КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3188/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 березня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року, та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року, ухвалені у складі судді Машкевич К.В. в м. Київ у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Майкопська 1-а» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач ОСББ «Майкопська 1-а» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 60008,74 грн.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 01 липня 2016 року було зареєстроване ОСББ «Майкопська 1-а», 14 травня 2017 року проведено загальні збори співвласників ОСББ, на яких прийнято рішення про управління багатоквартирним будинком об`єднанням через свої статутні органи управління та прийняття будинку на баланс. Згідно п. 8 протоколу від 14 травня 2017 року, прийнято рішення про затвердження внесків на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій: для власників квартир: дворівневий при сплаті до 20 числа 16 грн. за кв.м., після 20 числа 20 грн. за кв.м. Згідно п. 3.1 протоколу б/н від 28 жовтня 2018 року було прийнято рішення розподілити внески на утримання будинку відповідно до частки майна - 13,50 грн. з кв.м. приміщення.

ОСОБА_1 є власником квартири № 19 пл. 53,3 кв.м. і за період з червня 2017 року по липень 2021 року включно у неї утворилась заборгованість по сплаті внеску на утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 60008,74 грн. З огляду на те, що ОСОБА_1 є власником квартири № 19 , загальна площа якої становить 53,3 кв.м., місячний розмір внеску на утримання будинку і прибудинкової території становить 13,50 х 53,3 = 719,55 грн. на місяць. Крім того, позивач має право на отримання грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а саме інфляційних нарахувань в розмірі 8545,97 грн. та 3 % річних в розмірі 25236,50 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 60008,74 грн. та судовий збір 2270 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року заяву ОСББ «Майкопська-1» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Майкопська-1» витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням, подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на незаконність рішення та додаткового рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року та додаткове рішення від 14 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що з 27 березня 2019 року є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , і за період з дня набуття права власності на квартиру з 27 березня 2019 року по червень 2021 року включно нею вчасно та в повному розмірі сплачуються внески на утримання будинку та прибудинкової території по 719,55 грн. щомісячно. У розрахунку заборгованості зазначено, що кожному виставленому позивачем відповідачу рахунку щодо сплати щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території відповідають регулярні оплати відповідачем таких рахунків в такому ж розмірі. Тому з якої причини позивачем пред`явлено до неї вимоги про стягнення щомісячних внесків на утримання будинку за вказаний період, є незрозумілим.

Вимоги за липень 2021 року є незаконним та безпідставним, оскільки на час пред`явлення позову строк для сплати ще не настав. За період з червня 2017 року по 27 березня 2019 року внески на утримання будинку та прибудинкової території відповідачем не сплачувалися, оскільки на той час вона ще не була власником квартири. Стверджуючи про те, що право власності на квартиру виникло у відповідача до здійснення державної реєстрації такого права власності, позивач не посилався на жодні норми матеріального права, а обґрунтовував свою позицію лише чотирма судовими рішеннями як прецедентами. Проте зазначені судові рішення, якими позивач обґрунтовує свої вимоги в частині доведення нібито виникнення у відповідача права власності на квартиру до дня здійснення державної реєстрації права власності, зовсім не містять таких висновків.

Наголошувала, що до набуття права власності на квартиру з 27 березня 2019 року жодним чином квартиру не використовувала, оскільки до цього часу квартира знаходилась без внутрішнього оздоблення, сантехніки та меблів, і лише ставши власником квартири, відповідач розпочала в ній ремонтні роботи. При цьому відповідач до 27 березня 2019 року робила деякі дрібні платежі на рахунок позивача в добровільному порядку. Здійснення таких виплат не може свідчити про виникнення у неї обов`язку сплачувати внески на утримання будинку та прибудинкової території.

Звертала увагу, що ніколи не брала жодної участі в роботі ОСББ та не підписувала жодних документів щодо його діяльності, і про свою наявність серед засновників (учасників) відповідач дізналася лише в 2021 році.

Вказувала, що позивач ніколи не надавав їй належних пояснень та будь-яких документів, які б свідчили, що саме позивач (ОСББ) є тією особою, якій відповідач повинен сплачувати кошти за житлово-комунальні послуги, внески на утримання будинку та прибудинкової території.

Зазначала, що оскільки їй відомо з відкритих джерел, що багатоквартирний будинок, в якому знаходиться її квартира, не знаходиться на балансі позивача, а знаходиться на балансі обслуговуючого кооперативу «Б.І.П.», і у вересні 2019 року ОСББ «Майкопська-1» зверталося до нього з позовом про зобов`язання обслуговуючого кооперативу «Б.І.П.» списати будинок зі свого балансу, передати ОСББ всю технічну документацію на житловий будинок, зобов`язати обслуговуючий кооператив вчинити дії щодо припинення обслуговування житлового будинку, відтак принаймні до вересня 2019 року обслуговуванням житлового будинку та його управлінням займався даний обслуговуючий кооператив, який потенційно також може звернутися до неї з позовом щодо стягнення внесків на утримання будинку та прибудинкової території. Наведені обставини викладені в рішенні господарського суду м. Києва від 11 грудня 2019 року, яким в задоволенні позову відмовлено. До позову також не було надано належних доказів, що саме він, а не інша особа, є тією особою, яка має право вимагати від відповідача сплати внесків з утримання будинку та прибудинкової території. Також до позову прикладено неправильний розрахунок розміру вимог, і виходячи з позовних вимог існуюча, на думку позивача, заборгованість мала би складати 18361,85 грн. внесків з утримання будинку і прибудинкових територій, 1750,88 грн. 3 % річних та 4191,66 грн. інфляційних втрат, а разом 24304,39 грн. Проте за розрахунком позивача вийшла в розмірі 60008,74 грн., тобто майже втричі більше.

Вважала, що оскільки позивачем не доведено обставини, які мають значення для справи і на які він посилався як на підставу своїх вимог, то позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають. При цьому свою правову позицію позивач побудував, виходячи з помилкового тлумачення норм матеріального права та виходячи з помилкового розуміння висновків Верховного Суду в інших справах.

Звертала увагу, що не отримувала від позивача або суду жодних копій доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу, на які суд посилався в додатковому рішенні, а також копії самої заяви про ухвалення додаткового рішення. У самому додатковому рішенні немає жодної згадки про те, що позивачем або судом відповідачу направлялася заява позивача про ухвалення додаткового рішення та копії доказів. Внаслідок цього відповідач дізналася про факт розгляду заяви позивача лише після ухвалення судом додаткового рішення, внаслідок чого вона була позбавлена можливості надати суду свої міркування та доводи щодо такої заяви позивача та щодо наданих ним доказів, позбавлена можливості подати клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу та довести неспівмірність цих витрат із складністю справи та виконаними роботами.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовував доводи апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підтверджував обґрунтованість розрахунків позивача та не погоджувався із застосуванням строків позовної давності до спірних правовідносин, оскільки відповідач частково оплачувала послуги з обслуговування нерухомого майна, відтак строк позовної давності переривався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов ОСББ «Майкопська 1-а» про стягнення заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 60008,74 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідач 27 березня 2019 року лише зареєструвала права власності на квартиру, яку набула на підставі документів ще за 2016 рік, повністю сплативши за неї внесок в кооперативі, до набуття права власності на квартиру фактично проживала в ній, користувалася спільним майном, внутрішньо-будівельними мережами, прибудинковою територією, сплачувала кошти за фактичне споживання електроенергії, водопостачання, водовідведення та опалення, що свідчить про її обов`язок сплачувати внески до ОСББ за весь спірний період.

Апеляційний суд не може погодитися із вказаними висновками, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 з на підставі довідок про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 25 жовтня 2016 року, актів приймання-передачі нерухомого майна б/н від 07 грудня 2016 року, видавник: Обслуговуючий кооператив «Б.І.П.», договорів про пайову участь, серія та номер 20 та 20/1 від 17 жовтня 2013 року, видавник Обслуговуючий кооператив «Б.І.П.», право власності зареєстроване 27 березня 2019 року. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 01 квітня 2019 року, дата державної реєстрації - 27 березня 2019 року (а. с. 13).

На а. с. 44 - 53, 54 - 62 знаходяться копії договорів № 20, № 20/1 про пайову участь в ОК «Б.І.П.» і розподілі персоніфікованого пайового сертифікату, укладених 17 жовтня 2013 року ОК «Б.І.П.» та ОСОБА_1 , за умовами розділу ІІІ яких, після повного внесення пайового внеску член кооперативу (асоційований член) набуває право власності на об`єкт. Згідно розділу ІІ, після 100 % сплати пайового внеску за об`єкт кооператив проставляє відмітку асоційованому членові в свідоцтві про виділення персоніфікованого паю в графі «Дані про оплату» з видачею довідки про повну оплату об`єкта для подальшого оформлення права власності в Державній реєстраційній службі України в м. Києві.

На а. с. 43 знаходиться копія довідки обслуговуючого кооперативу «Б.І.П.» від 25 жовтня 2016 року, виданої члену обслуговуючого кооперативу ОСОБА_1 , вартість персоніфікованого паю згідно договору про пайову участь і розподіл персоніфікованого пайового сертифікату оплачено повністю.

На а. с. 69 знаходиться копія довідки ОК «Б.І.П.» від 23 січня 2020 року на запит ОСББ «Майкопська 1-а» про те, що станом на 17 жовтня 2016 року заборгованість перед ОК «Б.І.П.» за комунальні послуги по особовому рахунку № 19 (власник ОСОБА_1 ) складає 4443,18 грн.

ОСББ «Майкопська 1-а» зареєстроване 01 липня 2016 року, основним видом діяльності за КВЕД є 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (а. с. 14 - 15).

На а. с. 70 - 86 знаходиться копія статуту ОСББ «Майкопська 1-а», затвердженого загальними зборами ОСББ, протокол № 1 від 14 травня 2017 року, згідно якого об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Згідно п. 2.4 розділу 1 статуту об`єднання має право відповідно до законодавства, цього статуту та рішення загальних зборів встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежі співвласників, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та цим статутом внесків і платежів, звертатись до суду у разі відмови співвласника відшкодувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені законом та цим статутом внески і платежі. Згідно п. 2.13 розділу 3 статуту рішення загальних зборів, прийняте відповідно до цього статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Згідно п. 1.2 розділу 4 статуту сплата встановлених загальними зборами внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного та інших фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами, є обов`язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Порядок сплати, перелік та розмірі внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного та інших фондів, встановлюється загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та цього статуту.

На а. с. 22 - 26 знаходиться копія протоколу № 1 загальних зборів співвласників будинку ОСББ «Майкопська 1-а» від 14 травня 2017 року, яким прийнято рішення стосовно форми управління будинку через статутні органи ОСББ, прийняття будинку на баланс ОСББ від забудовника, затверджено внески на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, згідно якої для власників квартир (споживачів) затверджено дворівневий внесок, а саме при сплаті до 20 числа - 16 грн. за кв.м., після 20 числа - 20 грн. за кв.м.

Згідно протоколу загальних зборів співвласників будинку ОСББ «Майкопська 1-а» від 28 жовтня 2018 року вирішено розподілити внески на утримання будинку відповідно до частки майна - 13,50 грн. з кв.м. приміщення (а. с. 27 - 32).

На а. с. 33 - 40 знаходяться копії договорів, укладених ОСББ «Майкопська 1-а» з на надання послуг з комплексного обслуговування будинку від 01 серпня 2017 року, про надання послуг зі збирання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів від 29 грудня 2016 року, про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту системи обмеження доступу від 01 вересня 2017 року.

На а. с. 41 - 42 знаходяться копії актів приймання-передачі житлових (нежитлових) приміщень від 07 грудня 2016 року, згідно якого обслуговуючий кооператив «Б.І.П.» передає, а асоційований член кооперативу ОСОБА_1 приймає квартиру № 19 та терасу АДРЕСА_5 , та зобов`язується укласти договір про відшкодування витрат з утримання будинку та прибудинкової території.

На а. с. 16 - 21 знаходиться розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , власника квартири № 19 , за період з червня 2017 року по липень 2021 року.

