Справа № 128/1812/22
РІШЕННЯ

Іменем України

15.03.2023 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Васильєвої Т.Ю.,

секретар Кострюкова Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 вересня 2015 року близько 22 год 00 хв. в АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на ґрунті неприязних відносин, діючи спільно та маючи спільний умисел на завдання йому тілесних ушкоджень, протягом тривалого часу нанесли йому множинні удари руками та ногами в область голови та тулубу, чим завдали йому тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, а саме: закриту черепно-мозкову травму переломи кісток основи черепа (основної кістки та градчастої кістки зліва), перелом кісток лицьового черепа (суглобових відростків нижньої щелепи з обох сторін з вивихам головки відростку зліва, передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, верхньої стінки лівої гайморової пазухи, кісток носа), струс головного мозку, гематоми в ділянці лівого ока та правої вушної раковини, рана слизової оболонки нижньої губи, множинні гематоми та садна обличчя та голови.

Вищевказані обставини підтверджуються протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 29.09.2015, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 22851 від 29.09.2015, висновком КТ від 29.09.2015, протоколом допиту ОСОБА_1 від 5.10.2015, протоколом допиту ОСОБА_2 від 21.02.2016, протоколом допиту ОСОБА_3 від 29.02.2016, висновком судово-медичної експертизи № 1524/15 від 18.01.2016.

Зазначає, що внаслідок вчинення відповідачами вказаних дій було розпочато кримінальне провадження № 0001451. За результатами досудового розслідування було складено обвинувальний акт, який було передано на розгляд до суду. Під час розгляду вказаного кримінального провадження судом позивачем до відповідачів було пред`явлено цивільний позов в рамках кримінальної справи № 128/1569/16-к по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18 травня 2021 року у справі № 128/1569/16-к кримінальне провадження відносно відповідачів було закрито, а їх було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 2 серпня 2021 року було змінено ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18 травня 2021 року шляхом доповнення резолютивної частини вказівкою про залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_1 .

В результаті вищевказаних протиправних дій відповідачів позивачу було завдано майнової та моральної шкоди. Майнова шкода полягає у втраті майна та в витратах, які позивач поніс на своє лікування. Так, після завдання відповідачами позивачу тілесних ушкоджень його було госпіталізовано в МКЛ ШМД, де він перебував на лікуванні з 28.09.2015 по 16.10.2015. В подальшому позивач проходив амбулаторне лікування. Під час лікування він витрачав кошти на придбання ліків, проходження аналізів, оглядів та консультацій у лікарів. На лікування позивач затратив кошти на загальну суму 7 450, 85 грн, що підтверджується квитанціями, фіскальними та товарними чеками. Таким чином, розмір завданої майнової шкоди складає 7 450, 85 грн.

Позивач вказує, що моральна шкода полягає у фізичному болі і стражданнях, завданих позивачу ушкодженням здоров`я, та в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів. Так, позивач переніс страшний фізичний біль і страждання. Зокрема, відповідачі цинічно били та знущались над ним близько 40 хвилин підряд. Відповідачі неодноразово наносили позивачу численні удари ногами та руками в голову та по тілу. В подальшому відповідачі стрибали ногами йому на голову. Крім цього, відповідачі волокли позивача за капюшон до дороги з метою кинути під машину. Все це супроводжувалось образами та погрозами його вбити. Позивач декілька разів намагався вирватись та втекти від відповідачів, але вони його наздоганяли, збивали з ніг та били ще з більшою силою. В результаті завданих відповідачами ударів позивачу було понівечено всю голову та обличчя, завдано пошкоджень тілу. Позивач отримав декілька переломів різного ступеню тяжкості.

Зазначає, що наразі його здоров`я від отриманих травм не відновилось. Також в позивача погіршився зір. Нижня щелепа повністю не закривається, оскільки відсутній лівий суглоб, а з правої сторони зламаний суглобовий відросток. На даний час позивач має великі труднощі під час приймання їжі, що для нього супроводжується постійними болями та дискомфортом. Крім цього, в позивача порушено мовлення. Для відновлення щелепи потребуються неодноразові важкі операції, які дорого коштують та проводяться лише окремими спеціалістами.

