Справа № 202/2435/22
Провадження № 2/202/189/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Різниченко Я.М., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач звернулася з позовом, в якому зазначила, що є співвласницею квартири АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником цієї квартири є її тітка ОСОБА_2 , яка на даний час проживає у вказаній квартирі.

В свою чергу, вона доступу до цієї квартири не має.

Відповідачем було відмовлено у продажу, обміні, розміні спільної квартири.

Відповідач не забезпечує їй доступ до її частини, використовує квартиру у власних цілях, хоча має інше житло в гуртожитку.

Отже, відповідач одноособово володіє, користується та розпоряджається спільною квартирою, чим порушує її право власності.

За цих підстав позивач просить усунути їй перешкоди у користуванні майном шляхом її вселення у зазначене житлове приміщення та шляхом зобов`язання відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні і володінні квартирою. Покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 червня 2022 року у справі було відкрите загальне позовне провадження.

Під час підготовчого провадження відповідачем був поданий відзив на позов, в якому вона позов не визнала та заперечувала проти стягнення з нею судових витрат.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року у справі було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Скачков Р.В. позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бурба Ю.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що між нею і позивачем склалися негативні відносини, порядок користування квартирою не визначений, тому позов подано передчасно. Вважали, що для вселення позивача спочатку необхідно визначити порядок користування квартирою.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 14 серпня 2012 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори та зареєстрованих за № 1-814 та 1-817, позивач ОСОБА_5 є співвласником 1/2 частини кватири АДРЕСА_1 .

Іншим співвласником цієї квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом є відповідач ОСОБА_2 .

На час розгляду справи відповідач проживає у спірній квартирі.

Між сторонами виник спір щодо користування спільною квартирою.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно з частиною 1 статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

В силу частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що як на час набуття сторонами права спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 та і після цього у зазначеному житлі мешкає відповідач, позивач як співвласник квартири позбавлена можливості користуватися своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині вселення позивача до квартири АДРЕСА_1 .

Доводи відповідача щодо необхідності визначення порядку користування квартирою не можуть бути підставою для відмови у вселенні позивача, оскільки в разі спору щодо порядку користування спільним житлом кожна сторонами в будь-який час вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відсутність порядку користування квартирою не може перешкоджати реалізації прав позивача як співвласника житла.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні та володінні вищевказаною квартирою, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим позивач не надала належних та достатніх доказів, що відповідач чинить їй перешкоди у володінні квартирою чи буде чинити перешкоди у користуванні квартирою.

Суд враховує, що позивач у спірній квартирі не проживає з 2004 року. Докази з приводу того, що відповідач вчиняла чи вчиняє перешкоди у користуванні позивачем квартирою відсутні.

Сам по собі факт звернення позивача в жовтні 2022 року після пред`явлення позову до поліції з заявою про те, що відповідач одноособово користується квартирою, використовує її у власних цілях, проживає в квартирі в цілому та не забезпечує їй доступ до її частини квартири не свідчить, що відповідач вчиняє будь-які активні дії, що перешкоджають користуванню позивачем квартирою. Позивач не зазначила конкретних подій та дій відповідача, що полягали у перешкоджанні користуванню квартирою. Тому вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із положень статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Оскільки позов задоволено частково, витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 496 грн. 20 коп.

Крім того, у зв`язку з розглядом справи позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., які пов`язані з підготовкою позовної заяви та представництвом інтересів в суді.

Так, на підтвердження понесення позивачем вказаних витрат суду надана копія договору про надання правової допомоги від 20.05.2022 року, укладеного з адвокатом Скачковим Р.В., акт наданих послуг, копія квитанції про оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн.

Суд вважає, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу відповідають рівню складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг, часу, витраченому адвокатом на надання правничої допомоги, та приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову вказані витрати необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача 1500 грн.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Н.Ю. Марченко