РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 рокусмт ПетровеСправа № 941/23/23
Провадження № 2/941/114/23

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Молдавській А.М.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петрове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 31 грудня 2021 року між позивачем - ОСОБА_3 та відповідачкою - ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 2000 (дві тисячі) доларів США, про що відповідачка надала власноручно написану розписку. Відповідно до зазначеної розписки, позика є відсотковою в розмірі 5% щомісячно та має бути повернута позичальницею ОСОБА_2 в строк до 01 лютого 2022 року. У встановлений розпискою строк, тобто до 01.02.2022 року, відповідачка кошти не повернула, а тому представник позивача просить стягнути з відповідачки на користь позивача 373707 грн. 32 коп. боргу та понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Суд, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 31 грудня 2021 року між позивачем - ОСОБА_3 та відповідачкою - ОСОБА_2 було укладено договір позики на суму 2000 (дві тисячі) доларів США, про що відповідачка надала власноручно написану розписку (а.с.12).

Відповідно до зазначеної розписки, позика є відсотковою в розмірі 5% щомісячно та має бути повернута позичальницею ОСОБА_2 в строк до 01 лютого 2022 року. У встановлений розпискою строк, тобто до 01.02.2022 року, відповідачка кошти не повернула.

Договором також встановлено, що при порушенні зобов`язання позики розмір відсотків становитиме на 5% більше кожного наступного місяця починаючи з 01.02.2022 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, разом з тим після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду зазначеного в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди мають встановити справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини з договору позики, що підтверджується наявною у позивача розпискою відповідачки ОСОБА_2 , яка складена нею власноруч, що підтверджує як факт отримання останньою у борг коштів у розмірі 2000 доларів США за цим договором, так і зобов`язання повернути ці грошові кошти позивачу ОСОБА_3 до 01.02.2022 року з процентами в розмірі 5% у місяць.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами.

У постанові Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 82/8536/18 (провадження № 61-254св20) Верховний суд зазначив:

«Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1194 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).»

Відповідно до вище зазначених висновків Верховного Суду, за договором позики від 31.12.2021 року відповідачка як позичальник зобов`язана повернути позивачу як позикодавцю 2000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні до долара США визначеного Національним Банком України на день подання позову (10.01.2023 року) становить у національній валюті України 73137,20 гривень (2000 х 36,5686 = 73137,20), оскільки курс гривні до долара США на 10.01.2023 року становить 36,5686 гривні за один долар США.

Офіційний курс гривні до долара США станом на 10.01.2023 року визначено на підставі інформації, що розміщена в розділі «Офіційний курс гривні щодо іноземних валют» на офіційному інтернет-представництві Національного Банку України: bank.gov.ua/ua/markets/exchangerates (а.с.13).

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою).

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 463/5536/17 (провадження № 61-2356св20), що підтверджує висновок Верховного Суду України зазначений в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Як вбачається зі змісту наданої відповідачкою позивачу розписки, укладений між сторонами договір позики не є безоплатним, оскільки в ньому зазначено, що позика є відсоткова в розмірі 5% щомісячно.

Отже, позичальниця підписаною нею розпискою від 31.12.2021 року, яка є договором позики, зобов`язався щомісячно нараховувати позикодавцю винагороду в розмірі 5% на суму боргу в розмірі 2000 доларів США, до повного виконання договору.

Відповідачка, як позичальниця, не повернула позивачу, як позикодавцю, суму боргу в розмірі 2000 доларів США на час виконання зобов`язання, а тому розмір належних позивачу процентів має бути нарахований із розрахунку 5% за січень місяць 2022 року з суми основного боргу зазначеного в договорі (2000 доларів США), оскільки починаючи з дня укладення договору (31.12.2021 року) до встановленої дати виконання договору (01.02.2022 року), позичальниця користувалася коштами протягом одного місяця.

Таким чином, на виконання умов договору, за січень місяць 2022 року (час користування позикою) борг відповідачки по процентах згідно договору позики від 31.12.2021 року становить 100 доларів США (2000 х 5% : 100% х 1 місяць = 100).

