Київська Русь» прийняті не лише на підставі рішень Національного банку України, а і в силу приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі і на виконання плану врегулювання.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 501/3097/16-ц.

Посилання позивача на те, що встановлені Державою обмеження на отримання належних йому коштів є непропорційним втручанням в його право на мирне володіння майном та, відповідно, порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання є законним і не було свавільним (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» [ВП], N 31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.o. проти Чеської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09 листопада 1999 року). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії», [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-I).

В контексті зазначеної практики ЄСПЛ апеляційний суд вважає, що аргументи заявника щодо порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції є необґрунтованими, зважаючи на мету Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та передбачені ним обмеження, оскільки законом прямо визначено перелік дій та процедур, які застосовуються до банку, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації. При цьому діями відповідача позивач не позбавлений свого майна, а його вимоги мають бути задоволені в порядку черговості, визначеній статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Подібні правові висновки щодо відсутності порушень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та необхідності застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 листопада 2022 року у справі № 826/8161/18.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 17 березня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.