Справа № 345/3049/22
Номер провадження 2/350/65/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючого судді Сокирко Л.М., секретаря судових засідань Ошуст В.М., з участю сторін: представника позивачів - ОСОБА_1 , представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - Поліщук О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Рожнятів Івано-Франківської області в режимі відеоконференції поза межами суду в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від імені якого та в інтересах якого діє ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Ільків М.М. 4 жовтня 2022 року звернувся до Калуського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі Товариство) про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування та просив стягнути з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування у розмірі 260 000 грн 00 коп., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 47 583 грн 56 коп., три відсотки річних у розмірі 3 419 грн 18 коп., інфляційні втрати у розмірі 20 274 грн 18 коп., а всього 71 276 грн 92 коп., та судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 3 грудня 2021 року на автодорозі Т0902 між населеними пунктами - селами Вільхівка та Дуба Калуського району Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 4 грудня 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000611 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у Товаристві згідно Полісу № АР/1637085.

19 січня 2022 року на адресу Товариства була направлена заява про виплату страхового відшкодування для дружини ОСОБА_2 та неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - загиблого ОСОБА_6 .

Листом від 21 вересня 2022 року Товариство повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання Товариством відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення щодо виплати страхового відшкодування, так як відповідно до частини п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а отже, відмова Товариства у виплаті страхового відшкодування через відсутність вироку суду є необгрунтованою та такою, що порушує права потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Зазначені обставини є підставою для звернення позивачки із зазначеним позовом до суду.

Відповідно до ухвали судді Калуського районного суду Івано-Франківської області від 7 жовтня 2022 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування передано за підсудністю до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області.

Ухвалою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 2 листопада 2022 року позовну заяву залишено без руху.

17 листопада 2022 року представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Ільків М.М. на виконання ухвали судді від 2 листопада 2022 року про залишення позовної заяви без руху подав до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої уточнив статус неповнолітньої особи ОСОБА_3 - сина загиблого ОСОБА_6 , зазначивши його позивачем, в інтересах якого та від імені якого діє його мати ОСОБА_4 та відповідно просив стягнути з відповідача на користь: позивачки ОСОБА_2 страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 39 000 грн 00 коп.; позивачки ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 221 000 грн 00 коп., позивачки ОСОБА_7 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 9 381 грн 37 коп., три відсотки річних у розмірі 647 грн 51 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 839 грн 91 коп., а всього 13 868 грн 79 коп., позивачки ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 53 161 грн 10 коп., три відсотки річних у розмірі 3 669 грн 21 коп., інфляційні втрати у розмірі 21 759 грн. 48 коп., а всього 78 589 грн 79 коп., позивачки ОСОБА_2 судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Відповідно до ухвали судді від 18 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін на 14 грудня 2022 року.

30 листопада 2022 року представник позивачки ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 - адвокат Ільків М.М. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог на дату судового засідання - 14 грудня 2022 року та просив стягнути з відповідача на користь: позивачки ОСОБА_2 страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 39 000 грн 00 коп.; позивачки ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 221 000 грн 00 коп., позивачки ОСОБА_7 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11 358 грн 08 коп., три відсотки річних у розмірі 766 грн 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 910 грн 91 коп., а всього 17 035 грн 10 коп., позивачки ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 64 362 грн 47 коп., три відсотки річних у розмірі 4 341 грн 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 27 828 грн 46 коп., а всього 96 532 грн 22 коп., позивачки ОСОБА_2 судові витрати у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_8 щодо продовження строку терміном на 15 днів для подання відзиву на позов.

4 січня 2022 року представником відповідача ОСОБА_8 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого Товариство позовні вимоги позивачки не визнає у повному обсязі та просить у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позов подано передчасно, так як є невстановлені обставини настання дорожньо-транспортної пригоди відповідним рішенням у кримінальному провадженні та ще не почався відлік строку наданого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961- ІV (далі Закон) Товариству на прийняття рішення про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування та з відсутності документів, та інформації про інших осіб, частка яких має бути врахована при визначенні розміру страхового відшкодування відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону. Оскільки строк для прийняття рішення не настав, то нарахування штрафних санкцій є неправомірним. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20 000 гри, Товариство вважає, такі витрати є неспівмірними, штучно завищеними та необґрунтованими.

Одночасно представником відповідача ОСОБА_8 подано клопотання про витребування доказів, а саме у Рожнятівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції інформацію про дітей та батьків загиблого ОСОБА_6 , а також про перебування загиблого на момент смерті у шлюбі.

Ухвалою суду від 10 січня 2023 року клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. 13 січня 2023 року до суду надійшли витребувані судом докази, а саме повні витяги щодо актових записів про народження та шлюб.

26 січня 2023 року представником позивачки ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 - адвокатом Ільківим М.М. подані письмові пояснення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 16 лютого 2023 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_9 було витребувано від Рожнятівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції актові записи про смерть батьків загиблого ОСОБА_6 .

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 - адвокат Ільків М.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування визнала в повному обсязі, щодо стягнення штрафних санкцій, заперечувала посилаючись на статтю 36 Закону, окрім того Товариство у зв`язку з повномасштабним вторгненням Росії в Україну та введення в Україні воєнного стану розпочало свою роботу тільки у вересні 2022 року, а отже не мало можливості виконати свої зобов`язання за договором, що відповідно до листа Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року є форс-мажорною обставиною. Щодо стягнення витрат на правову допомогу вважає, що такі витрати підлягають стягненню, однак розмір таких витрат завищений. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань сформованого 4 грудня 2021 року за № 0000611, із викладених обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України убачається, що «3 грудня 2021 року, приблизно о 22 годині 20 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ділянкою автодороги між селами Вільхівка та Дуба Дубівської ТГ Калуського району Івано-Франківської області в напрямку села Дуба вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . В резвультаті ДТП пішохід ОСОБА_6 від отриманих травм загинув на місці».

Відповідно до свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_2 ) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (місце смерті: Україна Івано-Франківська область Калуський район село в іншому місці на ділянці автодороги на території Дубівської ТГ».

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан» відповідно до полісу № АР1637085 (діючий на 03.12.2021) - транспортний засіб НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_3 , тип В1: легковий автомобіль до 1600 кубічних сантиметрів, марка та модель «Fiat Doblo».

19 січня 2021 року позивачка ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_10 звернулася до Товариства із заявою про виплату страхового відшкодування, долучивши до заяви: копії паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 , копію свідоцтва про одруження між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , довідку про отримання ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника, завірену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , витяг щодо полісу № АР1637085, довіреність ОСОБА_2 від 18 грудня 2021 року.

2 лютого 2022 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 заявою про долучення документів надіслав Товариству копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань сформованого 4 грудня 2021 року за № 0000611 та спрямував запит про надання інформації про стан розгляду заяви про виплату страхового відшкодування від 19 січня 2022 року.

9 серпня 2022 року представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Ільків М.М. звернувся до Товариства з адвокатським запитом (в порядку статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а саме щодо надання інформації про стан розгляду заяви в інтересах ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 19 січня 2022 року.

Листом від 21 вересня 2022 року Товариство повідомило адвокату, що, враховуючи, що розгляд дорожньо-транспортної пригоди від 3 грудня 2021 року у кримінальному провадженні не завершено, строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призупинено до дати набрання рішенням у кримінальному провадженні законної сили.

В цьому ж листі Товариство зауважило, що в Україні діє воєнний стан, що зумовило низку обмежень у звичайній діяльності Товариства.

Листом від 2 жовтня 2022 року заступник начальника відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Богдан Млиниський на адвокатський запит адвоката Ільківа М.М. повідомив, що у кримінальному провадженні № 0000611 триває досудове розслідування.

Суд вважає, що Товариство безпідставно призупинило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виходячи з наступного.

Цивільно правові відносини, які склалися між сторонами відносяться до відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 3 Закону передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальностіє майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

У частинах першій та другій статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин першої, другої п`ятої статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відшкодування завданої потерпілому шкоди можливе не тільки особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до статті 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 21 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пунктів 27.1, 27.2, 27.3, 27.5 статті 27 Закону, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Матеріалами справи встановлено, що:

відповідно до свідоцтва про одруження (серія НОМЕР_4 ) та Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 2, сформованого 12 січня 2023 року наданого Рожнятівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиціїшлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 був зареєстрований в книзі реєстрації актів про одруження виконавчого комітету Вільхівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області 23 травня 1996 року, актовий запис № 5 та дружині після одруження присвоєно прізвище ОСОБА_12 .

Відповідно до свідоцтва про народження (серія НОМЕР_5 ) ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьками зазначені: батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_4 .

Як убачається із листа начальника Рожнятівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції № 25-10. 6-18/2 від 12 січня 2023 року, інші актові записи про народження дітей, де батьком записаний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в архіві відділу відсутні.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 3, сформованого 12 січня 2023 року наданого Рожнятівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками зазначені: батько ОСОБА_13 та мати ОСОБА_14 .

Відповідно до запису акта про смерть № 7 від 9 вересня 1997 року складеного виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до актового запису про смерть № 7 від 23 вересня 2011 року складеного виконавчим комітетом Вільхівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Таким чином, право на страхове відшкодування після смерті ОСОБА_6 мають його дружина ОСОБА_2 (моральна шкода у розмірі 39 000 грн) та неповнолітній син ОСОБА_3 (моральна у розмірі 39 000 грн та страхове відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 182 000 грн.).

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону, представник позивачки 19 січня 2022 року подав страховику заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону зокрема передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 Цивільного кодексу України, пункт 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено Цивільним кодексом України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 Цивільного кодексу України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, наведеним вище пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо дорожньо-транспортна розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

З системного аналізу статей 27, 34-37 Закону, суд вважає, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачкою відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

У порушення наведених вище норм Закону Товаритство, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинило дій, передбачених статтею 34 Закону, і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно статті 37 цього Закону, по суті, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені позивачкою вимоги про відшкодування їй та неповнолітній дитині шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняло, як і не прийняло рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання вирішено у не визначений Законом спосіб шляхом призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Таким чином, доводи відповідача про обґрунтованість призупинення розгляду заяви позивачки, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітного про виплату страхового відшкодування, суд вважає неспроможними з огляду на те, що відповідно до преамбули Закону, він регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика Товариства, потерпілої особи. Товариство після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, на переконання суду, діяло неправомірно, оскільки при відсутності підстав у прийнятті рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (відсутня підстава як невстановлення винних дій водія застрахованого транспортного засобу), вчинило не передбачені Законом дії, призупинивши розгляд заяви на виплату страхового відшкодування, чим фактично позбавило позивачку права на отримання такої страхової виплати у строк, встановлений Законом.

Таким чином, позивачка та неповнолітній син загиблого, є особами, які мають право на отримання страхового відшкодування та позивачка у визначений законом строк (18 січня 2021 року) звернулася до Товариства із заявою про здійснення страхового відшкодування, тому обов`язок по прийняттю відповідного рішення і здійснення страхової виплати виник у відповідача після спливу саме 90 днів з дня подання вказаної заяви, як це визначено підпунктом 36.2. статті 36 Закону.

При цьому Товариство будь-якого рішення не прийняло, тільки 21 вересня 2022 року на адвокатський запит представника позивачки - адвоката Ільківа М.М. листом повідомило, що виплату страхового відшкодування призупинено до дати набрання рішенням у кримінальному провадженні законної сили.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачка та неповнолітній син загиблого набули права на отримання страхового відшкодування (регламентної виплати) саме після спливу встановленого законом 90 денного строку з дня подання ним страховику відповідної заяви.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування підлягають задоволенню у повному обсязі, крім того слід зазначити, що представник відповідача Поліщук О.Г. ці позовні вимоги у свудовлму засіданні визнала.

Щодо стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбаченого, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною першою статті 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Тобто відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 Цивільного каодексу України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика Товариства підлягає застосуванню частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а отже вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних втрат та трьох процентів річних суд вважає обґрунтованими.

Так як судом встановлено право позивачки та неповнолітнього сина загиблого на отримання виплати страхового відшкодування і невиконання цього відповідачем у визначений законом строк, суд вважає, що наявне невиконання грошового зобов`язання зі сторони страховика (прострочення виплати), тому позивачка та неповнолітній син загиблого мають право на стягнення пені.

При цьому суд погоджується із проведеними представником позивачки розрахунками пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох відсотків річних та інфляційних втрат,

Також, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), згідно з яким у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

В ході судового засідання представник відповідача посилалася на те, що Товариство у зв`язку з повномасштабним вторгненням Росії в Україну та введення в Україні воєнного стану розпочало свою роботу тільки у вересні 2022 року, а отже не мало можливості виконати свої зобов`язання за договором, що відповідно до листа Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року є форс-мажорною обставиною.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР (з останніми змінами від 17 березня 2020 року № 530-IX), Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

Відповідно до статті 14-1 цього ж Закону, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивноунеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням Росії в Україну, Торгово-промислова палата 28 лютого 2022 року розмістила на своєму офіційному сайті лист, яким засвідчила, що збройна агресія Російської Федерації є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства.

Однак, цей лист не є правовим виправданням для невиконання взятих на себе зобов`язань, і лише в сукупності з іншими належними та допустимими доказами він може засвідчити існування форс-мажорних обставин і мати доказову силу.

Так, Товариство в установленому законом порядку не повідомило позивачку про існування форс-мажорних обставин, засвідчених листом Торгово-промислової палати № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, не підтвердило ту обставину, що саме внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, Товариство не мало можливості виконати свої зобов`язання за договором. Порушення процедури письмового повідомлення про існування форс-мажору має суттєве значення у договірних правовідносинах.