Відповідно до офіційного курсу гривні до долара США визначеного Національним Банком України на день подання позову (10.01.2023 року) сума процентів за користування позикою в розмірі 100 доларів США, становить у національній валюті України 3 656,86 гривень (100 х 36,5686 = 3656,86), оскільки курс гривні до долара США на 10.01.2023 року становить 36,5686 гривень за один долар США.

У наданій відповідачкою розписці, позичальниця ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику в строк до 01.02.2022 року, однак станом на час звернення до суду (10.01.2023 року) позику в розмірі 2000 Доларів США не повернула, як і процентів, які нараховано на суму позики в розмірі 100 Доларів США.

За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України (частина 1 статті 1050 ЦК України).

За правилами частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором укладеним між позивачем та відповідачкою встановлено, що у разі непогашення боргу в установлений в розписці строк, вона зобов`язується сплачувати на 5 % більше кожного наступного місяця починаючи з 01.02.2022 року.

Так як відповідачка грошове зобов`язання взагалі не виконала в повному обсязі, прострочивши встановлений договором строк виконання, з неї підлягає стягненню як заборгованість за договором позики (2000 доларів США), включаючи суму нарахованих процентів за користування позикою (100 доларів США), так і проценти за прострочення повернення позики, а саме: на 5% більше кожного місяця:

у лютому місяці 2022 року 10 % (2000 доларів США х 10% = 200 доларів США);

у березні місяці 2022 року 15 % (2000 доларів США х 15 % = 300 доларів США);

у квітні місяці 2022 року 20% (2000 доларів США х 20% = 400 доларів США);

у травні місяці 2022 року 25% (2000 доларів США х 25% = 500 доларів США );

у червні місяці 2022 року 30% (2000 доларів США х 30% = 600 доларів США);

у липні місяці 2022 року 35% (2000 доларів США х 35% = 700 доларів США);

у серпні місяці 2022 року 40% (2000 доларів США х 40% = 800 доларів США);

у вересні місяці 2022 року 45% (2000 доларів США х 45% = 900 доларів США);

у жовтні місяці 2022 року 50% (2000 доларів США х 50% = 1000 доларів США);

у листопаді місяці 2022 року 55% (2000 доларів США х 55% = 1100 доларів США);

у грудні місяці 2022 року 60% (2000 доларів США х 60% = 1200 доларів США );

з 01 по 10 січня місяця 2023 року 65 % (2000 доларів США х 65% : 31день х 10 днів = 419,35 доларів США).

Всього процентів за прострочення повернення позики: 8 119,35 доларів США

Відповідно до вище зазначеного, відповідачка має сплатити позивачу за договором позики від 31.12.2021 року проценти від простроченої суми станом на 10.01.2023 року в розмірі 8 119 доларів США 35 центів.

Відповідно до офіційного курсу гривні до долара США визначеного Національним Банком України на день подання позову проценти від простроченої суми в розмірі 8119,35 доларів США становлять у національній валюті України 296 913,26 гривні (8119,35 х 36,5686 = 296913,26), оскільки курс гривні до долара США на 10.01.2023 р становить 36,5686 гривень за один долар США.

Так як відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання укладеного договору позики та прострочила виконання зобов`язання за ним, а також враховуючи її небажання вирішити спір в досудовому порядку, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав, та вважає, що з відповідачки ОСОБА_2 станом на 10.01.2023 року має бути стягнуто на користь позивача за договором позики від 31.12.2021 року суму основного боргу в розмірі 2000 доларів США, що становить у національній валюті України 73137,20 гривень; процентів за користування позикою в розмірі 100 доларів США, що становить у національній валюті України 3656,86 гривень; проценти від простроченої суми в розмірі 8119,35 доларів США, що становить у національній валюті України 296913,26 гривень.

Всього заборгованість відповідача перед позивачем станом на 10.01.2031 року за договором позики від 31.12.2021 року складає 10219,35 доларів США, що становить у національній валюті України 373707 грн. 32 коп., а також у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідачки сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3737 грн. 07 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Вказані правовідносини регулюються ст.ст.88, 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Керуючись ст.ст.213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 , від імені якого діє ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , заборгованість, що виникла станом на 10.01.2023 року, за договором позики від 31.12.2021 року в розмірі 373707 грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. та сплачений ним судовий збір в розмірі 3737 грн. 07 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 10 березня 2023 року.

Суддя С.І. Колесник