На а. с. 63 - 68, 143 знаходиться копія фільтрованої виписки ОСББ «Майкопська 1-а» за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за 2018 - 2020 роки, з 01 січня 2021 року по 22 липня 2021 року, з листопада 2012 року по грудень 2017 року, згідно якої в 2015 - 2016 роках ОСОБА_1 на користь обслуговуючого кооперативу «Б.І.П.» сплачувалася компенсація комунальних витрат, а в листопаді та грудні 2017 року, окремі місяці 2018 - 2021 років ОСОБА_1 вносилась оплата за опалення, електроенергію, водопостачання та водовідведення, а 21 жовтня 2019 року, 12 листопада 2019 року, 12 грудня 2019 року, 18 січня 2020 року, 06 лютого 2020 року, 06 березня 2020 року, 06 квітня 2020 року, 13 травня 2020 року, 12 червня 2020 року, 17 липня 2020 року, 17 серпня 2020 року, 17 вересня 2020 року, 08 жовтня 2020 року, 16 листопада 2020 року здійснено сплату за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 719,55 грн. (а. с. 65 - 66).

В грудні 2021 року відповідачем подано до суду заяву про застосування позовної давності (а. с. 119).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСББ «Майкопська 1-а» посилалося на наявність у відповідача, право власності якої на квартиру зареєстроване 27 березня 2019 року, заборгованості по сплаті внесків на утримання будинку за період з червня 2017 року по липень 2021 року в розмірі 26226,30 грн., в зв`язку з чим, згідно доводів позивача, з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню вказана сума заборгованості, а також інфляційні втрати 8545,97 грн. та 3 % річних в розмірі 25236,50 грн.

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласниками багатоквартирного будинку (далі - співвласники) є власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.

Аналогічно, відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Згідно ст. 7 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» статут об`єднання складається відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. У статуті має бути визначено зокрема права і обов`язки співвласників. Статут може містити також інші положення, що є істотними для діяльності об`єднання та не суперечать вимогам законодавства

За змістом статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників.

У статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено, що об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

У свою чергу, співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (стаття 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», передбачено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Статтею 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання (частина друга статті 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

З огляду на пункти п. 2.4 розділу 1 статуту ОСББ «Майкопська 1-а» об`єднання має право, відповідно до законодавства та статуту, шляхом скликання загальних зборів встановлювати, зокрема розміри платежів і внесків, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених законом та цим статутом внесків і платежів, звертатись до суду у разі відмови співвласника відшкодувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені законом та цим статутом внески і платежі.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» колишній балансоутримувач багатоквартирного будинку або особа, яка здійснювала управління багатоквартирним будинком до створення об`єднання, у тримісячний строк з дня державної реєстрації об`єднання забезпечує передачу йому примірника технічної та іншої передбаченої законодавством документації на будинок, а також документа, на підставі якого багатоквартирний будинок прийнято в експлуатацію, технічного паспорта і планів інженерних мереж.

Враховуючи наведені вимоги закону, апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що саме позивач, а не інша особа, є тією особою, якій належить право вимагати від відповідача сплати внесків з утримання будинку та прибудинкової території

Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносини законодавством України, встановлено обов`язок співвласника брати участь в утриманні спільного майна багатоквартирного будинку, рішення загальних зборів ОСББ про затвердження внеску на утримання будинку та прибудинкової території є обов`язковими до виконання всіма співвласниками, і оскільки відповідач є власником квартири АДРЕСА_3 , в якому створено ОСББ, вона зобов`язана сплачувати внески за утримання будинку та прибудинкової території.

Надання таких послуг підтверджується наявними в матеріалах справи договором № 01/08/2017К на надання послуг з комплексного обслуговування будинку від 01 серпня 2017 року, договором № 301029/6 про надання послуг зі збирання, вивезення та збирання твердих побутових відходів від 29 грудня 2016 року, договором про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту системи обмеження доступу від 01 вересня 2017 року та не заперечується відповідачем, яка наголошувала лише на добровільному здійсненні деяких оплат до 27 березня 2019 року без виникнення у неї відповідного обов`язку.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі, що вона ніколи не брала участі в роботі ОСББ, не підписувала жодних документів щодо його діяльності, не має жодного відношення до появи її прізвища серед засновників ОСББ в ЄДРПОУ, не є предметом даного позову, не звільняють відповідача від обов`язку здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком та відхиляються апеляційним судом.

Посилання відповідача, що до 27 вересня 2019 року квартира нею не використовувалась і ремонтні роботи в ній не проводились, не підтверджуються будь-якими доказами і не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Разом із тим, задовольняючи позов в повному обсязі та стягуючи з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСББ «Майкопська 1-а» заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за весь спірний період, суд першої інстанції неправильно застосував ст. 10, 15, 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», якими обов`язок сплати внески і платежі, виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання, обов`язковість рішення загальних зборів, а також право об`єднання вимагати сплачувати в повному обсязі внески і платежі покладено саме на співвласників і відносно співвласників будинку, а також не застосував ч. 2 ст. 331 ЦК України, яка підлягала застосуванню, відповідно до якої, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Наведені вимоги закону не встановлюють для ОСББ права примусового стягнення відповідних коштів з будь-яких інших осіб у судовому порядку, передбачаючи таке право лише щодо співвласників майна, і відповідно не встановлює кореспондуючого обов`язку про сплату цих коштів для будь-яких інших осіб, крім співвласників майна.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Як вбачається з доказів, наявних в матеріалах справи, право власності на квартиру АДРЕСА_3 , зареєстровано відповідачем ОСОБА_1 27 вересня 2019 року, а отже саме з цього часу вона в розумінні Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», вважається співвласником багатоквартирного будинку і на неї поширюються вимоги даного закону.

Реєстрація права власності ОСОБА_1 на вказане майно здійснена 27 березня 2019 року на підставі довідок про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі від 25 жовтня 2016 року, актів приймання-передачі нерухомого майна б/н від 07 грудня 2016 року, видавник: Обслуговуючий кооператив «Б.І.П.», договорів про пайову участь, серія та номер 20 та 20/1 від 17 жовтня 2013 року, видавник Обслуговуючий кооператив «Б.І.П.», право власності зареєстроване 27 березня 2019 року. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 01 квітня 2019 року, дата державної реєстрації - 27 березня 2019 року (а. с. 13).

Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» житлово-будівельні кооперативи можуть бути реорганізовані в об`єднання. Реорганізація відбувається за рішенням загальних зборів. Відповідно до статуту (положення) кооперативу збори можуть прийняти рішення про реорганізацію кооперативу в об`єднання. З моменту прийняття цього рішення зазначені збори вважаються установчими зборами об`єднання і далі проводяться відповідно до вимог цього Закону. Участь в установчих зборах беруть члени житлово-будівельного кооперативу, які повністю сплатили вартість квартир і належну частку у вартості нежитлових приміщень та іншого майна і виявили таке бажання. У разі сплати вартості квартир і належної частки у вартості нежитлових приміщень та іншого майна не в повному обсязі окремими членами житлово-будівельного кооперативу вони можуть брати участь у зборах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, за згодою інших членів житлово-будівельного кооперативу.

Враховуючи специфіку набуття права власності співвласниками квартир в будинку по АДРЕСА_4 відповідно до Закону України «Про кооперацію» на підставі договорів про пайову участь, ОСББ «Майкопська 1-а» зареєстроване 01 липня 2016 року, не було позбавлене можливості визначити особливості правовідносин з власниками майнових прав на квартири в даному будинку до моменту здійснення ними державної реєстрації права власності відповідно до закону.

Разом із тим, ані положеннями статуту ОСББ «Майкопська 1-а», ані рішеннями його загальних зборів, які наявні в матеріалах справи, дане питання врегульоване не було, і покладення судом матеріальної відповідальності за це на відповідача у вигляді нарахування заборгованості та штрафних санкцій за несплату внесків, які сплачуються співвласниками будинку, до державної реєстрації права власності, не відповідатиме засадам справедливості, добросовісності і розумності цивільного законодавства.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо недобросовісності поведінки відповідача, якою не визнано вимоги про сплату послуг з обслуговування нерухомого майна до набуття нею права власності на вказане майно, щодо зловживання нею недосконалістю та колізіями правового регулювання, яке надає можливість не проводити реєстрацію права власності на нерухоме майно одразу після отримання правовстановлюючих документів.

Висновки суду першої інстанції, що відповідач частково здійснювала оплату внеску на утримання будинку та прибудинкової території та інші комунальні послуги, визнаючи надання їй відповідних послуг та наявності за собою обов`язку сплати таких послуг, розуміючи наслідки неналежного виконання, використання спільного майна співвласників, не ґрунтуються на наведених вимогах закону та є помилковими.

Також судом першої інстанції при вирішенні спору безпідставно враховано правові висновки Верховного Суду, які не є релевантними до спірних правовідносин, а саме висновки, викладені в постановах Верховного Суду за наслідками розгляду господарських спорів: від 24 січня 2020 року в справі № 910/10987/18 за позовом банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наслідками розгляду якої справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, від 27 лютого 2018 року в справі № 925/1121/17 за позовом господарського товариства про визнання права власності на частину будівлі, в якій зазначено, що державна реєстрація не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, тому ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації не можна; в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі № 911/3594/17 за позовом господарського товариства про скасування рішення органу місцевого самоврядування, яка взагалі не містить правового висновку, викладеного судом першої інстанції, а натомість викладено висновок про те, що державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи.

В постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року в справі № 916/675/15 Верховним Судом зазначено, що сама собою державна реєстрація права власності за певною особою без наявності чинного правовстановлюючого документа на підтвердження такого права не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності.

Обставини, встановлені в даних справах господарської юрисдикції, суттєво відрізняються від правовідносин у справі, що переглядається, щодо наявності або відсутності підстав стягнення заборгованості внесків з утримання будинку з члена об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а відтак наведені висновки не підлягали врахуванню судом першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції не надано повної та всебічної оцінки розрахунку заборгованості, наданому позивачем, зокрема періодів утворення заборгованості та її фактичного погашення, і таким чином належно не встановлено існування прострочення відповідачем грошового зобов`язання.

Так, судом не враховано, що згідно наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, відомості якого частково дублюються фільтрованою випискою з рахунку ОСББ «Майкопська 1-а», вартість послуг на утримання будинку в розмірі 719,55 грн., виставлена відповідачу до сплати з 01 квітня 2019 року, регулярно та в повному обсязі погашалася нею до 20 числа наступного місяця в повному розмірі: 08 травня, 08 червня, 10 липня, 18 серпня, 12 вересня, 19 жовтня, 12 листопада, 15 грудня 2019 року, 18 січня, 06 лютого, 06 березня, 06 квітня, 13 травня, 12 червня, 17 липня, 17 серпня, 17 вересня, 08 жовтня, 16 листопада, 12 грудня 2020 року, 14 січня, 15 лютого, 05 березня, 14 квітня, 17 травня, 08 червня та 13 липня 2021 року, що узгоджується з періодом сплати внесків, затвердженим протоколом № 1 загальних зборів співвласників від 14 травня 2017 року, а саме до 20 числа кожного місяця, та його розміром 13,50 грн. з кв.м. приміщення, затвердженим протоколом загальних зборів співвласників б/н від 28 жовтня 2018 року, а кінцевий строк сплати послуг на утримання будинку за липень 2021 року, з огляду на дату пред`явлення позову 10 серпня 2021 року, ще не сплив і таких вимог позивачем не виставлено.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 не може вважатися такою, що прострочила відповідні грошові зобов`язання по сплаті внесків за утримання будинку та прибудинкової території за період з моменту реєстрації нею права власності на квартиру АДРЕСА_3 , та отримання статусу співвласника багатоквартирного будинку, а відтак відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, у неї не настала, що залишилось поза увагою суду першої інстанції та безпідставно застосовано до відповідача штрафні санкції у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат, фактично погодившись з розрахунком позивача та не перевіривши його правильності з огляду на періодичність здійснення оплати спірних сум.

При цьому з арифметичної точки зору правильність нарахованих позивачем штрафних санкцій також не дотримана, оскільки згідно наведеного розрахунку, 3 % річних ним нараховано за кожний період на загальну суму заборгованості в цілому, складену наростаючим підсумком, тобто без урахування штрафних санкцій за суми заборгованості за попередній період, а базу нарахування інфляційних втрат за наведеним розрахунком, враховуючи вказані в ньому розміри заборгованості та отримані результати, визначити неможливо взагалі.