Так Господарський суд Дніпропетровської області в рішенні від 29 липня 2022 року у справі № 904/1250/22, вказав, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не надав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (чи їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійні обов`язки у зв`язку з воєнними діями, все, або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час дії воєнного стану.

Лист Торгово-промислової палати не має наперед встановленої сили, а може лише виступати додатковим аргументом.

Господарський суд Дніпропетровської області в рішенні від 29 липня 2022 у справі № 904/1250/22 стягнув штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в тому числі через порушення строку повідомлення про форс-мажорні обставини військової агресії.

Одночасно слід зауважити, що тягар доведення настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) несе заявник/зацікавлена особа.

На підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав жодних із вище зазначених доказів, а тому підстав для відмови у позові не вбачається.

Також судом не приймаються до уваги і посилання відповідача у відзиві на позов на ту обставину, що до позовної заяви не долучено інформації про інших осіб, частка яких має бути врахована при визначенні розміру страхового відшкодування відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону та до заяви про страхове відшковування не було надано документів визначених підпунктом «е» пункту 35.2 статті 35 Закону.

Так про такі недоліки заяви про страхове відшкодування відповідач не повідомляв позивачку, а тільки зазначив у відзиві. А щодо інформації про інших осіб, частка яких має бути врахована при визначенні розміру страхового відшкодування, то позивачка не зобов`язана надавати таку інформацію.

Щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Так, ціна позову становить 373 567 грн 32 коп., з них судовий збір складає 5 603 грн 51 коп. (373 567 грн 32 коп. х 1,5 % (ставка для юридичних осіб)) = 5 603 грн 51 коп. збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена Законом України «Про судовий збір» на час подання позову (5 603 грн 51 коп.)

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина загиблого понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 Цивільного процесуальнго кодексу України.

Згідно з частинами 3, 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У ході судового засідання представник відповідача просила зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката позивача, які підлягають розподілу між сторонами, посилаючись на те, що такі витрати є завищеними.

Зазначий позивачкою розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн є фіксованим, оскільки саме такий розмір передбачений у договорі про надання правової допомоги № 11.05.22 від 11 травня 2022 року укладеного між адвокатом Ільківим М.М. та Конопкевич Я.М. Також, проаналізувавши детальний опис наданих послуг, суд приходить до висновку, що фіксований розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн є співмірним із складністю справи, виконаною адвокатом роботою, її обсягом та витраченим на цю роботу часом, ціною позову та значенням справи для сторони, участю адвоката у судових засіданнях, при цьому слід зауважити, що розгляд справи тричі відкладався за клопотаннями представника відповідача.

Таким чином суд вважає, що розмір витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн є обґрунтованим, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в повному обсязі.

Керуючись 10, 19, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 274 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 3-6, 22, 27, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961- ІV, статтею 16 Закону України «Про страхування», статтями 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР (з останніми змінами від 17 березня 2020 року № 530-IX), статтями 15, 625, 979, 980, 999, 1166, 1187, 1194, 1195, 1202 Цивільного кодексу України,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від імені якого та в інтересах якого діє ОСОБА_4 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - задовольнити. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) страхове відшкодування (моральна шкода) у розмірі 39 000 (тридцять дев`ять) тисяч гривень 00 коп. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) страхове відшкодування у розмірі 221 000 (двісті двадцять одна тисяча) гривень 00 коп. (з яких: 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 коп. - моральна шкода, 182 000 (сто вісімдесят дві тисячі) гривень 00 коп. - відшкодування на утримання у зв`язку із втратою годувальника). Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11 358 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім) гривень 08 коп., три відсотки річних у розмірі 766 (сімсот шістдесят шість) гривень 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 910 (чотири тисячі дев`ятсот десять) гривень 91 коп., а всього разом 17 035 (сімнадцять тисяч тридцять п`ять) гривень 10 коп. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 64 362 (шістдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривні 47 коп., три відсотки річних у розмірі 4 341 (чотири тисячі триста сорок одна) гривня 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 27 828 (двадцять сім тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 46 коп., а всього разом 96 532 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот тридцять дві) гривні 22 коп. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (код ЄДРПОУ - 35417298) на користь держави судовий збір у розмірі 5 603 (п`ять тисяч шістсот три) гривні 51 коп. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Дата складання повного тексту рішення - 7 березня 2023 року.

Суддя Сокирко Л.М.

Учасники справи: позивачі:

1) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ; 2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан", місто Київ, вулиця Саксаганського, 96, .