КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5022/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Гуля В.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Дзявун Юлії Сергіївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 05 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частини майна,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частини майна. Зазначила, що з 09.09.1989 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року шлюб між ними розірвано. Після смерті його батька ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 отримав у спадщину частку приватного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 27 листопада 2006 року сталася пожежа, внаслідок якої були пошкоджені будівельні конструкції вказаного будинку. Після пожежі будинок відбудовувався з фундаменту, після чого фактично з`явились нові об`єкти незавершеного будівництва. На відновлення будинку та зведення прибудови вона витратила власні кошти у розмірі 300 000 грн., які були отримані від ОСОБА_3 за укладеним попереднім договором про зобов`язання укласти договір купівлі-продажу належної їй на праві приватної власності земельної ділянки, розташованої на АДРЕСА_2 від 10 грудня 2007 року. На даний час будівництво будинку закінчено і він експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не прийнятий в експлуатацію. Право власності на нього не оформлюється з вини відповідача.

ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на частину об`єктів незавершеного будівництва, які визначені технічним паспортом від 02.07.2016 року, як самочинно збудовані/переобладнані, а саме: коридор площею 10,9 кв. м.; кухня площею 15,3 кв. м.; котельна площею 3,1 кв. м.; санвузол площею 5,2 кв. м.; житлова кімната площею 16,9 кв. м.; житлова кімната площею 13,3 кв. м.; госпблок площею 58,1 кв.м.; зливна яма площею 4 кв. м.; замощення площею 102,6 кв. м.; свердловина, які разом складають домоволодіння (садибний індивідуальний житловий будинок) АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд залишив поза увагою клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та позбавив ОСОБА_1 права взяти участь в судовому засіданні, надати свої пояснення та порушив порядок розгляду справи. Самочинне будівництво здійснене за час шлюбу за спільні кошти подружжя, будівництво завершене, побудоване домоволодіння фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не введене в експлуатацію з вини відповідача. Вважає, що суд мав всі підстави для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину об`єктів незавершеного будівництва які визначені у технічному паспорті по АДРЕСА_1 .

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1989 року. Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12 серпня 2015 року шлюб подружжя розірваний.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , після якого залишилося домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Управління з питань наглядово-профілактичної діяльності ГУ МНС України в м. Києві від 28 листопада 2006 року №3/2475, 27 листопада 2006 року в приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , сталася пожежа. Внаслідок пожежі вогнем пошкоджено домашнє майно та будівельні конструкції будинку (а.с. 45 т. 1).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2007 року у справі № 2-1854 в порядку спадкування за ОСОБА_2 визнано право власності на частину приватного будинку АДРЕСА_1 , що складається з наступних приміщень: 2-3 житлова кімната площею 23 кв. м., 1-3 житлова кімната площею 10,7 кв. м., 1-4 житлова кімната площею 13,6 кв.м., 1-2 кухня площею 9,5 кв. м., 1-1 веранда площею 7,4 кв. м., 1 веранда площею 2,9 кв. м., кладова площею 1,2 кв.м. На іншу 1/2 частину будинку визнано право власності за дочкою спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_5 (а.с. 35-37 т. 1).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 червня 2009 року у справі № 2-1475 між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 визначений порядок користування земельною ділянкою. (а.с. 38-40 т. 1).

Відповідно до виготовленого станом на 02 липня 2016 року (інвентаризаційна справа № 428к) технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , самочинно збудованими є житлова прибудова літер «А1», госпблок літер «Д», а саме: коридор площею 10,9 кв. м.; кухня площею 15,3 кв. м.; котельна площею 3,1 кв. м.; санвузол площею 5,2 кв. м.; житлова кімната площею 16,9 кв. м.; житлова кімната площею 13,3 кв. м.; госпблок площею 58,1 кв.м.; зливна яма площею 4 кв. м.; замощення площею 102,6 кв. м.; свердловина. Згідно цього ж технічного паспорту самочинно збудованою площею під час нового будівництва є площа у розмірі 64,7 кв.м. У технічному паспорті зазначений рік забудови житлової прибудови А-1 - 1998 рік, ганку а-3 - 2009 рік , госпблоку, погребу, бесідки, зливної ями, замощення та свердловини роками побудови значиться 2001-2009 роки.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_1 в справі призначена судова оціночно-будівельна експертиза, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз експерта № 15386/19-43 від 18 серпня 2021 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи визначена вартість будівельних матеріалів, використаних для будівництва та вартість затрачених робіт на будівництво, оскільки об`єкти, що оцінювалися зазначені у технічному паспорті, як самочинне будівництво. Загальна вартість будівельних робіт та матеріалів використаних при проведенні будівництва житлової прибудови з мансардним поверхом (самочинне будівництво), та госпблоку з погребом на час проведення дослідження визначена в розмірі 1 328 400 грн. Ґанок, бесідка, замощення площею 102,6 кв. м., зливна яма, свердловина, які входять до складу домоволодіння визначені у висновку такими, що не є самостійними об`єктами продажу на ринку нерухомості, тому вказана їх залишкова вартість заміщення, яка станом на час проведення дослідження склала 231 495 грн. (а.с. 228-240 т. 1).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частини майна.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Позивачка ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, право власності на частину об`єктів незавершеного будівництва, які визначені технічним паспортом (інвентаризаційна справа № 428/к) від 02 липня 2016 року, як самочинно збудовані, а саме: коридор площею 10,9 кв. м.; кухня площею 15,3 кв. м.; котельна площею 3,1 кв. м.; санвузол площею 5,2 кв. м.; житлова кімната площею 16,9 кв. м.; житлова кімната площею 13,3 кв. м.; госпблок площею 58,1 кв.м.; зливна яма площею 4 кв. м.; замощення площею 102,6 кв. м.; свердловина, які разом складають домоволодіння (садибний індивідуальний житловий будинок) АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень статті 331 ЦК України, ст. ст. 177-179, 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

За загальним правилом, визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).Аналіз положень статей 181, 331 ЦК України дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з визначенням часток, а тому суд має право здійснити поділ такого об`єкта, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у зазначених документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі №307/3957/14-ц, від 22 вересня 2021 року в справі № 587/1186/18, об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу між подружжям.

Таким чином, для визнання об`єкта незавершеного будівництва об`єктом права спільної сумісної власності подружжя необхідно встановити, чи не відноситься такий об`єкт до самочинного будівництва, оскільки, якщо будівництво є самочинним, то визнати право власності на нього як на об`єкт незавершеного будівництва неможливо.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірність здійснення будівництва/реконструкції спірного майна, а саме, будинку АДРЕСА_1 , що вказує на самовільність забудови, та виключає можливість поділу його між подружжям, в тому числі і як об`єкта незавершеного будівництва. При цьому позивачка сама посилалася на те, що після пожежі в 2006 році вона з відповідачем фактично побудували новий будинок.

Крім того, позивачка не надала належних та достатніх доказів на підтвердження обсягу проведених будівельних робіт по будинку АДРЕСА_1 , ступені готовності будинку до експлуатації. З наданих позивачкою документів та показів свідків неможливо достовірно встановити обсяг виконаних робіт. Колегія суддів також враховує, що в довідці Управління з питань наглядово-профілактичної діяльності ГУ МНС України в м. Києві від 28 листопада 2006 року №3/2475 про факт пожежі, не було зазначено, що будинок був знищений. У довідці зазначено про пошкодження домашнього майна та будівельних конструкцій будинку. Згідно вказаної довідки пожежа, внаслідок якої за твердженням позивачки було фактично знищено будинок, мала місце 27 листопада 2006 року. Водночас, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2007 року у справі № 2-1854 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за кожним визнано право власності в порядку спадкування на частину приватного будинку АДРЕСА_1 , що складається з наступних приміщень: 2-3 житлова кімната площею 23 кв. м., 1-3 житлова кімната площею 10,7 кв. м., 1-4 житлова кімната площею 13,6 кв.м., 1-2 кухня площею 9,5 кв. м., 1-1 веранда площею 7,4 кв. м., 1 веранда площею 2,9 кв. м., кладова площею 1,2 кв.м.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів не вбачає порушень судом норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Дзявун Юлії Сергіївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 березня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Гуль В.В.

Матвієнко Ю.О.