Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2438/21
Провадження № 2/376/101/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2023 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді: Коваленка О.М.,

при секретарі: Таранчук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

22.10.2021 року адвокат Гажала Юрій Борисович в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернувся до Сквирського районного суду Київської області з вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивачів вказав, що 25 травня 2017 року близько 00 години 35 хвилин, на автодорозі «Біла Церква-Сквира» поблизу с. Шамраївка, Сквирського району, Київської області, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Біла Церква, допустив наїзд на дику тварину - кабана, у зв`язку із чим втратив керування автомобілем, а в подальшому допустив виїзд некерованого транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого водій автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 та його пасажир ОСОБА_5 , а також пасажир автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди, водій вказаного автомобіля ОСОБА_1 та інший пасажир ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Протиправними діями водія ОСОБА_4 були заподіяні матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_1 в сумі 167 036,23 грн. у зв`язку з придбанням лікарських засобів та витрат на його лікування, пошкодженням автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 та проведення його експертного дослідження, регламентна виплата за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, внаслідок встановлення інвалідності 3 групи та моральна шкода, потерпілій ОСОБА_8 в сумі 115 200,00 грн. заподіяна шкода у зв`язку зі смертю годувальника, потерпілій ОСОБА_3 в сумі 192 999,00 грн. заподіяна шкода у зв`язку зі смертю годувальника, які підлягають стягненню на користь позивачів зі страхової компанії.

В судове засідання позивачі не з`явились, їх представник ОСОБА_9 подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.25).

Представник відповідача Акціонерного товариства «Страхова Компанія «Країна» в судове засідання не з`явився, 11.01.2022 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовом не згоден, оскільки вважає, що у АТ СК «Країна» в даному страховому випадку не виникло обов`язку відшкодування шкоди за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0160465, так як згідно з пп.37.1.4 п.37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а тому просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі через вказані обставини (а. с. 116 - 120).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вважає за можливе ухвалити рішення при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст. 211,223, 247 ЦПК України

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 25 травня 2017 року близько 00 години 35 хвилин, на автодорозі «Біла Церква-Сквира» поблизу с. Шамраївка, Сквирського району, Київської області, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Біла Церква, допустив наїзд на дику тварину - кабана, у зв`язку із чим втратив керування автомобілем, а в подальшому допустив виїзд некерованого транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого водій автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 та його пасажир ОСОБА_5 , а також пасажир автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди, водій вказаного автомобіля ОСОБА_1 та інший пасажир ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

При цьому водій ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2002 року, а саме:

-п.1.3, де вказано, що «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

-п.1.5, де вказано, що «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

-п.2.3, б) де вказано, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-п.12.2 - де вказано, що «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

-п.12.6 - де вказано, що «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год»;

-п 12.9 б) - де вказано, що «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил», що підтверджується копією Висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №СЕ-19/111-21/3840-ІТ від 15.02.2021 року (а.с.17-22).

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3.б), 12.2, 12.6 г) та 12.9 б) Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Вказані обставини щодо винуватості водія ОСОБА_4 у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та спричинених наслідків були доведені під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000265 від 25.05.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, зокрема висновками судових експертиз, показаннями свідків, протоколом огляду місця події та іншими зібраними матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Дії ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадження були кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб. За результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 11 березня 2021 року прокурором Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області, кримінальне провадження № 0000265, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2017 року, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, закрите на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із смертю підозрюваного ОСОБА_4 (а. с. 63-67).

Таким чином, з огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України, згідно якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, вина водія автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до Полісу № АК/ 0160465 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АТ «CK «Країна», а саме: за шкоду, заподіяну майну - 100 тис. грн., за шкоду, спричинену здоров`ю чи життю на одного потерпілого - 200 тис. грн. (а.с.69). АТ «СК «Країна» позивачам жодних коштів за заподіяну шкоду не сплатило.

Законодавець у ч. 1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8, 9).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постановою Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено (п. 6), що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить представник позивачів відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст.1187,1188 ЦК України.

Вимогами ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як передбачено п. 1, 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів .

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України.

Так, відповідно до наведеної вище норми, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п. 5 Постанови, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Таким чином, суд дослідивши надані належні та допустимі докази, знайшов підтвердження в тому, що позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_4 , який своїми діями грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3.б), 12.2, 12.6 г) та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося ДТП, спричинена майнова та моральна шкода.

Зокрема, згідно Висновку проведеної у кримінальному провадженні № 0000265 судово-медичної експертизи № 106/Е від 19.07.2017 року (а.с.31-32) потерпілому ОСОБА_1 , 1970 р. н., внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричинені ушкодження у вигляді ЗТГ, забою грудної клітини, перелому 3-го ребра справа, закритого, уламкового перелому правого наколінника зі зміщенням уламків, які утворились від дії тупого/их/ предмета/ів/ по давності можуть відповідати строку і обставинам вказаним в постанові, і відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я на термін більше 21-го дня. У зв`язку з чим, потерпілий ОСОБА_1 тривалий час змушений був знаходитись на лікуванні, витрачати кошти на лікування, яких фактично було витрачено 60 289,88 гривень, що підтверджується доданими до матеріалів позовної заяви копіями відповідних платіжних документів, які підтверджують витрати на лікування (а.с.84-98). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 1 листопада 2020 року, що підтверджується копією Довідки Серії АВ № 1059063 від 18.11.2020 р. (а.с.33).

Пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-VI від 01.07.2004 року встановлено, що шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодовується у розмірах, визначених ЦК України.

Пунктом 26.2 зазначеної статті Закону визначено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить у разі встановлення ІІІ групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Враховуючи, що станом на день настання страхового випадку, Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3 200,00 грн., мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_1 за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у даному випадку становить 38 400,00 гривень (3 200,00 грн х 12 міс).

Згідно статті 26-1 Закону України № 1961-IV, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до п.23.1 ст. 23 Закону України № 1961-IV, шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: шкода пов`язана з лікуванням потерпілого - 60 289,88 гривень; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим - 38 400,00 гривень.

Таким чином, розмір страхового відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, внаслідок ушкодження здоров`я складає 4 934,49 грн. = (60 289,88 + 38 400,00) х 5%.

Крім того, ОСОБА_1 заподіяно матеріальний збиток, внаслідок фактичного знищення в результаті дорожньо-транспортної пригоди «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Зокрема, згідно з Висновком експертного дослідження № 117 про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який складений 3 вересня 2021 року експертом Петрушанко В.Ф. (а.с.35-42), вартість матеріального збитку, отриманого внаслідок пошкодження вказаного автомобіля, під час аварії, дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент аварії та складає 59 411,43 грн.

Таким чином, підтверджується, заподіяна, внаслідок скоєного водієм ОСОБА_4 кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_1 заподіяна матеріальна та моральна шкода на загальну суму 167 035,8 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, а саме:

- витрати на його лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди - всього на загальну суму 60 289,88 гривень,

- регламентна виплата за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності - 38 400,00 гривень ,

- моральна шкода, завдана внаслідок ушкодження здоров`я - 4 934,49 грн.

- вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 59 411,43 грн.,

- оплата за проведення експертного дослідження автомобіля 4 000,00 грн.

Внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, загинув син потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , родинні відносини підтверджуються копією Свідоцтва про народження видане 29.11.1968 року Серія НОМЕР_3 (а.с.30), тому вона зазнала моральної шкоди.

Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України кожній особі, яка має право на таке відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 25 травня 2017 року і враховуючи, що станом на день настання страхового випадку, Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3 200,00 грн., отже розмір відшкодування моральної шкоди (регламентної виплати), яка підлягає до виплати відповідачем на користь ОСОБА_2 становить 115 200,00 грн. (3 200,00 грн. х 36).

Крім того, у дорожньо-транспортній пригоді, спричиненій ОСОБА_4 , загинув чоловік потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , сімейні відносини, яких підтверджуються копією Свідоцтва про Шлюб Серія НОМЕР_4 видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №3954 (а.с.60) від шлюбу з яким вона має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 копія Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 (а.с.61) та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 копія Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_6 (а.с.62). На момент загибелі чоловіка вона перебувала на його повному утриманні, оскільки здійснювала догляд за дітьми, з моменту народження меншої дитини минуло лише два тижні.

Згідно абз. 1 п. 36.1. ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно з п. 27.2. ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно п. 27.3. страховик (у випадках, передбачених п.п. «г» і «ґ» п. 41.1. та п.п. «в» п. 41.2. ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Оскільки страховий випадок мав місце 25.05.2017, то Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3 200,00 грн.

Відповідно, неповнолітні діти потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мають право на страхове відшкодування, оскільки відповідно до встановленого законом порядку відшкодування шкоди при деліктних відносинах поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні є страховик завдавача шкоди в межах суми страхового відшкодування.

Відповідно, розмір страхового відшкодування утриманцям, що підлягає виплаті потерпілій ОСОБА_3 , становить 115 200,00 грн. (36 х 3 200,00 грн. =115 200 грн.), а розмір регламентного страхового відшкодування на дітей - по 38 400,00 грн. (12 х 3 200,00 грн.) - на кожну дитину.

Крім того, задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги потерпілих, суд враховує, що фактично відмовляючи у виплаті страхового відшкодування потерпілим у дорожньо-транспортній пригоді з підстав пропуску строків за зверненням страхового відшкодування, відповідач в той же час не навів жодних заперечень саме щодо визначення позивачами сум страхового відшкодування та не спростував їх відповідними та належними засобами.

Позиція відповідача, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування з тієї підстав, передбачених пп. 37.1.4 п.37.1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, є неспроможною з огляду на приписи Цивільного кодексу України.

Зокрема, згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність непоширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Тому, враховуючи, що позивачам було завдано шкоди внаслідок ушкодженням здоров`я та смертю, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, суд не вбачає у даній справі спливу строку позовної давності.

При цьому слід зазначити, що матеріалами позову не вбачається пасивної поведінки позивачів у вирішенні питання щодо виплати належного їм страхового відшкодування.

Так, матеріалами позовної заяви, підтверджується, що фактично обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди у кримінальному провадженні відомості за яким були внесені до ЄРДР 25.05.2017 р. за № 0000265 по ст.286 ч.3 КК України, зокрема у тому числі й особа, яка її скоїла та транспортний засіб, на якому її було скоєно, встановлювались слідством впродовж 2017-2021 років.

Лише 10 березня 2021 року фактично була встановлена особа, яка скоїла дорожньо-транспортну пригоду та визнана винною в її скоєнні, так як саме 10.03.2021 року згідно з повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України (а.с.23-25), були встановлені всі обставини дорожньо-транспортної пригоди скоєної громадянином ОСОБА_4 .

Потерпілим ОСОБА_1 після проходження першочергового курсу лікування внаслідок травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, до АТ «СК «Країна» було подано відповідне письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке було зареєстроване за вх. № 01.09.2017 року і про обставини страхового випадку було беззаперечно відомо відповідачеві. Крім того, після отримання зазначеного повідомлення, відповідачем за вих. № 8337/17 від 06.09.2017 р. був поданий відповідний письмовий запит до Слідчого управління ГУ НП в Київській області про надання інформації про хід досудового слідства у кримінальному провадженні, на який слідчим було направлено відповідне повідомлення про факт дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого в ПАТ «СК «Країна» транспортного засобу «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 .

Після проведення всіх необхідних слідчий дій у кримінальному провадженні № 0000265 по ст.286 ч.3 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлення особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - водія ОСОБА_4 та прийняття слідчим кінцевого рішення у ньому про його закриття у зв`язку зі смертю винуватця ОСОБА_4 , потерпілим ОСОБА_1 до АТ «СК «Країна» була подана письмова заява про страхове відшкодування з додатками необхідних документів (а.с.73-77), на яку відповідач листом за вих. № 15 821 від 21.07.2021 р. відмовив у виплаті страхового відшкодування, з тих підстав, що до АТ «СК «Країна» заяву про виплату страхового відшкодування було надано 17.05.2021 р., тобто з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди минуло більше трьох років (а.с.78).

Крім того, позиція відповідача щодо пропуску звернення позивачів за страховою виплатою, спростовується позицією Великої палати Верховного Суду, яка у справі № 147/66/17 відступила від висновку, що зазначений у пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає.

Зокрема, у вказаній постанові Велика Палата зазначила, що сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання в позасудовому порядку страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим ст.258 ЦК. Адже це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Тому, й з огляду на вищезазначений висновок Великої Палати, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачам у даному випадку є необгрунтованою.

Отже, враховуючи, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані та підлягають задоволенню, тому, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідним позовні вимоги адвоката Гажли Ю.Б, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим що, позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 4742.36 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12,13,76, 81, 82,141,211, 223,247, 258,259,263 - 265,351,352,354 ЦПК України, ст. ст. 22,23,256,257,268,1166,1167, 1168,1177,1187, 1188,1195,1200 ЦК України, п. п. 4,6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд,

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (04176, м.Київ, вул. Електриків, 29-А, ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, ), :

- на користь позивача ОСОБА_1 :

- витрати на його лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди - всього на загальну суму 60 289,88 (шістдесят тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 88 копійок,

- регламентну виплату за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності - 38 400,00 (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок ,

- моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я - 4 934,49 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять чотири) гривні 49 копійок,

- вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 59 411,43 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста одинадцять тисяч) гривень 43 копійки,

- витрати за проведення експертного дослідження автомобіля 4 000,00 (чотири тисячі) гривні 43 копійки,

а всього стягнути на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 167 036,23 (сто шістдесят сім тисяч тридцять шість) гривень 23 копійки,

- на користь позивача ОСОБА_2 .

- страхове відшкодування шкоди, заподіяною смертю годувальника - 115 200,00 (сто п`ятнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок ,

- на користь позивача ОСОБА_3 .

- страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника - 115 200,00 грн. (сто п`ятнадцять тисяч двісті) гривні 00 копійок ,

- страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника - 38 400,00 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок на кожну дитину,

а всього стягнути на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 192 000,00 (сто дев`яносто дві тисячі) гривні 00 копійок.

3.Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29-А, ), на користь держави судовий збір у розмірі 4742.36 грн. на такі реквізити:

Отримувач коштів Код отримувача (код за ЄДРПОУ) Банк отримувача Код банку отримувача (МФО) Рахунок отримувача Код класифікації доходів бюджетуГУК уКиїв.обл/Сквирська міс/220309 Казначейство України(ел. адм. подат.) 899998 UA00101

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О.М. Коваленко