Дата документу 10.03.2023
Справа № 334/1755/23
Провадження № 2/334/1157/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

10 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

07 березня 2023 року позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача суму грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 76 007, 00 грн.

Позов обґрунтовано ст.ст. 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, Законом України Про теплопостачання, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 р. № 1198.

В позовній заяві позивач просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 07.03.2023 року здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 334/1755/23 та визначено до розгляду судді Коломаренко К.А.

Розглянувши матеріали зазначеної позовної заяви, суддя дійшов висновку, що позов підлягає залишенню без руху на наступних підставах.

Позовні заяви повинні подаватися до суду із додержанням вимог, викладених в ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Згідно ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). До позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно із ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Положеннями ст. 62 ЦПК України, ст. 246 ЦК України, встановлено, що повноваження представника юридичної особи мають бути посвідчені довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, вона подана від імені Концерну «Міські теплові мережі» та підписана представником Аліною Кривик. На підтвердження повноважень представника до матеріалів справи додана довіреність від 25.01.2023 року № 579/20-23, що видана в особі в.о. генерального директора Астапенкова С.В., що діє на підставі Статуту.

Проте, до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували повноваження Астапенкова С.В. як в.о. генерального директора Концерну «Міські теплові мережі», та його повноваження на видачу довіреності.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач посилається в позовній заяві на те, що з відповідачем укладений ТИПОВИЙ договір купівлі-продажу теплової енергії №71200831 (вказаний договір розміщено на сайті Концерну «МТМ. Зазначив, що в період з листопада 2021 по січень 2023 ним здійснювалося постачання теплової енергії в нежитлове приміщення 101, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 частки якого знаходиться у власності ОСОБА_1 . Зазначив те, що на житловому будинку по АДРЕСА_2 встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії. Тобто, розрахунки за спожиту теплову енергію проводились на підставі показів вузла обліку, пропорційно теплового навантаження кожного із приміщення. Крім того вказує, що у відповідача за вказаною адресою АДРЕСА_2 у належному йому приміщенні встановлено розподільний прилад обліку.

Позивачем не надано доказів поставки теплоносія за адресою: АДРЕСА_2 , в нежитлове приміщення 101, доказів, що система опалення об`єкта теплопостачання відповідача є відокремленою або не відокремлена від системи опалення житлового будинку АДРЕСА_2 , актів зняття показань приладу обліку за спірний період з листопада 2021 по січень 2023 включно. Також позивачем не надано документів на підтвердження фактичного відпуску відповідачу теплової енергії щомісяця за спірний період (актів надання послуг, інших первинних документів бухгалтерського обліку), так само позивачем не надано суду доказів направлення або вручення відповідачу документів на оплату спожитої теплової енергії у спірний період.

Також до заяви не додані докази, які підтверджують факт укладення між сторонами договору про постачання теплової енергії, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку).

Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

В обґрунтування розміру заявленої до стягнення суми заборгованості заявник посилається на умови укладеного між сторонами договору, згідно з яким нараховано вартість отриманих послуг, проте, до заяви такого договору, укладеного в письмовій формі, не додано.

Згідно наданого суду розрахунку заборгованості, яка заявлена до стягнення, вбачається, що заборгованість виникла за договором №71200831. Вказаний номер договору зазначений і в рахунках за надані послуги.

Разом з тим до заяви заявником долучено роздрукований типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії без номера від 01.11.2021 року, який сторонами не підписаний.

Крім того, з п. 2 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.11.2021 року вбачається, що Договір набирає чинності через 30 днів з моменту його розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі», проте заявником не надані докази на підтвердження дати розміщення на сайті, і, як наслідок, дати набрання чинності, вказаним договором. При цьому, актів приймання-передачі наданих послуг, актів приєднання до мереж, актів зняття показань приладу обліку тощо, заявником не надано, що унеможливлює перевірку факту надання послуг заявником в заявленому розмірі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, копії будь-яких документів мають засвідчувати їх дійсність, оскільки мають бути виготовлені виключно з оригіналів цих документів.

Отже, суд наголошує, що копії документів подаються до суду належно завіреними.

Зазначаючи про належність засвідчення копії суд вказує, що копія має бути належної якості, щоб на ній можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити, поля документа не було порушено, з відміткою про засвідчення копії документа, особою, яка його посвідчує, яка складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви та особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису, та печатки (для нотаріального завірених копій, копій, що подаються адвокатом як представником (за наявності такої), чи які подаються юридичними особами публічного та приватного права).

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 95 ЦПК України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Доданий до позовної заяви типовий індивідуальний договір б/н від 01 листопада 2021 року всупереч вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України не завірений належним чином.

Також, за приписами п.1,6,7 глави 3 розділу I Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за №736/27181, право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду (далі - печатка установи) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом. Право засвідчення документів та їх копій може надаватися посадовим та іншим особам на підставі довіреності. У посадових інструкціях визначаються повноваження щодо засвідчення документів та їх копій.

Проте долучені до позовної заяви розрахункові документи за договором, зокрема рахунки за надані послуги за договором №71200831 у графі «підпис і прізвище особи, що склала рахунок-фактуру», взагалі не містять відомостей про прізвище та підпис особи, що його склала. Деякі документи мають лише підпис посадової особи, повноваження якої не підтверджено, а також не скріплені печаткою установи.

Зазначені недоліки позбавляють суддю можливості вирішити питання щодо відкриття провадження по справі.

Натомість, як передбачено ч.1,2,4 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Цей недолік має бути усунутий у визначений судом строк.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, що позовна заява про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води подана без дотримання вимог, передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, вона підлягає залишенню без руху для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Коломаренко К. А.