Крім того, наведена в позові формула розрахунку інфляційних нарахувань у вигляді "борг за місяць * (індекс інфляції - 100) / 100; 2)" не відповідає математичним вимогам до аналітичного запису задачі знаходження аргументів і не може бути виконана, оскільки ";" не є математичним символом, відтак позивачем всупереч ч. 2 ст. 175 ЦПК України не наведено обгрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Передчасно та помилково встановивши обґрунтованість позовних вимог та відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про застосування позовної давності, суд першої інстанції дослідив виписки з банку щодо всіх оплат відповідача за 2017 - 2021 роки, виходив із того, що відповідачем переривалася позовна давність вчиненням нею дій щодо визнання боргу - регулярним здійсненням часткової оплати за утримання будинку на рахунок позивача.

Згідно з частиною першою статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя статті 264 ЦК України).

Зазначивши у рішенні про регулярне переривання відповідачем позовної давності внаслідок вчинення боржником оплат на користь позивача, суд першої інстанції не встановив, чи не свідчить така дія про визнання відповідачем лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Крім того, суд взагалі не дослідив можливості застосування позовної давності до сум, стягнутих ним відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, які нараховані позивачем з червня 2017 року, враховуючи, що до вимог, обґрунтованих ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності у три роки, а тому стягнення 3% річних та інфляційних втрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову (правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) та підтримувалися Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 21 грудня 2022 року в справі № 602/1082/19, провадження № 61-7521св22).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, відтак дане рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи вимоги ОСББ «Майкопська 1-а» про стягнення заборгованості по суті, апеляційний суд виходить із того, що оскільки позивач є юридична особа, створена власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_4 для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, а відповідач є власником квартири в даному будинку, вона зобов`язана сплачувати внески за утримання будинку та прибудинкової території.

Разом із тим, оскільки із доказів, наявних в матеріалах справи, а саме розрахунку заборгованості з наведеними в ньому періодами утворення заборгованості та датами її фактичного погашення, а також з огляду на дату виникнення у відповідача передбаченого законом та статутом об`єднання обов`язку здійснення відповідних внесків, наявності заборгованості за спірний період з червня 2017 року по липень 2021 року у відповідача апеляційним судом не встановлено, відтак права на стягнення сум заборгованості та штрафних санкцій за прострочення грошового зобов`язання у позивача не виникло.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість позову ОСББ «Майкопська 1-а» та про відмову в позові з наведених підстав.

Вирішуючи питання щодо законності та обґрунтованості додаткового рішення від 14 грудня 2022 року в даній справі, апеляційний суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що відповідач не отримувала ні від позивача, ні від суду жодних копій доказів щодо понесення позивачем витрат на правничу допомогу в справі, на які суд першої інстанції послався в своєму додатковому рішенні, та неможливість в зв`язку з цим подати клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, або довести неспівмірність витрат позивача на оплату послуг адвоката із складністю справи, з огляду на наявність в матеріалах справи доданого до заяви ОСББ «Майкопська 1-а» від 18 листопада 2022 року про ухвалення додаткового рішення опису вкладення до цінного листа, згідно яким на адресу ОСОБА_1 22 листопада 2022 року було направлено копію даної заяви, копію договору про надання правничої допомоги № 13/07-21 від 13 липня 2021 року, копію додаткової угоди № 1, копію акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 18 листопада 2022 року, копії платіжних доручень ОСББ «Майкопська 1-а», а також накладної Укрпошти з інформацією про відправлення (а. с. 178 - 179), що свідчить про дотримання позивачем вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України про підтвердження надсилання копії заяви і доданих до неї доказів іншим учасникам справи.

Разом із тим, оскільки апеляційним судом встановлено, що позов не підлягав задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати в даній справі покладаються на позивача, відтак додаткове рішення суду першої інстанції від 14 грудня 2022 року, яким задоволено заяву позивача про розподіл судових витрат, також підлягає скасуванню.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та додаткового рішення із прийняттям нової постанови, якою відмовити в позові.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 3405 грн. Оскільки за наслідками апеляційного перегляду в позові відмовлено, дані судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в повному обсязі, а понесені позивачем судові витрати покладаються на нього.

Керуючись ст. 367, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Майкопська 1-а» в позові до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Майкопська 1-а» (м. Київ вул. Майкопська 1-а ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 3405 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.