№ провадження 2/646/835/2023
Справа № 646/831/23
У Х В А Л А

за результатами розгляду заяви про забезпечення позову

14 березня 2023 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі судді Демченко І.М., розглянувши заяву представника позивача ФОП ОСОБА_1 - адвоката Білоконь ( Феоклістової) Олени Юріївни про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 , яка на підставі договору про надання правової допомоги № 08/10 від 16.01.2023 діє в інтересах ФОП ОСОБА_1 , звернулася до Червнозаводського районного суду м.Харкова з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежитлову будівлю літ «Х-1», загальною площею 294,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на підставі договору купівлі-продажу від 01 червня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жидєльовою А.Ю., належить ОСОБА_3 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що упровадженні Червонозаводського районного суду м Харкова знаходиться цивільна справа №646/831/23 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про переведення прав та обов`язків покупця за договором купівлі-продажу та визнання права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю літ «Х-1», загальною площею 294,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою позовних вимог є порушення переважного права позивача, як наймача, належно виконуючого обов`язки за договором оренди, на придбання вищевказаного майна.

Посилаючись на те, що нинішній власник спірної частини нежитлової будівлі ОСОБА_3 , отримавши копію позову, зможе продати або інакше відчужити спірне майно, що утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення по справі у випадку задоволення позовних вимог, позивач просить суд накласти арешт на цю частину спірного майна.

Статтею 150 ЦПК України передбачено вичерпний перелік видів забезпечення позову.

За положеннями п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

На підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 259316139 від 01.06.2021 встановлено, що нежитлова будівля літ «Х-1», загальною площею 294,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями статей 319 та 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9 зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в цивільному процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Враховуючи, що спірне нерухоме майно, переважне право на придбання якого мав, на його думку, позивач, відчужено на користь ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , а позивач обрав належним способом захисту своїх порушених прав - переведення на наймача орендаря прав та обов`язків покупця, - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті (шляхом накладення арешту на майно) може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Суд зазначає, що у разі, якщо до закінчення розгляду справи та вирішення спору по суті, відповідачем буде здійснено дії, направлені на вчинення правочину щодо розпорядження спірним майном, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тому в даному випадку застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, оцінивши припущення заявника про можливість відчудження відповідачем спірного майна, у аспекті необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу, та приймаюч до уваги, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській чи іншій діяльності інших учасників правовідносин, дійшов висновку про необхідність вжиття найменш обтяжливого способу забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження спірного нерухомого майна.

Захід забезпечення позову про накладення арешту на майно шляхом заборони відчуження не є тотожним з позовною вимогою про переведення прав та обов`язків покупця та визнання права власності на спірне майно, оскільки в даному випадку до вирішення спору по суті лише обмежується право розпорядження спірним майном з метою надання можливості позивачу захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження, без нових звернень до суду.

Суд зазначає, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Представник позивача просить застосувати вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно, що є власністю відповідача.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача.

Суд зауважує, що, враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою, на думку суду, може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

На підставі викладеного, суд, приймаючи до уваги вартість об`єкта нерухомості, дійшов висновку, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди відповідачеві, оскільки заборона відчуження майна тимчасово перешкоджає вчиняти дії щодо його відчуження. При цьому, майно залишається у повному володінні та користуванні власника такого майна, та у разі відмови у позові заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, та врахувавши, що вказаний спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову у вказаний вище спосіб.

Крім того, вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення суд виходить з того, що на час вирішення клопотання про забезпечення позову відсутні будь-які відомості існування визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України обставин, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення та приймає до уваги, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом на депозитний рахунок суду внесена грошова сума, яку відповідає вартості спірного майна.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача - адвоката Білоконь (Феоклістової) Олени Юріївни про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлову будівлю літ «Х-1», загальною площею 294,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , - шляхом заборони відчуження.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали одночасно з направленням заявнику, його представнику направити до державній виконавчій службі для негайного виконання та особам, які беруть участь у справі.

Роз`яснити, що у відповідності до положень ч.4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Стягувач: ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 , засоби зв`язку НОМЕР_3 .

Боржник: ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 , засоби зв`язку НОМЕР_4 .

Суддя Червонозаводського районного суду

м.Харкова І.М.Демченко