ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/68/22 Номер провадження 22-ц/814/1964/23Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І.І. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року (час ухвалення судового рішення і дата виготовлення повного тексту рішення не зазначені) у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

у с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку 10 000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог позивач стверджував, що у червні 2020 року він звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.366, ст.374, ст.396, ст.115 КК України, яка була направлена до Кобеляцької місцевої прокуратури, проте відомості до ЄРДР за його заявою не були внесені.

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду від 12 жовтня 2020 року задоволена скарга ОСОБА_1 зобов`язано уповноважену особу Кобеляцької місцевої прокуратури внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 09 червня 2020 року.

Позивач вважає, що тривалою протиправною бездіяльністю посадових Кобеляцької місцевої прокуратури йому завдано моральних страждань, оскільки він змушений в судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає у нього багато часу, завдає шкоду здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких йому необхідно додатковий час, зусилля; він постійно перебуває в напруженому психологічному стані, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року відмовлено за недоведеністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення його позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги повторно наведені доводи позовної заяви, висловлена незгода з оцінкою судом першої інстанції поданих у справу доказів, стверджується про неправильне застосування судом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

У відзивах Полтавська обласна прокуратура і ГУ Державної казначейської служби України у Полтавській області, посилаючись на необґрунтованість позову і апеляційної скарги, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертається увага, що позивач окрім констатації факта задоволення слідчим суддею його скарги не подав суду належних і допустимих доказів у підтвердження начебто завданої йому моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора України із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.366, ст.374, ст.396,ст.115 КК України.

Заява ОСОБА_1 направлена за належністю до Кобеляцької місцевої прокуратури.

Відомості за поданою ОСОБА_1 заявою до ЄРДР не внесені.

Ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2020 року задоволена скарга ОСОБА_1 зобов`язано уповноважену особу Кобеляцької місцевої прокуратури внести до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 09 червня 2020 року.

19 жовтня 2020 року прокурором Кобеляцької місцевої прокуратури внесено до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 09 червня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що реалізація позивачем права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого або прокурора та задоволення таких скарг слідчим суддею, само по собі не свідчить про незаконність прийнятих рішень, а зводяться до реалізації права на здійснення функції контролю в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування. Водночас, прийняття судом процесуальних рішень, зокрема щодо зобов`язання відповідачів внести відомості до ЄРДР за скаргами позивача, є достатньою сатисфакцією.

Доводи позивача про завдання йому моральної шкоди з вини відповідачів не підтверджені належними та допустимими доказами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням наведених вимог процесуального закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року (справа № 920/715/17) викладений такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У справі, що переглядається, предметом позову є вимога про стягнення із Держави грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди. Підставою заявлених вимог (обставини, якими обгрунтовується позов), є незаконна, на думку позивача, бездіяльність уповноваженого державного органу Кобеляцької місцевої прокуратури, яка виявилася у невнесенні до ЄРДР відомостей за поданою позивачем заявою про кримінальні правопорушення. У підтвердження заявлених обставин позивач посилається на ухвалу слідчого судді, якою задоволена його скарга і зобов`язано Кобеляцьку місцеву прокуратуру внести відповідні відомості до ЄРДР. В ухвалі слідчого судді (а.с.8-9) констатовано порушення вимог ч.1 ст.214 КПК України за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 .

У постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа №757/66977/17) за наслідками перегляду справи з практично ідентичними обставинами бездіяльність органів прокуратури, яка полягала у невнесені відомостей до ЄРДР за поданими особою заявами про кримінальні правопорушення, викладений правовий висновок про те, що одним із найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

У справі, що переглядається, позивач не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.78-80 ЦПК України) існування одночасно трьох умов: неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди, а тому суд першої інстанції, виконавши вимоги ст.89 ЦПК України, зробив правильний висновок по суті спору.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість чи обов`язок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2023 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов