Номер провадження 2/754/1322/23
Справа №754/6966/22
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

за участю секретаря Зануди І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про визнання права іпотеки припиненим,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правовідносин за іпотечним договором припиненим, який в ході розгляду справи було уточнено та просив: визнати іпотечний договір від 25.03.2004 року за р.№3060, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. припиненим; вирішити питання щодо стягнення витрат по оплаті судового збору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 з травня 1999 року. 25 березня 2004 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №97/Л. Відповідно до п. 1.1 договору банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 16000 доларів США на строк з 25 березня 2004 року по 25 березня 2009 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки передбачені цим договором. Крім того, 25 березня 2004 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , яка діяла від імені позивача ОСОБА_1 на підставі доручення посвідченого Флорізяк О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 09 жовтня 2002 року за р.№ 1039 було укладено іпотечний договір за р.№3060, посвідчений Морозовою С.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Пунктом 2 Іпотечного договору встановлено, що ОСОБА_1 , як іпотекодавець є майновим поручителем позичальника. Іпотекодавець підтверджує, що ознайомлений з усіма положеннями основного зобов`язання і розуміє їх. Іпотекодавець дає згоду на зміну Іпотекодержателем і позичальником умов основного зобов`язання в тому числі розміру процентів за користування кредитом, пені, штрафу та строку дії кредитного договору, встановлення інших майнових санкцій за невиконання позичальником умов кредитного договору і підтверджують, що даним іпотечним договором забезпечується виконання зобов`язань позичальником, як за кредитним договором, так і будь-якими угодами про внесення до нього змін. Позичальник зобов`язаний письмово інформувати іпотекодавця про внесення будь-яких змін до кредитного договору не пізніше ніж у п`ятиденний термін після внесення таких змін.

Згідно із п.3 Іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов`язання, позивачем ОСОБА_1 , як іпотекодавцем передано в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 .

На виконання умов Іпотечного договору 29.12.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження (заборона за реєстровим номером 1580273) щодо квартири позивача.

Листом від 24.12.2012 року №5854, адресованого ОСОБА_2 , Акціонерним товариством «Сведбанк», який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» повідомлено, що за результатом проведеної перевірки виконання зобов`язань за кредитним договором встановлено, що погашення заборгованості по кредиту проведено у відповідності до рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2009 року та станом на 13.03.2012 року заборгованість по тілу кредиту відсутня.

Позивач вважає, що оскільки, Іпотечний договір є акцесорним зобов`язанням, яке виникло на підставі Кредитного договору, то з моменту виконання основного зобов`язання, припиняється дія Іпотечного договору.

19.11.2021 року позивач, отримавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за критерієм пошуку щодо суб`єкта, з`ясував, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна досі не знята заборона щодо його квартири, яка зареєстрована 29.12.2004 року за р.№1580273, приватним нотаріусом Морозовою Є.В. на підставі Іпотечного договору.

Так, з метою відновлення своїх порушених прав та досудового врегулювання спору, позивач звернувся із листом до AT «РВС Банк» щодо припинення заборони за Іпотечним договором. 22.12.2021 року від AT «РВС Банк», який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» на адресу позивача надійшла відповідь, в якій зазначено, що 27.12.2016 року між AT «РВС Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Паріс» укладено Договір про відступлення права вимоги № 27/12/2016-1, відповідно до умов якого Первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України відступив (передав), а Новий кредитор прийняв (набув) права вимоги первісного кредитора за кредитним договором № 97/Л від 25.03.2004 року, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_2

02.01.2022 року позивач на адресу ТОВ «Фінансова компанія» «Паріс» направив лист з проханням зняти заборону за Іпотечним договором. За результатом розгляду звернення позивача ТОВ «Фінансова компанія» «Паріс» відмовила у знятті заборони та повідомила, що станом на 15.01.2022 року існує заборгованість за кредитним договором №97/л у розмірі 1748 доларів США, тому з метою врегулювання існуючої заборгованості, позивачу було запропоновано оплатити вище вказану суму.

08.09.2022 року, з метою припинення заборони від 29.12.2014 року, позивач звернувся із відповідним листом до приватного нотаріуса Морозової С.В. Київського міського нотаріального округу. 12.09.2022 року за вих№68/01-16, позивач отримав відповідь, що підставами для зняття заборони є рішення суду, яке набрало законної сили або документи, які підтверджують припинення договору, який став підставою виникнення Іпотечного договору.

Позивач вважає, що після винесення Апеляційним судом м. Києва судового рішення про задоволення вимог банку від 13.05.2009 року, Банк помилково зазначив, що має право нараховувати проценти на суму заборгованості та пеню за неналежне виконання умов Кредитного договору до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Крім того, банк у своєму листі зазначив, що станом на 19.09.2012 року за Кредитним договором залишилися несплаченими; заборгованість по відсотках, нарахованих після подання позову до суду в розмірі 1747,81 доларів США та пеня за весь період дії Кредитного договору (за винятком сплаченої пені по рішенні суду) в розмірі 4668,04 доларів США (по курсу на 19.09.2012 року - 37 311,64 грн.).

ТОВ «Фінансова компанія» «Паріс» у листі від 17.01.2022 року, зазначило, що за Договором про відступлення права вимоги №27/12/2016-1 до них як до нового кредитора перейшло право вимоги за договором виключно на суму заборгованості по відсотках, нарахованих після подання позову до суду в розмірі 1747,81 доларів США, позивач вважає, що вказана сума нарахована всупереч вимог чинного законодавства України.

Позивач вважає, що строк дії Договору закінчився 01.10.2007 року крім того, 23.07.2008 року винесена Ухвала Деснянського районного суду міста Києва по справі № 2-4578/08 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є додатковим підтвердженням закінчення строку дії Договору. Оскільки, банк у листі від 24.12.2012 року № 5854 підтвердив відсутність заборгованості по тілу кредиту, однак здійснив нарахування по відсотках, після подання позову до суду в розмірі 1747,81 доларів США, що суперечить чинному законодавству України та практиці Верховного суду. Вважає, що Договір є припиненим та виконаний позичальником належним чином. Згідно із пунктом 18 Іпотечного договору, абз.2 ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та ч.1 ст.593 ЦК України, Іпотечний договір є припиненим, ще з 13.03.2012 року з моменту виконання основного Договору, тому заборона, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 29.12.2004 року за р.№1580273 позивач вважає є незаконною, та перешкоджає йому вільно володіти користуватися і розпоряджатися своїм майном з 13.03.2022 року, тому вважає що є необхідність в проведенні державної реєстрації припинення заборони на підставі рішення суду, яке набрало законної сили з метою відновлення його прав.

Крім того, строк позовної давності щодо стягнення незаконно нарахованих процентів в розмірі 1747,81 доларів США закінчився, що додатково підтверджує факт припинення Договору, а також є підставою для припинення Іпотечного договору та зареєстрованої заборони щодо його квартири, тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

19.10.2022 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» надійшов відзив на позов (названий документ - відповідь на відзив), в якому сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки зобов`язання за кредитним договором виконано не в повному обсязі та є наявна заборгованість, тому підстав щодо припинення права іпотеки припиненим.

08.12.2022 року та 13.12.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача просила про задоволення позову.

23.01.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Біленького Михайла Валерійовичанадійшла заява про забезпечення проведення судових засідань в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 24.01.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Біленького Михайла Валерійовича про проведення судових засідань в режимі відеоконференції було відмовлено.

24.02.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Біленького Михайла Валерійовича надійшло клопотання про залучення доказів по справі та клопотання про поновлення процессуального строку для подачі письмових доказів.

07.03.2023 року від представника відповідача - адвоката Лободи А.М. надійшли заперечення про поновлення залучення доказів по справі та клопотання про поновлення процессуального строку.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Заява про долучення додаткових доказів подана через тривалий час після подання позовної заяви (майже через пів року) та після початку розгляду справи по суті.

Частина 4 ст. 83 ЦПК України встановлює, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частина 5 ст. 177 ЦПК України встановлює, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Крім того, суд враховує, що в порушення вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів, що подаються позивачем до суду, були заздалегідь надіслані іншим учасникам справи, що дало можливість сторонам на підготовку своєї позиції до розгляду.

Окрім того, сторона позивача посилається на подані додаткові докази в самій позовній заяві і для повного з`ясування обставин справи, суд вважає за доцільним долучити до справи додаткові письмові докази.

14.03.2023 року від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Біленького Михайла Валерійовича до суду надійшла відповідь на відзив.

Учасники справи, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, просили позов задовольнити.

Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у задоволені позову просив відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, правом надати відзив або пояснення на позовну заяву у порядку, передбаченому ЦПК України, не скористалась.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру від 17.05.1999 року серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.05.1999 р. №378-С, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_2 , який 13.01.1981 року був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .

25березня 2004 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір №97/Л.

Відповідно до п. 1.1 договору банк зобов`язувався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 16000 доларів США на строк з 25 березня 2004 року по 25 березня 2009 року та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Крім того, 25 березня 2004 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , яка діяла від імені позивача ОСОБА_1 на підставі доручення, посвідченого Флорізяк О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 09 жовтня 2002 року за р.№ 1039, було укладено іпотечний договір за р.№3060, посвідчений Морозовою С.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Згідно із п.3 Іпотечного договору на забезпечення виконання основного зобов`язання, позивачем ОСОБА_1 , як іпотекодавцем передано в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 .

На виконання умов Іпотечного договору 29.12.2004 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження (заборона за реєстровим номером 1580273) щодо квартири позивача.

У липні 2008 року ВАТ «Сведбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2008 року у задоволені позову було відмовлено.

Рішенням судової колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2009 року за апеляційною скаргою ВАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2008 року скасовано та ухвалене нове, яким позовні вимоги ВАТ «Сведбанк» задоволено. В рахунок остаточного виконання кредитного договору №97/Л від 25 березня 2004 року, додаткової угоди п. 1 до цього договору від 27.02.2007 року, які були укладені між Акціонерним комерційним банком ТАС «Комерцбанк» (пізніше перейменований в ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_2 , а також іпотечного договору від 25.03.2004 року, який був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 , яка на підставі довіреності діяла від імені свого чоловіка ОСОБА_1 , звернути стягнення на трикімнатну ізольовану квартиру під номером АДРЕСА_1 , яка складається із трьох жилих кімнат житловою площею 39,7 м2 , має загальну площу 57,5 м2 і належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_3 , який мешкає в вищезазначеній квартирі, і за рахунок виручених від її реалізації коштів задовольнити вимоги ВАТ «Сведбанк» на суму 4191,02 доларів США та 11400 грн. 70 коп.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив відстрочити виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2009 р.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2009 р. заяву було задоволено та відстрочено виконання рішення до 06.02.2011 р.

ПАТ «Сведбанк» подав на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2009 р. апеляційну скаргу. Ухвалою колегії суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2009 року, ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2009 р. змінено та визначено строк відстрочки виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2009 р. до 01.06.2010 р.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому, встановлені вищезазначеними судовими рішеннями обставини не підлягають доказуванню у даній цивільній справі.

24.09.2012 року ПАТ «Сведбанк» направив ОСОБА_2 на її звернення відповідь, в якій зазначено «….За результатами проведення перевірки виконання зобов`язань по Кредитному договору повідомляємо, що погашення заборгованості по кредиту приведено у відповідність до рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2009 року та станом на 13.03.2012 року заборгованість по тілу кредиту відсутня….». Крім того, даним листом повідомлено, що після винесення Апеляційним судом м. Києва судом рішення про задоволення вимог банку від 13.05.2019 року, банк має право нараховувати проценти на суму заборгованості та пеню за неналежне виконання умов кредитного договору до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Саном на 19.09.2012 за кредитним договором залишились несплаченими заборгованість по відсоткам, нарахованим після подання позову до суду в розмірі 1747,81 дол. США; пеня за весь період дії кредитного договору (за винятком сплаченої пені по рішенню суду) в розмірі 46668,04 дол. США (по курсу на 19.09.2012 року - 37311,64 грн.).

27.12.2016 року між АТ «РВС Банк» (який є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги №27/12/2016-1, відповідно до умов якого первісний кредитор в порядку та на умовах визначених цим договором та чинним законодавством України відступив (передав), а новий кредитор прийняв (набув) права вимоги первісного кредитора за кредитним договором №97/Л від 25.03.2004 року, укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_2

17.01.2022 року ТОВ «Фінансова компанія» «Паріс» своїм листом повідомило позивача, що за договором про відступлення права вимоги №27/12/2016-1 до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія» «Паріс» перейшло право вимоги за договором виключно на суму заборгованості по відсотках, нарахованих після подання позову до суду в розмірі 1747,81 доларів США.

Позивач вважає, що строк дії Договору закінчився 01.10.2007 року, Договір є припиненим та виконаний позичальником належним чином. Згідно із пунктом 18 Іпотечного договору, абз.2 ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та ч.1 ст.593 ЦК України, Іпотечний договір є припиненим, ще з 13.03.2012 року з моменту виконання основного Договору, тому заборона, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 29.12.2004 року за р.№1580273 позивач вважає є незаконною, та перешкоджає йому вільно володіти користуватися і розпоряджатися своїм майном з 13.03.2022 року. Крім того, вважає, що строк позовної давності щодо стягнення незаконно нарахованих процентів в розмірі 1747,81 доларів США закінчився, що додатково підтверджує факт припинення Договору, а також є підставою для припинення Іпотечного договору та зареєстрованої заборони щодо його квартири.

За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта №285688257 від 19.11.2021 року убачається, що на підставі договору іпотеки №3060 від 25.03.2004 року приватним нотаріусом Морозовою С.В. внесено запис до Державного реєстру іпотек №1580273, щодо квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст.ст.526,527,530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст.509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.1 та 2 ст. 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, зокрема, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення (ч.4 ст. 631 ЦК України).

Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року № 6-786цс17.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 3 ст.44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з п.5 глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 року нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.

На даний час у зв`язку з повним погашенням кредитної заборгованості перестали існувати підстави заборони обтяження зазначеного нерухомого майна, існування договору іпотеки та запису про заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_1 , у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є протиправним, оскільки порушує його права як власника, а саме право розпоряджатись належним майном на власний розсуд, а тому його права як іпотекодавця підлягають судовому захисту за його позовом шляхом визнання припиненими зобов`язання за іпотечним договором, а запис, що обмежує права власника майна, підлягає виключенню з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як убачається з матеріалів справи, заборгованість була погашена по кредиту у відповідність до рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2009 року та станом на 13.03.2012 року заборгованість по тілу кредиту відсутня.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вже зазначалось, що кредитне зобов`язання вже виконане у повному обсязі, а тому повторне стягнення всупереч положень ст. 61 Конституції України призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, а тому вимоги, які ставить перед позивачем відповідач є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси банку були забезпечені п. 3.2 кредитного договору.

Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після виконання позивачем рішення Апеляційного суду м. Києва від 13.05.2009 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За таких обставин, оскільки у відповідача відсутнє право повторно стягувати проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, позов підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки кредитне зобов`язання між сторонами припинилося, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер. Крім цього, вимоги позивача про визнання іпотеки припиненою, виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому позовні вимоги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача підлягають стягнення судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 1984,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 77, 81, 83, 177, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 6, 16, 509, 526, 527, 530, 593, 598, 599, 628, 627, 629, 631, 1050 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Конституцією України, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Законом України «Про іпотеку», суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про визнання права іпотеки припиненим - задовольнити.

Визнати право іпотеки за іпотечним договором від 25.03.2004 року за реєстрованим №3060, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовоюю С.В., припиненим.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (, 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77-А) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 15.03.2023.

Суддя: