Справа № 286/224/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів , -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2022 року ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який проживає в АДРЕСА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь на її утримання аліменти в розмірі 1/4 частину всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу. Мотивуючи тим, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Під час шлюбу вона стала інвалідом ІІІ-ї групи, а на сьогодні їй вже встановлена ІІ група інвалідності. Відповідно до ст. ст. 75, 76 СК України бажає стягувати з відповідача на своє утримання 1/4 частину всіх видів його доходів, так як їй не вистачає на проживання отримуваного доходу.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що колишня дружина в даний час не потребує матеріальної допомоги, отримує пенсію по інвалідності 2 групи в сумі біля 6000 грн., що набагато більше прожиткового мінімуму, встановленого Законом. Крім того, колишня дружина після розірвання шлюбу проживає та користується будинком та всім іншим майном, яке придбано у шлюбі. З колишньою дружиною проживають їхні повнолітні діти, а саме син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , які є членами її сім`ї та працездатними, які відповідно до Закону зобов`язані надавати їй допомогу. Крім того, він є пенсіонером та отримує пенсію щомісячно в сумі 4913,09 грн.. Враховуючи вказані обставини, він абсолютно не має можливості сплачувати відповідачці аліменти на її утримання.

Позивачка надала відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги задовольнити, мотивуючи тим, що твердження відповідача, що він отримує лише пенсіє не є вірним, він намагається ввести суд в оману. Відповідач працює в газовому господарстві, отримує дуже добру заробітну плату. Крім того, відповідач вказує, що вона отримує пенсію у більшому розмірі, ніж він. Але через свою хворобу щомісячно витрачає кошти на придбання дорогих ліків. Лише два препарати, які вона повинна приймати коштували в 2021 році 1200 грн. на даний час вартість цих ліків збільшилась. Наприклад, лефлюдаб, який коштував 898 грн. на даний час коштує 1097 грн., тобто на ліки вона витрачає щомісячно біля 2000 грн.. Відповідач так само вказав, що вона користується майном та будинком, але цим всім вони користуються разом.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво серії НОМЕР_1 від 29.10.1988 року), який рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 05 січня 2022 року у справі №286/1951/21 розірвано.

Від шлюбу у сторін є діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час є повнолітніми.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 11.05.2017 року було встановлено третю групу інвалідності, а в подальшому з 07.06.2018 року другу групу інвалідності по загальному захворюванню без переогляду. Протипоказана важка фізична праця (а.с.6,7).

Посилаючись на вищевказані обставини, Позивач звернулася до суду з позовом до Відповідача про стягнення з нього на її користь коштів на утримання її, як непрацездатної дружини.

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (частини перша, друга статті 76 СК України).

Частинами першою, другою статті 77 СК України передбачено, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (частина перша статті 79 СК України).

За приписами частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов"язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі №6-1111цс17, постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 296/5385/17 (провадження № 61-4187св 18) та від 11 жовтня 2018 року у справі №161/16931/16-ц (провадження № 61-23149св18).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" визначено на 2022 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1934 гривні, з 1 липня - 2027 гривень, з 1 грудня - 2093 гривні.

Позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, суд дійшов висновку, що її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

При цьому Суд звертає увагу на те, що частиною 1 статті 202 СК України на повнолітніх дочку, сина покладено обов`язок утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Статтею ж 203 Сімейного кодексу України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 75, 76, 77, 9, 80, 202, 203 СК України, керуючись ст. ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Я. В. Кулініч