Крім цього, він відчуває душевні страждання з приводу протиправних дій відповідачів, під час побиття він пережив стрес, тривалий час не міг прийти в себе та дуже переживав з приводу отриманих травм. Внаслідок вказаних подій позивач був вимушений покинути своє місце проживання, натомість, відповідачі під час досудового розслідування та судового розгляду не вживали будь-яких дій з метою відшкодування позивачу завданої шкоди. З врахуванням глибини фізичних та душевних страждань, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір завданої відповідачами позивачу моральної шкоди становить 600 000 грн.

За таких обставин, посилаючись на відповідні норми законодавства, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 7 450, 85 гривень на відшкодування майнової шкоди та 600 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. А також стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати на професійну правничу допомогу (а.с. 1 4).

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження (а. с. 49).

Відповідачі своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористалися.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22.11.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 78).

В судове засідання з розгляду справи по суті сторони не з`явилися.

Представник позивача, адвокат Гурба М.В. попередньо подав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. В частині стягнення з нього матеріальної шкоди не заперечує проти задоволення позову лише в розмірі, які доводяться матеріалами справи. В частині стягнення моральної шкоди не заперечує проти стягнення з нього 10 000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився будучи належним чином повідомленим судом про дату, час та місце розгляду справи, за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Заяв про розгляд справи без її участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 повідомив про причини неявки в судове засідання, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, підстави для заочного розгляду справи відсутні.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи на підставі наявних в справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

Відповідно до копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 29.09.2015, ОСОБА_5 подала заяву про те, що 28.09.2015 близько 22:00 год в АДРЕСА_1 невідомі особи спричинили тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно копії виписки № 22851 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 від 09.09.2015, позивачу було встановлено діагноз: ЗЧМТ (закрита черепно-мозкова травма), струс головного мозку. Численні гематоми обличчя. Перелом челюсті (щелепи, кісток носу). Забій поперекового відділу хребта (а.с. 7).

Відповідно до копії виписки № 10590 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого нейрохірургічного відділення Вінницької МКЛ ШМД, ОСОБА_1 , перебував на стаціонарі з 28.09.2015 по 16.10.2015, повний діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Перелом суглобових відростків нижньої щелепи зі змішенням. Перелом кістки носу. Перелом передньої та латеральної стінки правої гайморової пазухи, переломи верхньої стінки лівої гайморової пазухи. Лівобічна пара орбітальна гематома. Контузія лівого ока. Посттравматичний перихондрит правої вушної мушлі (а.с. 8).

Згідно копії висновків комп`ютерної томографії ОСОБА_1 від 29.09.2015 та 04.04.2018, позивач був обстежений СКТ головного мозку та лицьового скелета, зазначено про виявлення ушкоджень та переломів (а.с. 9, 10).

Згідно копії медичної карти стаціонарного хворого № 10590/1008, ОСОБА_1 було госпіталізовано до МКЛ ШМД 28.09.2015, виписано 16.10.2015, діагноз основний: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Супутній діагноз: перелом суглобових відростків нижньої щелепи зі зміщенням. Перелом кістки носу. Перелом передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, перелом верхньої стінки лівої гайморової пазухи. Лівобічна параорбітальна гематома. Контузія лівого ока. Посттравматичний перихондрит правої вушної мушлі, призначено відповідне лікування (а.с. 11 14).

Відповідно до копій протоколів допиту потерпілого ОСОБА_1 від 05.10.2015, підозрюваного ОСОБА_2 від 05.10.2015, підозрюваного ОСОБА_3 від 29.02.2016, в межах кримінального провадження було допитано сторін у справі з приводу обставин нанесення позивачу тілесних ушкоджень, в тому числі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 15 20).

