ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3017/23 Справа № 203/4290/22 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про визнання договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 31 травня 2018 року, посвідченого Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. зареєстрованого в реєстрі за № 5487 щодо відчуження приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним, та одночасно з ним подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду, поділу об`єкту тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що перехід права власності на вищезазначене нерухоме майно у будь-який спосіб може покласти на неї тягар подальшого поновлення своїх порушених прав від осіб, які не залучені до участі у цій судовій справі, що спричинить додаткові витрати для відновлення порушених прав, оскільки предметом даного позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що було придбано подружжям в період шлюбу та відчужено чоловіком без її згоди. Заборона вчиняти дії відносно здійснення реєстраційних дій на час вирішення справи забезпечить можливість поновлення її прав до набрання законної сили судовим рішенням. У разі, якщо до закінчення розгляду спору у цій справі нерухоме майно буде відчужено, то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах даного судового провадження, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Таким чином, на даний час єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Кіровського районного суду від 14 листопада 2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково та вирішено:

- заборонити державному реєстратору, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, іпотека, передача в оренду, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень, загальною площею 369,8кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101);

- заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством України), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення позову в цивільній справі № 203/4290/22 щодо нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень, загальною площею 369,8кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

У задоволенні інших вимог відмовлено.

З цією ухвалою не погодився ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушенням норм процесуального закону просив скасувати ухвалу суду та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Скаргу обґрунтував тим, що він за згодою апелянта придбав нерухоме майно в стані непридатному для використання. Витратив значні кошти на його ремонт, підведення та підключення комунікацій, проте внаслідок застосування заходів забезпечення позову позбавлений можливості здавати його в оренду або найм, як наслідок вказані заходи перешкоджають його підприємницькій діяльності.

Інші учасники процесу своїм правом, встановленим положеннями ст 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду змінити, з огляду на наступне.

Забезпечуючи позов в обраний позивачкою спосіб захисту, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист оспорюваних прав на нерухоме майно, та що вжиті заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами позивача.

Колегія суддів із вказаним висновком районного суду погоджується частково проте не вважає застосовані заходи співмірними з позовними вимогами позивача з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Із матеріалів заяви про забезпечення позову вбачається, що судом першої інстанції встановлено предмет вказаного спору, яким є оскарження права власності на нерухоме майно, набуте ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу укладеним з ОСОБА_3 , без згоди на те його дружиниОСОБА_2 .

Таким чином враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір щодо оскарження права власності відповідача ОСОБА_1 на спірне нежитлове приміщення, районний суду дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Судом було враховано, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборонити державному реєстратору, ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії із нерухомим майном лише тимчасово обмежить права відповідача щодо розпорядження майном, яке фактично перебуває у його володінні, проте такі заходи не перешкоджають здійсненню відповідачем господарської діяльності, в той час як їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Однак колегія суддів з вказаним не погоджується та вважає помилковим вжиття судом одночасно із забороною державному реєстратору та ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, застосування інших заходів забезпечення позову у вигляді заборони оренди та найму.

Так, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Отже, заявлення такої вимоги неволодіючим власником презюмує перебування майна, що є предметом спору у фактичному володінні відповідача за позовом і правомірність такого володіння не спростована, допоки спір про право між сторонами не буде вирішений судом.

Наклавши заборону вчиняти дії щодо передачі спірного майна в користування (оренду, найм, тощо), суд безпідставно обмежив реалізацію третіми особами права користування спірним майном, яке є похідним від права власності та не має жодного відношення до предмета, заявленого у цій справі віндикаційного позову. Більше того, наклавши таку заборону, суди констатували неправомірність володіння спірним майном відповідачем, що може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті.

Вказаний висновок в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові Касаційного господарського суду у справі № 910/16370/20.

Незважаючи на те, що застосовані судом заходи є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, тому не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, проте є підставою для її зміни.

Колегія суддів вважає, що апелянтом було доведено, що цією ухвалою та записом у Державному реєстрі заборон, внесеному на підставі цієї ухвали суду, порушені його права, тому колегія суддів вважає такі доводи обґрунтованими, внаслідок чого ухвала суду підлягає зміні шляхом виключення з абзацу другого резолютивної частини ухвали слів: «передача в оренду, найм».

За виключенням вище зазначеного, судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена без додержання вимог закону в повній мірі, а тому є підстави для її зміни.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року змінити.

Виключити з абзацу другого резолютивної частини ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року слова: «передача в оренду, найм». В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта