Єдиний унікальний номер 341/125/23
Номер провадження 2/341/159/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:
секретаря судового засідання Матейко О. С.,
позивачки ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
установив:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30 серпня 2016 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Відповідач здоровий та його матеріальне становище дозволяє утримувати неповнолітню дитину. Інших дітей у відповідача немає. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Судове засідання призначено на 21 лютого 2023 року.
20 лютого 2023 року представник відповідача адвокат Здоровець С. В. надіслав до суду клопотання про зупинення провадження.
Обґрунтовуючи клопотання, зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 17 березня до цього часу. Відповідач бере активну участь у військових діях, що є підставою для зупинення провадження. Крім того, відповідач бажає особисто брати участь у розгляді судової справи, що наразі є неможливим.
У судове засідання 21 лютого 2023 року з`явилась позивачка, відповідач не з`явився.
У судовому засіданні позивачка заперечила щодо задоволення клопотання про зупинення провадження у справі. Заперечуючи проти клопотання, зазначила, що хоча відповідач і є військовослужбовцем, проте вона бачила його у м. Бурштині. Вона одна утримує сина. Проте, коштів на утримання дитини не вистачає, оскільки працює у дитячому садку та отримує мінімальну заробітну плату. Вважає, що зупинення провадження у справі призведе до затягування розгляду справи, порушить її інтереси та інтереси дитини, яку потрібно утримувати вже сьогодні.
Надаючи оцінку заявленому представником відповідача клопотанню про зупинення провадження у справі, суд виходить з такого.
За змістом статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до порушення конституційних прав сторін, зволікання і затягування строків розгляду справи, предметом якої є право дитини на утримання, що потребує оперативного вирішення спору.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Хоча законодавством чітко й визначено підстави зупинення провадження у справі, проте зупинення провадження призведе до не вирішення протягом невизначеного часу питання стягнення аліментів, а, отже, будуть порушені інтереси дитини щодо належного фінансового забезпечення.
За таких обставин, зважаючи на предмет спірних правовідносин, які стосуються інтересів дитини відповідача, утримання і забезпечення якої не можуть бути не реалізовані через тривалий розгляд справи, суд не може погодитись із зупиненням провадження у цій справі, хоча підстави, на які вказувала сторона відповідача, відповідають положенням п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.
Враховуючи, що зупинення провадження у цій справі зашкодить інтересам дитини, права відповідача на захист порушені не будуть, оскільки інтереси відповідача представляє адвокат, суд дійшов висновку, що зупинення провадження у справі є недоцільним.
Судове засідання відкладено на 09 березня 2023 року.
07 березня 2023 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі його заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття. Заявлені вимоги позивачки не визнає. Вважає їх безпідставними та не обґрунтованими, без належного врахування всіх суттєвих обставин справи, що мають значення для вирішення спору, спрямованими на отримання незаконної матеріальної вигоди. Зазначив, що з 17 березня 2022 року до цього часу є військовослужбовцем Державної прикордонної служби України військової частини № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 . Активно виконує бойові дії на півдні України для протидії російській агресії. На момент написання відзиву знаходиться вдома за місцем реєстрації у відпустці. 06 березня 2023 року повертається до місця проходження служби, що унеможливлює його участь у судовому засіданні 09 березня 2023 року. Також, зазначив, що, перебуваючи на військовій службі, він неодноразово телефонував дружині та дитині. Замовляв для них подарунки в інтернет магазинах: дружині одяг та золоті прикраси, дитині одяг та іграшки. Крім цього, надсилав кошти на рахунок дружини для потреби дитини щомісячно з 23 липня 2022 року до 16 грудня 2022 року. Також, додав, що позивачка працює у закладі дошкільної освіти № НОМЕР_2 «Берізка» Бурштинської міської ради. Отримує регулярний дохід. Проте, позивачка наголосила йому на тому, що зароблені нею кошти вона буде використовувати виключно на свої потреби. Вважає, що надані ним кошти позивачка використовує не за призначенням. Зазначив, що під час розмови з позивачкою виявив бажання добровільно сплачувати аліменти у розмірі 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Проте, вирішити питання у позасудовому порядку неможливо. Також, додав, що свого сина любить, забезпечує, підтримує з ним зв`язок та буде забезпечувати у майбутньому. Просить відмовити у задоволенні позову та стягувати з нього аліменти у розмірі 2272,0 грн, що складає 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
У судове засідання 09 березня 2023 року з`явилась позивачка, відповідач не з`явився.
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити. Заперечуючи щодо відзиву, зазначила, що відповідач дійсно пересилав їй кошти з липня до грудня 2022 року. Вона за ці кошти купувала валюту Євро. Проте, відповідач має залежність від азартних ігор. Програючи кошти, відповідач просив її допомогти йому з грошима. Вона пересилала йому кошти на рахунок. Також, віддала його брату всі заощаджені нею гроші. З січня 2023 року відповідач зовсім не утримує дитину, не допомагає їй матеріально. Зазначила, що недавно син перебував у відповідача декілька днів. Забираючи дитину від відповідача, вона побачила, що у сина синець під оком. Відповідач пояснив, що син упав та травмувався. Позивачка відвезла дитину до лікарні. Всі медикаменти придбала за власні кошти. Відповідач ніякої допомоги дитині не надавав. Стверджує, що відповідач має можливість сплачувати аліменти. Просить позов задовольнити.
Заслухавши позивачку, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.
30 серпня 2016 року між сторонами зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яке видане виконавчим комітетом Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, актовий запис № 45 (а. с. 4).
Згідно зі змістом наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є ОСОБА_2 , відповідач у справі, а позивачка ОСОБА_1 - матір`ю (а. с. 5).
ОСОБА_2 є військовослужбовцем військової частини № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 17 березня 2022 року до цього часу, що підтверджується довідкою від 03 червня 2022 року № 1174 (а. с. 27).
Відповідно до відпускного квитка військової частини № НОМЕР_1 від 14 лютого 2023 року № 428, солдат ОСОБА_2 вибуває у частину щорічної основної відпустки. 06 березня 2023 року необхідно повернутись до місця проходження служби (а. с. 29).
Згідно з копіями квитанцій «Приватбанку» підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 надсилав грошові перекази позивачці ОСОБА_1 , а саме: 23 липня 2022 року 10025,0 грн, 21 серпня 2022 року 8024,88 грн, 14 вересня 2022 року 15050,0 грн, 14 жовтня 2022 року 10050,0 грн, 15 листопада 2022 року 10050,0 грн та 16 грудня 2022 року 10050,0 грн (а. с. 30-35).
Зі слів позивачки відповідач має залежність від азартних ігор та витрачає на них кошти, що підтверджується копіями скріншотів з телефону щодо переказів коштів, та копіями скріншотів з перепискою між сторонами, які позивачка додала до матеріалів справи ( а. с. 38-47).
Відповідно до фотокопії сина ОСОБА_3 , яку надала позивачка у судовому засіданні, підтверджується, що у останнього синець у ділянці ока (а. с. 48).
Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Нормами ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» установлено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.
Приписами п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України».

Нормами ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2272,0 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, беручи до уваги ту обставину, що відповідач є батьком дитини, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів є повністю обґрунтованими.

Суд звертає увагу, що надання батьком, як одним із батьків, у добровільному порядку матеріальної допомоги малолітній дитині є правом батька, та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у поставної Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року № 712/4702/19.
Суд не бере до уваги доводи відповідача з приводу того, що у разі задоволення позовної заяви, він може сплачувати аліменти у розмірі 2272,0 грн, що становить 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Так, позивачка звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів не у твердій грошовій сумі, а саме 1/4 частини всіх видів його заробітної плати та інших доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Таке звернення є правом позивачки, як матері, з якою проживає дитина.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України саме позивачка обирає спосіб стягнення аліментів.
Крім того, відповідач, як батько дитини, має обов`язок забезпечити достатній рівень життя своїй дитині, а тому, розмір аліментів має бути відповідним для забезпечення достатнього рівня життя дитини.
Суд насамперед діє в інтересах дитини, та з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя.
Водночас матеріальне забезпечення дитини є лише одним із обов`язків батьків, серед інших виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя тощо.
Частиною 5 ст. 183 СК України установлено право особи, з якою проживає дитина, на отримання аліментів на одну дитину саме у розмірі однієї чверті.
Так, враховуючи той факт, що дитина проживає разом із позивачкою, то основне навантаження щодо виконання батьківських обов`язків, припадає саме на позивачку.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Надані позивачкою докази, а саме: копії скріншотів з телефону щодо переказів коштів, та копії скріншотів з перепискою між сторонами, фотокопію сина ОСОБА_3 , вважає неналежними, оскільки такі не містять інформації щодо предмета доказування.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, враховуючи право позивачки щодо вибору способу стягнення аліментів, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, матеріальне становище сторін, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Позивачка звільнена від сплати судового збору, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 268, 272, 273, 279, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення розпочати з 30 січня 2023 року.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 1073,60 грн судового збору, які перерахувати на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), , код класифікації доходів бюджету 22030106.
Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 14 березня 2023 року.

Учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання адресою: АДРЕСА_3 ;
відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