Згідно копії висновку експерта № 1524/15 Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи, у ОСОБА_1 були виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма переломи кісток основи черепа (основної кістки та градчатої кістки зліва), переломи кісток лицьового черепа (суглобових відростків нижньої щелепи з обох сторін з вивихом головки відростку зліва, передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, верхньої стінки лівої гайморової пазухи, кісток носа), струс головного мозку, гематоми в ділянці лівого ока та правої вушної раковини, рана слизової оболонки нижньої губи, множинні гематоми та садна обличчя та голови. Вказані вище тілесні ушкодження у ОСОБА_1 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), за ступенем тяжкості належать: - переломи кісток основи черепа (основної кістки та градчатої кістки зліва) до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя в момент заподіяння (п. 2.1.3 «б» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.); - перелом кісток лицьового черепу (суглобових відростків нижньої щелепи з обох сторін з вивихом головки відростку зліва, передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, верхньої стінки лівої гайморової пазухи), - кожен з них належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером тягнуть тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п. 2.2.1 «в» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 р.); - струс головного мозку, перелом кісток носа, гематоми в ділянці лівого ока та правої вушної раковини, рана слизової оболонки нижньої губи, множинні гематоми та садна обличчя та голови до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я (п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 р.). Дані тілесні ушкодження у ОСОБА_1 виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) по давності утворення відповідають строку, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизи 28.09.2015; їх характер і локалізація свідчать про множинні травматичні дії в різні ділянки голови тупим твердим предметом (предметами), групові чи індивідуальні властивості якого (яких) не відображені в описі властивостей ушкоджень, що за механізмом утворення не суперечить обставинам, вказаним у матеріалах кримінального провадження, тобто могли утворитись від ударів кулаками та ногами (а.с. 21 23).

Відповідно до копії витягу з кримінального провадження № 0001451, 29.09.2015 за заявою ОСОБА_8 було внесено відомості до ЄРДР про те, що 28.09.2015 близько 22:00 год в смт Вороновиця біля ресторану «Россоха» по вул. Маяковського невідомі особи спричинили тілесні ушкодження її чоловікові ОСОБА_1 (а.с. 24).

Згідно копії обвинувального акта у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України, внесеному до ЄРДР за № 0001451 від 29.09.2015, досудовим розслідуванням було встановлено, що 28.09.2015 року, близько 22 год. 00 хв, ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_3 знаходились неподалік будинку АДРЕСА_1 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень на підставі раптово виниклих неприязних відносин, під час розмови з ОСОБА_1 нанесли останньому різні тілесні ушкодження, таким чином ОСОБА_9 та ОСОБА_2 завдали ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я, при цьому ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, перелому кісток носа, гематоми в ділянці лівого ока та правої вушної раковини, рани слизової оболонки нижньої губи, множинних гематом, саден обличчя і голови, а ОСОБА_3 завдав ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої тяжкості, оскільки за своїм характером тягнуть тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я, а саме завдав тілесних ушкоджень у вигляді перелому кісток лицьового черепа (суглобових відростків нижньої щелепи з обох сторін з вивихом головки відростку зліва, передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, верхньої стінки лівої гайморової пазухи). Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_2 були кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя та не потягло за собою наслідків, передбачених в статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (а.с. 25 27).

Позивачем ОСОБА_1 11.05.2016 до Вінницького районного суду Вінницької області було пред`явлено позовну заяву до ОСОБА_9 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди у кримінальному провадженні № 0001451 (а.с. 28).

Згідно копії ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2021 у справі № 128/1569/16-к, було задоволено клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за №0001451 відносно ОСОБА_3 по обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та ОСОБА_2 по обвинуваченню у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, було закрито зі звільненням від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 29 31).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02.08.2021, у справі № 128/1569/16-к, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2021 змінено. Доповнено резолютивну частину вказівкою про залишення без розгляду цивільного позову ОСОБА_1 (а.с. 32 34).

Відповідно до копій квитанцій та товарних чеків, в період з 29.09.2015 по 20.10.2015 були придбані медичні препарати та допоміжні засоби, 21.09.2016 ОСОБА_1 була надана консультація щелепно-лицьового хірурга вартістю 400 грн (а.с. 35 40).

На наданих суду копіях фотознімків зображено чоловіка з явними ознаками побиття на обличчі та ушкоджень рук (а.с. 40 42).

Оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступними нормами.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Згідно ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно - курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно п. 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

Зігдно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року №3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

При цьому в п. 8 вищевказаної постанови звернуто увагу, що у випадках, коли шкоду заподіяно спільними діями підсудного та іншої особи, кримінальну справу щодо якої було закрито з вказаних підстав, до переліку яких також входить закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків давності, суд покладає на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду в повному розмірі і роз`яснює цивільному позивачеві право пред`явити в порядку цивільного судочинства до особи, справу щодо якої закрито, позов про відшкодування шкоди солідарно із засудженим.

Якщо матеріальну шкоду заподіяно підсудним спільно з іншою особою, справу щодо якої виділено в окреме провадження, суд покладає обов`язок по відшкодуванню шкоди у повному розмірі на підсудного. При винесенні в наступному обвинувального вироку щодо особи, справу про яку було виділено в окреме провадження, суд вправі покласти на неї обов`язок відшкодувати шкоду солідарно з раніше засудженим.

Тобто в правовідносинах між сторонами в даній справі, суд враховує, що відповідачі були обвинуваченими в кримінальному провадженні разом із ОСОБА_9 , та згідно встановлених досудовим слідством обставин, вказані позивачем тілесні ушкодження були заподіяні з єдиним спільним умислом, в тому числі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , та позивач вправі пред`явити вимоги про солідарне стягнення завданої шкоди до будь-яких осіб, які завдали йому зазначену шкоду, об`єднану спільним умислом.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну її протиправними діями. У такому разі позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства. Така позиція суду відповідає висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 10 липня 2021 у справі № 161/694/20 (провадження № 51-811км21).

Тому суд вважає доведеним, що будучи об`єднаними спільним умислом на заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_2 завдав позивачу умисне легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_3 умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, внаслідок чого було завдано шкоди здоров`ю позивача, що мало наслідком майнову та моральну шкоду внаслідок неправомірних дій відповідачів.

Визначаючись з розміром завданої позивачу матеріальної шкоди, яка підлягає до відшкодування, суд зазначає, що на підтвердження розміру завданої майнової шкоди позивач надав копії квитанцій, товарних чеків про придбання ліків та допоміжних засобів за період з 29.09.2015 по 20.10.2015, а також копію рахунку, згідно якого ОСОБА_1 була надана консультація щелепно-лицьового хірурга, вартість якої 400 грн (а.с. 35 39 зі звороту).

Дослідивши надані суду докази на підтвердження понесених витрат на придбання лікарських препаратів, суд враховує, що матеріалами справи, а саме медичною картою стаціонарного хворого та листком лікарських призначень доведено перебування ОСОБА_1 на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, призначення позивачу плану лікування з використанням лікарських препаратів та плану обстеження, у зв`язку з завданням йому тілесних ушкоджень. Придбані лікарські препарати та допоміжні засоби в період з 29.09.2015 до 20.10.2015 відповідають часу перебування позивача на стаціонарному лікуванні, а також рекомендованому при виписці продовженню лікування у сімейного лікаря по місцю проживання. Водночас, якість копій певних квитанцій, зокрема на а.с. 35, 35 зі звороту, 36 зі звороту, 37, 37 зі звороту, 38 - не дає можливості встановити, що саме було придбано згідно вказаних чеків, чи це дійсно лікарські препарати або допоміжні засоби, придбані згідно призначеного курсу лікування, у зв`язку з чим суд не враховує вказані чеки при визначенні розміру понесених витрат. Крім того, витрати на придбання товарів та послуг, таких як добровільні пожертвування, «Фото 20*30» у ФОП ОСОБА_11 , «Пр Always», суд також не бере до уваги, оскільки позивачем не доведено їх призначення при лікуванні та обов`язковість таких витрат при лікуванні.

