Справа № 698/52/23
Провадження № 2/698/36/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

за участю секретаря Триліс Я.О.,

розглянувши порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні у залі суду в селищі Катеринопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_16 про стягнення аліментів на утримання батька,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначив, що він є непрацездатною особою, пенсіонером за віком, батьком відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_16 . Позивач має ряд тяжких захворювань, серед яких онкологічне захворювання з діагнозом - ураження сечового міхура. Дохід позивача складає лише пенсія яка не дозволяє належним чином забезпечити його належне лікування та оздоровлення. Позивач потребує постійного медичного нагляду, перебуває на обліку у лікаря онкоуролога та періодично проходить лікування в Черкаському обласному онкологічному центрі, що потребує значних матеріальних витрат. Крім того, позивач проживає сам в смт.Катеринопіль в приватному житловому будинку, самостійно сплачує комунальні послуги, купує продукти харчування, ліки. Оскільки ОСОБА_1 має хворобу ніг, погано пересувається, тому для купівлі та доставки йому продуктів харчування та ліків він просить допомоги сторонніх осіб.

Від шлюбу із ОСОБА_4 позивач має повнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій відповідно до рішення суду сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття.

В 2021 році позивач із свого банківського депозиту зняв грошові кошти в сумі 310 000 гривень, які передав відповідачу ОСОБА_2 . За усною домовленістю вказані кошти мали бути витрачені на його лікування та забезпечення достатніх умов його проживання. Незначну частину вказаних коштів відповідач ОСОБА_2 витратила на проведення хіміотерапії під час лікування онкологічного захворювання позивача навесні 2021 року, і після її проведення повідомила що допомагати позивачу більше не бажає.

Відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, працює фахівцем в ТОВ «Кернел- Трейд», та має можливість надавати матеріальну допомогу.

Також від шлюбу із ОСОБА_4 , позивач має дочку ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_16 є працездатного віку, працює медичною сестрою в КНП «Катеринопільський центр первинної медико-санітарної допомоги», має можливість надавати матеріальну допомогу, але відмовляється піклуватись про батька та надавити будь-яку допомогу знаючи що останній має тяжку хворобу і потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги.

Позивач зазначає, що єдиним джерелом його доходу є пенсія, розмір якої складає 4484,80 грн., якої не вистачає на лікування онкологічного захворювання, на продукти харчування, ліки, та інші витрати необхідні для забезпечення фізіологічних умов проживання, тому, зважаючи на скрутне матеріальне становище позивача та необхідність лікування, останній просить суд стягнути із кожного відповідача аліменти на його користь у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., з часу звернення з позовом і довічно.

Згідно ухвали суду від 24.01.2023 року у справі було відкрито провадження з призначенням справи до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.02.2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив, в якому зазначила, що не погоджується із позовними вимогами у повному обсязі та просить суд відмовити у їх задоволенні, оскільки жодної участі в її утриманні, зокрема шляхом сплати аліментів, а також у вихованні позивач не приймав. Після вагітності її матері ОСОБА_7 батьківство своє визнав лише 20.05.2020 року шляхом подачі заяви до Катеринопільського районного відділу ДРАЦСВ.

У 2020 році позивач звернувся до відповідача ОСОБА_2 з проханням про допомогу і саме тоді повідомив їй, що він є її біологічним батьком. З огляду на повідомлення позивача про незадовільний стан його здоров`я, вона почала надавати останньому посильну допомогу. Після часткового одужання позивача вона дізналася, що останній увесь час налаштовував проти неї її чоловіка, зводячи наклепи на неї, що призвело до виникнення конфліктів у її родині. Крім того, зі слів своєї матері відповідач дізналася, що позивач зґвалтував її в 16 років, внаслідок чого вона завагітніла відповідачкою і після народження останньої передала її бабусі, яка і виховувала її.

Після того як ОСОБА_2 дізналася усю правду, то припинила з позивачем усі родинні стосунки.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що жодних коштів у сумі 310000 грн. від позивача не отримувала, його лікування проводилось як і за його кошти так і за особисті кошти відповідача. Також ОСОБА_2 вважає надуманими твердження позивача щодо відсутності коштів на оплату комунальних послуг, оскільки вона йому особисто допомагала оформити субсидію на сплату комунальних послуг. При цьому зазначає, що у позивача відсутня група інвалідності та в матеріалах справи відсутні жодні докази що він потребує стороннього догляду та йому не вистачає коштів на ліки. Пенсію він отримує вищу за мінімальну.

Додатково ОСОБА_2 зазначає, що сама перебуває у тяжкому матеріальному становищі, оскільки на її утриманні перебуває хвора мати ОСОБА_7 , яка являється інвалідом третьої групи, що підтверджується довідкою МСЕК та виписками з історії хвороби.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 204 СК України відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що правові підстави для покладення на неї обов`язку щодо утримання позивача відсутні, оскільки останній ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків.

07.03.2023 року відповідач ОСОБА_16 подала до суду відзив, в якому зазначила, що не погоджується із позовними вимогами у повному обсязі та просить суд відмовити у їх задоволенні, оскільки позивач має сталий дохід у виді пенсії, розмір якої майже дорівнює розміру доходу, який вона отримує. При цьому зазначила, що позивач отримує субсидію на оплату комунальних послуг, а грошові кошти субсидії надходять на власний депозитний рахунок позивача, де накопичуються останнім, що свідчить про відсутність у позивача нагальної потреби в них.

Також відповідачка зазначає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували що він є інвалідом та потребує стороннього догляду. При цьому щодо тяжкого стану здоров`я позивача відповідач зауважує, що за 2022-2023 роки останнім не надано жодних виписок щодо лікування з приводу онкозахворювань. Медикаменти, які зазначив позивач, призначались останньму протягом першого місяця після операції (операція 22.04.2021 р.). Ускладнень після оперативного втручання не було, про що свідчить виписний епікриз, наданий позивачем суду. Вартість ліків, які призначалися позивачу не є занадто великою з огляду на рівень доходів останнього, оскільки позивач отримує пенсію за віком в розмірі 4484,80 грн., яка є вищою за мінімальну.

Також відповідачка ОСОБА_16 зазначає, що позивач має у власності великий приватний будинок, в якому проживає одноосібно та город, який здає в оренду, і за це отримує додаткові кошти. Частину будинку, позивач також може здавати в оренду, та отримувати додатковий дохід.

На підставі викладеного відповідачка ОСОБА_16 вважає, що позивач може самостійно забезпечити собі належний рівень життя.

Крім того, відповідачка ОСОБА_16 зазначає, що вона працює на 0,5 ставки медичної сестри у Катеринопільській багатопрофільній лікарні і отримує щомісячний дохід 3150 грн., що є меншим ніж розмір пенсії позивача. Субсидію відповідачка не отримує та інших доходів не має.

Додатково відповідачка ОСОБА_16 зазначає, що внаслідок хронічного захворювання має постійні фінансові витрати, зокрема вона була прооперована в 2022 році та потребує продовження лікування та постійних обстежень, що призвело до обмеження її трудових функцій як на роботі, так і вдома, що унеможливлює отримання нею додаткових доходів.

Крім того, відповідачка ОСОБА_16 зазначає, що ніяких родинних стосунків з позивачем не підтримує та відмовляється піклуватися про позивача, оскільки останній агресивно налаштований щодо неї та її родини.

З огляду на наведені вище обставини, з посиланням на судову практику Верховного Суду, викладену у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц відповідачка ОСОБА_16 стверджує, що позивач не має реальної потреби в матеріальні допомозі, оскільки отримуваний останнім дохід, є значно більшим за прожитковий мінімум.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно свідоцтв про народження виданих повторно: серії НОМЕР_1 від 31.03.2022 року та серії НОМЕР_2 від 31.03.2022 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_16 .(а.с.7-8)

Згідно посвідчення серія НОМЕР_3 від 09.01.2001 року позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р. відповідно до довідки про доходи № 5758 3475 3577 9717 від 23.12.2022 року складає 52646, 28 грн..(а.с.6,11)

Згідно виписного епікриза та довідки № 6-13) позивач ОСОБА_1 має ураження сечового міхура. Рекомендації: нагляд онколога, уролога, сімейного лікаря за місцем проживання.(а.с.9,10)

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 25.02.1972 року Катеринопільським рай бюро ЗАГС вбачається, що на підставі актового запису про народження від 25.02.1972 року № 22 зареєстровано народження ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком вказаної особи зазначений ОСОБА_9 . (а.с.40)

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 11.02.2023 року № 9 вбачається, що 20.05.2020 року за заявою про визнання батьківства від 20.05.2020 року № 2/22.13-05.1.8 внесено відомості до актового запису про народження ОСОБА_2 від 25.02.1972 року № 22 згідно якого відомості про батька « ОСОБА_9 » змінено на ОСОБА_1 .(а.с.41)

Згідно довідки Єрківської селищної ради від 09.02.2023 року № 46, вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 1974 р. по 1989 р. не проживав за адресою: АДРЕСА_1 та не мав жодних родинних стосунків з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , не приймав участі у вихованні ОСОБА_2 (а.с.39)

З відомостей, що містяться у довідці серія МОЕ № 055581 вбачається, що ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 має ІІІ групу інвалідності.(а.с.42)

З відомостей, що містяться у довідці Єрківської селищної ради від 09.02.2022 року № 45 вбачається, що ОСОБА_2 згідно погосподарської книги за 1974-1989 роки дійсно проживала за адресою: АДРЕСА_1 і склад її сімї становив: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - баба; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - мати; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - сестра.(а.с.38)

Згідно довідки про заробітну плату та інші доходи від 06.03.2023 року № 19, ОСОБА_16 працює в КНП «Катеринопільська БПЛ» на посаді сестра медична, загальна сума доходів за січень-лютий 2023 року становить 8650,00 грн..(а.с.61)

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц останній дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Тобто, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, виникає за наявності таких умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Тому моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання, а має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням реальної потреби в матеріальні допомозі є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 останній зазначив, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 у справі №6-3066цс15.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено на 2023 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме: з 01.01. 2023 року - 2093,00 грн.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведеного вище вбачається, що з часу народження відповідачки ОСОБА_2 і до досягнення нею повноліття, позивач ухилявся від виконання батьківських обов`язків і лише 20.05.2020 року визнав своє батьківство щодо останньої.

Крім того, вбачається, що на час розгляду справи розмір отримуваної позивачем пенсії складає 4484,80 грн., що більш ніж вдвічі перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, розмір якого з 01.01. 2023 року складає - 2093,00 грн.. Отже, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.10.2018 у справі №301/160/17 останній не є особою, яка має право на утримання (аліменти) як непрацездатна особа, що не забезпечена прожитковим мінімумом.

Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням, досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок досліджених доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність законних підстав для їх задоволення, оскільки судом встановлено, що позивач ухилявся від виконання батьківських обов`язків щодо відповідачки ОСОБА_2 , що згідно ч. 1 ст. 204 СК України є законною підставою для відмови у позові. Крім того, судом встановлено, що позивач є особою, яка має сталий щомісячний дохід розмір якого вдвічі перевищує розмір прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, що є підставою для відмови у позові щодо відповідачки ОСОБА_16.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з урахуванням відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, понесені останнім судові витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, ЦПК України, на підставі ст.ст. 202, 205 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_16 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14 березня 2023 року.

Головуючий Баранов О.І.