Справа № 211/3991/21
Провадження № 2/216/466/23
РІШЕННЯ

іменем України

01 березня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , про звільнення від обов`язку утримувати повнолітнього сина та звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є матір`ю повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відносно неї відкриті виконавчі провадження про стягнення аліментів на утримання дітей, які проживають з відповідачем, а саме: виконавче провадження №57934504 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частки її доходів, а також виконавче провадження №62331596 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/12 частки її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , яка станом на 01.05.2021 становить 22849,88 грн. Позивач вважає, що її має бути звільнено від обов`язку утримувати повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на теперішній час вона не працює, її дохід складає щомісячна соціальна допомога в розмірі 860,00 грн, а також вона має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За таких обставин, позивач просила суд: звільнити її від обов`язку утримувати повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з 01.04.2020 по 01.05.2023; звільнити її від сплати заборгованості по аліментам на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утворилась у період часу з 01.04.2020 по 01.05.2023.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.07.2022 дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подала суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Разом з цим, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що після того, як діти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 почали проживати разом з ним, у позивача виникли неприязні відносини до них. З того часу жодної допомоги від неї не надходило, весь тягар з утримання дітей саме на ньому. Діти, які народжені позивачем від інших чоловіків, знаходяться на її утриманні своїх батьків, при цьому позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі. Крім того, відповідач зазначив, що ОСОБА_1 має у приватній власності декілька об`єктів нерухомого майна, а тому може виконувати свій обов`язок з утримання своїх дітей. За таких обставин, відповідач просила відмовити в задоволенні позовної заяви.

На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.01.2011.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Діти мешкають разом з відповідачем по справі та перебувають на його утриманні.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.04.2019 рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2019 року змінено в частині визначеного розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 , на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшивши цей розмір з 1/8 до 1/12 частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісяця.

Згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 11) вбачається, що позивач не виконувала рішення суду та не сплачувала аліменти, внаслідок чого, станом на 01.05.2021утворилась заборгованість в сумі 22849,88 грн.

Позивач вважає, що її має бути звільнено від обов`язку утримувати повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на теперішній час вона не працює, її дохід складає щомісячна соціальна допомога в розмірі 860,00 грн, а також вона має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого ст. 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року.

Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Аналіз статті 197 СК України надає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.

У справі, що розглядається, встановлено, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої ним не оспорюється. При цьому позивач не заперечує свого обов`язку брати участь у вихованні дитини, проте посилається на тяжке матеріальне становище.

Відповідно до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року, утримання аліментів з працівників проводиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Згідно із нормами статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сторони виконавчого провадження зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зважаючи на викладене та враховуючи те, що доводи позивача про суттєве ускладнення її майнового становища, самі по собі не є підставою для невиконання обов`язку з утримання дитини, а доказів скрутного матеріального стану позивач не надала, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про звільнення від сплати аліментів.

Разом із тим, суд звертає увагу позивача, що наведені нею обставини: тяжке матеріальне становище, можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, однак не є обставинами, що мають істотне значення для звільнення від заборгованості по аліментам в розумінні частини другої статті 197 СК України.

Що стосується позовних вимог в частині звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утворилась у період часу з 01.04.2020 по 01.05.2023, суд вважає за необхідне також відмовити у задоволенні позову в цій частині, зважаючи на наступне.

Згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України відповідно до ст.195 СК України.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Отже, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів, розрахунок розміру належних до сплати аліментів має здійснюватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій проживає платник аліментів.

Як з`ясовано, позивач ІНФОРМАЦІЯ_5 народила дитину ОСОБА_8 , тому не працювала, відповідно розмір аліментів, які вона повинна сплачувати на дитину, мав визначатися виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій він проживав, що й було зроблено виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

За таких обставин суд дійшов висновку, що виконавець Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) діяв правомірно та в межах свої повноважень здійснюючи розрахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів, які позивач зобов`язаний сплачувати на свою дитину, виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, в якій він проживає.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Приписами ч. 2 ст. 197 СК України визначені дві правові підстави, за якими платник аліментів може бути звільнений від заборгованості по аліментам, зокрема тяжка хвороба платника аліментів та/або інша обставина, що має істотне значення. Втім, таких доказів з боку позивача суду не надано.

Відсутність доходу, наявність на утриманні інших дітей, на що посилається позивач як на підставу звільнення від сплати заборгованості, не можна вважати поважною причиною неналежного виконання обов`язків зі сплати аліментів, а спір про розмір аліментів згідно зі ч. 3 ст.195 Сімейного кодексу України вирішується судом.

До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, проте таких вимог позивачем не було заявлено.

Зважаючи на викладене, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги слід відмовити в зв`язку з недоведеністю та безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 180-183, 184, 191, 197 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 276-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 , про звільнення від обов`язку утримувати повнолітнього сина та звільнення від сплати заборгованості по аліментам відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

-позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_1 ;

-відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_2 ;

-третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд. 37В;

-третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП: не відомий , місце проживання (знаходження): АДРЕСА_2 .

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