Постанова

Іменем України

08 березня 2023 року

м. Київ

справа № 932/9466/21

провадження № 61-11544св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «ОТП Банк»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року у складі судді Цитульського В. І. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Свистунової О. В., Деркач Н. М.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та вимог заяви

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі - АТ «ОТП Банк») про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив визнати протиправними дії Акціонерного товариства (далі - АТ) «ОТП Банк», які виразились в зміні плаваючої частини процентної ставки FIDR за кредитним договором від 18 жовтня 2007 року № ML-302/353/2007, укладеним між ними, та зобов`язати банк здійснити перерахунок грошових зобов`язань.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року, позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки Бабушкінським судом м. Дніпропетровська вже розглядалася цивільна справа № 200/5642/15-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору від 18 жовтня 2007 року № ML-302/353/2007недійсним та підставами цього позову було протиправне, на думку позивача, визначення у договорі плаваючої частини процентної ставки FIDR, а обґрунтування позову було аналогічним обґрунтуванню позову у цій справі.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, вважав, що подання позову є очевидно безпідставним, позов не є ефективним, судовий процес за ним буде суперечити принципу процесуальної економії, буде штучним подвоєнням судових процесів та перешкоджатиме вирішенню справи № 200/6686/18 за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, провадження у якій зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 200/5642/15-ц.

Суди послалися на відповідні судові рішення Великої Палати Верховного Суду щодо неприпустимості подвоєння судових процесів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2022 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року скасувати повністю або частково та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, неповно з`ясували фактичні обставини справи, неповно дослідили та надали правову оцінку наявним у справі доказам, а їх висновки не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву, керуючись положеннями статті 44 ЦПК України, у зв`язку зі зловживанням процесуальними правами, оскільки підстави повернення позовної заяви передбачені статтею 185 ЦПК України.

Вважає, що предмет та підстави позову у цій справі не є тотожним із предметом позову у справі № 200/5642/15-ц, на яку послалися суди.

Вказує, що повернення позовної заяви є порушенням його права на справедливий суд та обмеження доступу до правосуддя.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2023 року АТ «ОТП Банк» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, містять посилання на розгляд справи по суті, хоча провадження у справі відкрито не було, не спростовують правильність оскаржуваних судових рішень та не впливають на їх законність, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

АТ «ОТП Банк» просило поновити строк на подання відзиву на касаційну скаргу, посилаючись на те, що ухвалу про відкриття касаційного провадження отримало лише 23 січня 2023 року, а строк подання відзиву - до 25 січня 2023 року.

ОСОБА_1 у своїй заяві заперечував проти поновлення вказаного строку.

Верховний Суд з урахуванням вимог статей 127, 395 ЦПК України вважає строк на подання відзиву на касаційну скаргу пропущений банком з поважних причин, поновлює його та приймає до уваги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

02 лютого 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2023 року справу призначено до розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно із пунктами 1, 3 частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Саме на пункти 1 і 3 частини другої статті 44 ЦПК України послався районний суд.

Верховний Суд вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач, подаючи позов у цій справі, зловживає своїми процесуальними права, є помилковими.

Так, вказуючи, що позов у цій справі, є аналогічним з позовом у справі № 200/5642/15-ц, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, не досліджував вимоги позовної заяви в зазначеній справі, оскільки така відсутня в матеріалах справи, яка переглядається.

При цьому, у справі № 200/5642/15-ц позовними вимогами було визнання кредитного договору від 18 жовтня 2007 року № ML-302/353/2007 недійсним, у той час, як у цій справі ОСОБА_1 просить суд визнати дії банку протиправними та зобов`язати його вчинити певні дії, тобто предмети позовів різні.

Більш того, якщо суд визнав, що позов є аналогічний іншому позову, то в цьому випадку наступають наслідки, передбачені пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України, згідно з яким суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Крім того, зазначаючи на стадії відкриття провадження у справі про те, що позов ОСОБА_1 є завідомо безпідставним суди не досліджували жодних обставин справи, не перевіряли подані докази.

Вказуючи, що тривалий розгляд цієї справи буде перешкоджати та штучно затягувати розгляд справи № 200/6686/18 за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за кредитним договором, суд послався на її зупинення до набрання законної сили рішенням у справі № 200/5642/15-ц.

При цьому, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не навели належного обґрунтування, як розгляд цієї справи може бути затягуванням справи, розгляд якої зупинено до закінчення розгляду в іншій справі, не цієї яка є предметом перегляду Верховним Судом.

Крім того, статтею 188 ЦПК України передбачена можливість об`єднання позовів.

Отже, повертаючи позовну заява на підставі положень статті 44 ЦПК України, без вирішення питання про відкриття провадження у справі та призначення її до судового розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, фактично самоусунувся від розгляду позовної заяви ОСОБА_1 .

Однак судові процесиповинні бути справедливими для усіх учасників процесу, ніхто безпідставно не може бути позбавлений доступу до правосуддя, що є порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції.

Дійсні норми ЦПК України не містять критеріїв визнання безпідставного або штучного позову, тому однозначно встановити вказане, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, є неможливим.

При цьому Європейський суд з прав людини, зокрема у рішеннях «Саф`яннікова проти України» (2007 рік), «Сілін проти України» (2006 рік), наголошував, що заявників не можна звинувачувати за те, що вони використовують засоби, надані їм відповідно до національного законодавства для захисту своїх інтересів (рішення).

Отже, висновки суду про завідомо безпідставність позову чи його штучність не повинні ґрунтуватися на припущеннях суду.

Посилання судів попередніх інстанцій на судові рішення Великої Палати Верховного Суду є безпідставними, так як у них не вирішувалися правові питання завідомо безпідставності позовів, чи їх штучності, а стосувалися ефективності судових процесів і ефективності обрання позивачами способу захисту.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржувані судові рішення, з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

При цьому, вимоги заявника про розгляд справи по суті, не передаючи її на новий розгляд, є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій не розглядали справу по суті, повернувши позовну заяву на стадії відкриття провадження у справі, тому Верховний Суд позбавлений таких повноважень.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець