Справа № 127/4074/23
провадження № 2/136/93/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р. м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову №127/4074/23,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просить суд накласти арешт на квартиру за АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , а також заборонити реєстраторам проводити реєстраційні дії пов`язані із відчуженням вказаного нерухомого майна, мотивуючи тим, що він одночасно звернувся до суду ще й з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.07.2020 на загальну суму 380 224, 00 грн. Ураховуючи те, що сума заборгованості за вказаним договором є значною, у відповідача ОСОБА_3 є в наявності нерухоме майно, однак воно заарештоване по декілька разів, оскільки він має багато боргів, а з відповідачем ОСОБА_2 останній перебуває у зареєстрованому шлюбі, на її ім`я зареєстровано квартиру за АДРЕСА_1 , отож вона є спільною сумісною власністю цього подружжя, договір позики укладено було в інтересах сім`ї, що підтверджено розпискою відповідного змісту, однак у зазначений у ній строк грошові кошти не повернуто відповідачами, на даний час відповідачі перебувають за кордоном в Германії, наміру на повернення до України не мають, кошти у добровільному порядку не повертають, зустрічей та розмов уникають, відтак існує реальна загроза можливого ускладнення чи невиконання рішення суду про задоволення позову, що послугувало підставою звернення до суду із даною заявою.

Суд, вивчивши та дослідивши заяву та позовну заяву із додатками до неї, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Суд звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) у постанові від 25 вересня 2019 року по праві N 320/3560/18.

Згідно з доводами заяви та позовної заяви, ОСОБА_3 відповідно до договору позики від 01.07.2020 отримав в борг у позивача ОСОБА_1 кошти у розмірі 10 000 тисяч доларів США та зобов`язався їх повернути у строк до 31.12.2022.

Підставою пред`явлення позову до іншого відповідача ОСОБА_2 , позивач зазначив те, що договір позики від 01.07.2020 підписано останньою, відтак договір укладено за згодою подружжя та в інтересах сім`ї, про що, на думку позивача, свідчить підпис у договорі в графі «свідок», де розписалась ОСОБА_4 із зазначенням її прізвища.

У той же час зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 та надала згоду саме як дружина на отримання ОСОБА_3 у борг грошових коштів, тобто в інтересах сім`ї.

Відсутні докази отримання ОСОБА_5 грошових коштів саме в інтересах сім`ї, а факт переказу таких коштів на картковий рахунок ОСОБА_2 не може свідчити доказом вказаних обставин.

Разом з цим, суд, за наявності підтвердження надання позивачем оригіналу договору розписки, що можливе в ході підготовчого судового засідання не виключає, що між ОСОБА_3 та ним, ОСОБА_1 наявний спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У той же час як слідує із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.21) власником квартири за АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , яка зазначена свідком у договорі, відтак не являється стороною правочину укладеного 01.07.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Позивач у заяві порушує лише питання про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 , а не ОСОБА_3 , який є стороною договору.

За таких обставин, суд, з`ясувавши обсяг позовних вимог, дані про осіб відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, їх співмірність та співвідношення із негативними наслідками від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права та законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони, можливого порушення прав осіб, які не є стороною правочину, що є предметом судового розгляду, приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру належну ОСОБА_2 та заборону вчинення дій щодо цього майна.

З огляду на викладене суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149 - 153, 353-355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №127/4074/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Світлана ШПОРТУН