Таким чином, суд вважає доведеним понесення позивачем матеріальних витрат на придбання лікарських препаратів та допоміжних засобів, а також отримання консультації в щелепно-лицьового хірурга, на загальну суму 4 935, 87 грн.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 лютого 2022 року, справа N 643/7765/18, який зазначив, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач одночасно проходив лікування за наслідком отриманих тілесних ушкоджень всіма особами, які їх завдали, розмежування призначеного лікування за кожним з видів тілесних ушкоджень є неможливим, оскільки призначалося одночасно, відповідальність осіб, які їх завдали, є солідарною. Тому з відповідачів слід стягнути солідарно витрати позивача на лікування від отриманих тілесних ушкоджень, які доведені належними та допустимими доказами, в сумі 4 935, 87 грн.

Щодо визначення суми відшкодування моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідачів, суд враховує обставини заподіяння позивачу шкоди здоров`ю, а саме одночасне їх заподіяння відповідачами з єдиним умислом, за наслідком дій яких позивач отримав відповідної тяжкості тілесні ушкодження, тому також вважає, що завдана відповідачами моральна шкода також підлягає до відшкодування відповідачами солідарно.

Водночас, суд звертає увагу, що наданими суду доказами підтверджується заподіяння відповідачами не всіх вказаних в позовній заяві та висновку експерта № 1524/15 тілесних ушкоджень, а лише в частині заподіяння ОСОБА_2 струсу головного мозку, перелому кісток носа, гематоми в ділянці лівого ока та правої вушної раковини, рани слизової оболонки нижньої губи, множинних гематом, саден обличчя і голови, а ОСОБА_3 перелому кісток лицьового черепа (суглобових відростків нижньої щелепи з обох сторін з вивихом головки відростку зліва, передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи, верхньої стінки лівої гайморової пазухи), що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (завдані ОСОБА_2 ), та середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, які не є небезпечними для життя та не потягли за собою наслідків, передбачених в статті 121 КК України, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я (завдані ОСОБА_3 ).

Тобто матеріалами справи не доведено заподіяння саме відповідачами позивачу тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми переломів кісток основи черепа (основної кістки та градчастої кістки зліва), що належать до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки являються небезпечними для життя в момент заподіяння, як про те вказує позивач в позовній заяві.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2020 по справі № 752/17832/14-ц наголосила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, 12.07.2007).

У практиці Європейського Суду з прав людини береться до уваги різні обставини, що спричинили заподіяння моральної шкоди, зокрема, незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго (рішення ЄСПЛ у справі «Лопес Остра проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року); психічне напруження (рішення ЄСПЛ у справі «Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації» від 13 липня 1983 року); розчарування (рішення ЄСПЛ у справі «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року) тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує, що матеріалами справи доведено заподіяння позивачу діями відповідачів легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя та не потягли за собою наслідків, передбачених в статті 121 КК України, але такими, що спричинили тривалий розлад здоров`я, заподіяння відповідачами тяжких тілесних ушкоджень позивачу матеріалами справи не доведено.

Виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи доведення завдання позивачу діями відповідачів саме легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, враховуючи ступінь вини відповідачів, зазначені відомості про характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідачів та тривалість відсутності будь-якого відшкодування звданої шкоди відповідачами, суд вважає, що визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 600 000 грн є завищеним, а тому, на переконання суду, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 внаслідок дій відповідачів, в даному випадку, буде сума 80 0000 гривень, що піддягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача.

З урахуванням позиції представника позивача, адвоката Гурби М.В., викладеній у позовній заяві (а.с. 4), а також в заяві від 03.03.2023, про визначення позивачем конкретного розміру понесених судових витрат в межах 5 днів після ухвалення судового рішення, суд не вирішує даним рішенням розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, між сторонами.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 23, 1166, 1168, 1177, 1190, 1195, ЦК України, ст.ст. 76 82, 211, 247, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , солідарно, на користь ОСОБА_1 4 935, 87 грн на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , солідарно, на користь ОСОБА_1 80 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ,місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 15.03.2023.

Суддя: