Провадження № 2/522/1698/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання - Гаркуші Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В обґрунтування позову зазначила, що 14.10.2016 приблизно о 20 год. 35 хв., рухаючись по Адміральському проспекту збоку вул. Краснова в напрямку вул. Новаторів у м. Одесі автомобіль марки «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , на нерегульованому пішохідному переході, перед перехрестям Адміральський проспект Геранієва, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого їй було спричинено тяжкі тілесні ушкодження та госпіталізовано до медичного закладу.

15 жовтня 2016 року за фактом настання вказаної події внесено відомості до ЄРДР за № 0004377 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню було призначено та проведено судово-медичну експертизу, виявлено у позивача тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку тяжкого ступеню, перелому склепіння та основи черепу, переломів виличної дуги і виличного відростку справа, закритого перелому кісток тазу, закритого багатоуламкового перелому правої стегнової кістки, що відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Окрім того, слідчим була призначена та проведена Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз судова психологічна експертиза, за висновком якої ситуація, що досліджується в кримінальному провадженні, є психотравмувальною для позивача, останній спричинена моральна шкода, орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань становить 5 000 доларів США в гривневому еквіваленті.

Постановою слідчого від 17.04.2021 кримінальне провадження було закрито.

Посилаючись на вказані обставини та те, що шкода, завдана ушкодженням здоров`я особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню незалежно від вини особи, яка її завдала, просить стягнути зі ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 дол. США в гривневому еквіваленті на день прийняття рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.12.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подав.

Ухвалою Приморського районного суду від 16.06.2022 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

09.08.2022 в судовому засіданні адвокат Любчик О. М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову, зазначив, що висновком судової психологічної експертизи, на підставі якого позивач обґрунтовує розмір моральної шкоди, встановлено попередній орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених позивачу, у грошовій одиниці США, що становить 5 000 дол. США, тоді як відшкодування шкоди можливе лише у грошовій одиниці України гривні. Крім того вважає, що надана копія висновку судової психологічної експертизи не є належним та допустимим доказом, оскільки, у порушення п. 4.17 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, засвідчена лише печаткою адвоката Демченка В. І., тоді як висновок експерта оформлюється на бланку експертної установи і підписується експертом, який проводив дослідження. Підписи у заключній частині засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків.

Також зазначає, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 17.04.2021, дорожньо - транспортна пригода, унаслідок якої позивачу заподіяна моральна шкода, сталася у темний час доби, ОСОБА_1 раптово вийшла на проїзну частину, на нерегульованому пішохідному переході у той час, коли її оглядовість була обмежена придорожніми об`єктами (дерево і електроопора). За висновком судової автотехнічної експертизи відповідач ОСОБА_2 не мав технічної можливості виконати вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху і запобігти наїзду на пішохода діями, передбаченими п. 12.3 Правил дорожнього руху. Причиною виникнення ДТП стало порушення пішоходом ОСОБА_1 вимог п. 4.14 «а», «б» Правил дорожнього руху та в таких умовах відповідач не міг зупинити автомобіль, а відтак в діях останнього невідповідностей вимогам ПДР не вбачається. Вважає відсутність у відповідача технічної можливості уникнути ДТП непереборною силою, оскільки зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки їхніх представників, наявні в матеріалах справи.

Ураховуючи, що представником позивача адвокатом Демченком В. І. у судовому засіданні усні пояснення надано, представником відповідача адвокатом Любчиком О. М. подано клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 13.03.2023.

Заслухавши у судовому засіданні у справі представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

14.10.2016 приблизно о 20 год. 35 хв., на нерегульованому пішохідному переході, перед перехрестям Адміральський проспект Геранієва, автомобіль марки «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1

15 жовтня 2021 року за фактом цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004377 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1232, що проводилася з 31.05.2017 до 30.06.2017, у ОСОБА_1 , 1953 року народження, виявлено такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку тяжкого ступеню, перелом склепіння та основи черепу, переломи виличної дуги і виличного відростку справа, закритий перелом кісток тазу, закритий багатоуламкового перелом правої стегнової кістки. Дані ушкодження утворилися в результаті ударної дії тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова легкового автомобіля та дорожнє покриття в умовах ДТП (наїзд автомобіля на пішохода). Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 14.10.2016. Дані ушкодження згідно з п. 2.1.3 «б», «в», «м» «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Постановою слідчого СВ Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області Коваленка Д. М. від 17.04.2021 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004377 від 14.10.2016, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У постанові слідчого від 17.04.2021 зазначено, що згідно із висновком судової автотехнічної експертизи, в умовах даної події водій автомобіля «Skoda Rapid», д.н.з. НОМЕР_1 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода діями, які регламентовані Правилами дорожнього руху. Водій указаного автомобіля не мав технічної можливості виконати вимоги п. 18.1 Правилами дорожнього руху і зупинити автомобіль перед пішохідним переходом, оскільки на момент, коли ще існувала технічна можливість виконати зазначену вимогу ПДР, водій не мав об`єктивної інформації про можливу появу пішохода на пішохідному переході, так як пішохід в цей час рухався по тротуару і оглядовість пішохода з місця водія автомобіля в цей момент була обмежена придорожніми об`єктами (дерево і електроопора). Водій автомобіля «Skoda Rapid» не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода виконанням п. 12.3 ПДР. З технічної точки зору, дорожня обстановка, в якій водій не має технічної можливості запобігти ДТП діями, які регламентують ПДР, характеризується відносно водія як аварійна ситуація. Дія водія в аварійній ситуації ПДР не регламентується. Оцінка дій пішоходів не вимагає спеціальних знань і може бути виконана слідством самостійно з урахуванням вимог п. 4.14 "а", "б" ПДР. З технічної точки зору причиною виникнення ДТП в даному випадку є дії пішохода в частині його виходу на проїжджу частину в умовах, коли водій автомобіля «Skoda Rapid» не мав технічної можливості зупинити автомобіль до пішохідного переходу. В діях водія автомобіля «Skoda Rapid» невідповідностей вимогам ПДР, які могли б перебувати у причинному зв`язку з настанням ДТП, з технічної точки зору не вбачається. ОСОБА_1 отримала вищевказані тілесні ушкодження внаслідок власної вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є заподіяння моральної шкоди іншій особі.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Пунктом 1 ч. 2 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Частиною 5 ст.1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту постанови слідчого, так і з норми кримінально-процесуального законодавства (п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України), якою керувався слідчий при прийнятті 17.04.2021 постанови про закриття кримінального провадження вбачається наявність події кримінального правопорушення, яка мала місце 14.10.2016 близько 20 год 35 хв. на нерегульованому пішохідному переході, перед перехрестям Адміральський проспект Геранієва, внаслідок наїзду автомобіля «Skoda Rapid» на пішохода ОСОБА_1 .

Як слідує з постанови слідчого, травмуванню ОСОБА_1 сприяла її груба необережність, а саме порушення потерпілою п. 4.14 «а», «б» ПДР, відповідно до яких пішоходам забороняється: виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутність вини водія автомобіля «Skoda Rapid» ОСОБА_2 , та відсутність в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки ОСОБА_2 , як особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини).

Разом з тим, судом враховано, що потерпіла ОСОБА_1 , у порушення п. 4.14 «а», «б» ПДР, раптово вийшла на пішохідний перехід, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, що свідчить саме про грубу необережність в діях потерпілої та є підставою для зменшення розміру відшкодування їй моральної шкоди за рахунок водія джерела підвищеної небезпеки.

Відтак, у даному випадку, суд вважає за доцільне врахувати норми частини 2 статті 1193 ЦК України, згідно з якою якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Наявність непереборної сили чи умислу потерпілої при розгляді справи судом не встановлено.

Відповідачем належних та достовірних доказів на підтвердження того, що шкоди завдано здоров`ю ОСОБА_1 джерелом підвищеної небезпеки автомобілем під його керуванням внаслідок непереборної сили також не надано.

У підтвердження розміру заподіяних моральних страждань, позивачем до позовної заяви долучено копію висновку експерта № 20-6309 судової психологічної експертизи, складеного 16 березня 2021 року, відповідно до якого ситуація, що досліджується в кримінальному провадженні, є психотравмувальною для позивача, останній спричинена моральна шкода, орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань становить 5 000 доларів США в гривневому еквіваленті.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Разом з тим, у висновку зазначено, що орієнтовний розмір грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених позивачу, визначено у грошовій одиниці США, що становить 5 000 дол. США в гривневому еквіваленті, що не узгоджується з положеннями чинного законодавства щодо грошової одиниці визначення еквіваленту моральних страждань. Виходячи з вищезазначеного, суд відхиляє висновок експерта № 20-6309 від 16.03.2021 та вважає, що він не є беззаперечним доказом на підтвердження розміру моральної шкоди.

Проте, за встановлених обставин справи, позивач має право на відшкодування моральної шкоди в силу закону.

Водночас, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в цілому суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану, та інші обставини.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд бере до уваги обсяг фізичних, та душевних страждань, які зазнала ОСОБА_1 від отриманих травм внаслідок ДТП, вік потерпілої, час, необхідний для відновлення здоров`я, при цьому сам факт спричинення ушкодження здоров`я такого ступеня тяжкості є безумовним свідченням глибини та тривалості її моральних страждань.

Аналізуючи суть порушення прав позивача, враховуючи, що груба необережність потерпілої сприяла виникненню шкоди, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 80 000 грн.

Разом з тим, оскільки позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 800 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 76-82, 258, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 80 000 (вісімдесят тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 800 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , 1953 року народження, адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , 1989 року народження, адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 13.03.2023.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА