Ухвала

14 березня 2023 року

м. Київ

справа № 607/25744/18

провадження № 61-1741ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Сердюка В. В. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути із ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти в розмірі 2 603 332,88 грн боргу за договором позики, а з ОСОБА_2 - 65 083 322,08 грн за договором позики.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 липня 2020 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 278 242,46 грн боргу за договором позики, 139 121,00 грн пені за прострочення повернення грошових коштів та 3 796,29 грн - 3% річних згідно частини другої статті 625 ЦК України, разом - 421 159,75 грн.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 956 061,50 грн боргу за договором позики, 3 478 030,00 грн пені та 94 907,36 грн - 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України, разом 10 528 998,86 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення місцевого суду оскаржено у апеляційному порядку ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 липня 2020 року скасовано в частині стягнення із ОСОБА_2 коштів за договором позики від 20 січня 2003 року, пені, 3% річних та судових витрат і ухвалено в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги залишено без задоволення.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

20 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду вказану касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, а саме: надати докази на підтвердження отримання копії рішення суду апеляційної інстанції по за строками, визначеними ЦПК України; уточнити зміст касаційної скарги в частині посилання на підставу касаційного оскарження судового рішення; уточнити вимоги прохальної частини касаційної скарги та викласти їх відповідно до статті 409 ЦПК України; надіслати до суду копії уточненої редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі; доплатити судовий збір у розмірі 12 658 грн, так як заявником сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж встановлено Законом України «Про судовий збір».

У встановлений суддею строк ОСОБА_1 подав до Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: нову редакцію касаційної скарги з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, докази доплати судового збору, а також заяву про відвід судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сердюка В. В.

В обґрунтування заяви про відвід заявник зазначає, що суддя Верховного Суду Сердюк В. В. суддя безпідставно постановив ухвалу від 20 лютого 2023 року про залишення касаційної скарги без руху та протиправно зобов`язав його надати уточнену касаційну скаргу і докази отримання на підтвердження отримання копії рішення суду апеляційної інстанції по за строками, визначеними ЦПК України, що свідчить про упереджене ставлення судді до заявника.

Заявник вважає, що зазначені обставини викликають сумніви в безсторонності та об`єктивності судді Верховного Суду Сердюка В. В.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 40 ЦПК Українипитання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (BELUKHA v. UKRAINE, N 33949/02, § 49 - 52, ЄСПЛ, від 09 листопада 2006 року).

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оцінюючи наявність обґрунтованих підстав для відводу щодо суб`єктивного критерію, суд дійшов переконання про відсутність підстав стверджувати, що суддя Верховного Суду Сердюк В. В. виявляє особисту упередженість.

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного, а доказів протилежного заявником суду не надано.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Сердюка В. В. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, а зводиться до незгоди заявника з прийнятим суддею процесуальним рішенням.

Положення процесуального закону однозначно визначають, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і задоволення необґрунтованої заяви про відвід судді.

Враховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу судді Верховного Суду Сердюку В. В., питання про відвід судді відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України підлягає передачі на вирішення іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Сердюка В. В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договорами позики, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року визнати необґрунтованою.

Заяву про відвід Верховного Суду Сердюка В. В. передати судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк