Номер провадження: 22-ц/813/2166/23
Справа № 522/9499/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

в порядку спрощеного провадження переглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22 грудня 2019 року позивачу стало відомо, що він перебуває у Єдиному реєстрі боржників, у зв`язку із наявністю у нього боргу. З того часу ОСОБА_1 намагався отримати інформацію про підстави виникнення боргу та вимушений був розпочати процедуру оскарження рішень контролюючого органу в судовому порядку. За цей час він вимушений був сплатити витрати у виконавчому провадженні, відкритому на підставі податкових вимог, просив відкликати податкові вимоги. Проте лише 21 травня 2020 року його було виключено з реєстру боржників.

ОСОБА_1 зазначає, що в його життєві плани з кінця 2019 року входило придбання нового автомобіля. Для цього хотів взяти кредит. Так склалось, що правовідносини щодо правомірності нарахування податкового боргу тривали в той час як у позивача виникла потреба придбати новий автомобіль і аж до того часу, поки його не було виключено з реєстру боржників (21.05.2020), а рішенням суду (набрало законної сили 14.04.2021) визнано протиправними дії податкового органу щодо нарахування податкового боргу.

З метою придбання авто в грудні 2019 - січні 2020 р.р. ОСОБА_1 звертався до банків та кредитної спілки із заявкою про отримання кредиту. Проте отримав відмову від банків, а кредитна спілка чітко зазначила, що причиною відмови є його перебування в Єдиному реєстрі боржників у виконавчих провадженнях. Вважає, що причина відмови банків у видачі кредитів, хоч і прямо не вказана, проте є такою ж, бо інших причин об`єктивно немає.

Позивач отримавши відмову, почав з`ясовувати, що це за борг. Вимушений був ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, на що позивачем було витрачено кошти (квитки на проїзд, мінімальні витрати на виконавчі провадження). Також з цього приводу ним було витрачено кошти на листування із податковими органами, які не є судовими витратами у справі, де оскаржувались протиправні дії податкового органу.

Протиправність дій податкового органу щодо нарахування податкового боргу встановлена рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року, що, як вважає позивач, дало йому беззаперечні підстави звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями цього органу. Факт заподіяння шкоди обґрунтовує тим, що саме після того, як позивача було виключено з реєстру боржників, йому одразу надали кредит і він зміг придбати авто. Проте вартість автомобіля за цей час зросла і не була вже такою як на кінець 2019 року. Різниця цієї вартості підлягає відшкодуванню як матеріальні збитки, яких позивач зазнав саме через протиправні дії податкового органу. Пояснив, що для нього наявність авто є щоденною необхідністю. Через його відсутність він зазнав багато незручностей, обмежень, страждань.

Додатково позивач зазначав, що шкода заподіяна протиправними рішеннями, діями, бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових осіб, які не вказані в п. 128.2 ст. 128 ПК України, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, що підтверджується абз. 1 п. 114.2 ст. 114 цього Кодексу.

Крім того, неправомірними діями податкового органу йому завдано й моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Моральні страждання полягали у зміні нормального життєвого ритму, порушенні життєвих планів, пов`язаних з придбанням автомобіля, додаткові переживання та хвилювання, приниженні честі та гідності, псуванні кредитної історії, де назавжди залишиться інформація про виконавчі провадження. Протягом 5 місяців він не міг придбати автомобіль, внаслідок доводилось користуватись громадським транспортом, що не було прийнятним способом життя позивача. Для захисту порушених прав вимушений був звертатись до суду. Для усунення наслідків неправомірних дій позивача вимушений був вживати заходи щодо закриття виконавчих проваджень, нести додаткові витрати. Наведене свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача, внаслідок яких його було внесено до реєстру боржників та завдано шкоду. Протиправна поведінка відповідача є причиною. А завдана шкода наслідком такої поведінки. Факт протиправності дій відповідача підтверджується судовим рішенням.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Відповідач Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області у своєму відзиві зазначив, що не є належним відповідачем у справі, так як його діями не порушено прав позивача. Правовідносини виникли між ОСОБА_1 та ГУ ДПС України в Одеській області, тому питання щодо відшкодування майнової шкоди повинно вирішуватись виключно в межах спору між ними. Відповідно до ст. 1166 - 1167 ЦК України (на які посилається позивач) шкода відшкодовуються особою, яка її завдала. Тобто, при встановленні судом дійсного спричинення шкоди позивачу, стягнення повинно проводитись не за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС України в Одеській області через Головне управління державної казначейської служби України в Одеській області, а шляхом стягнення завданої шкоди з рахунків винних органів, як розпорядників бюджетних коштів, рахунки яких відкриті в територіальному органі Державної казначейської служби України. Крім того, позивач не надає доказів на підтвердження того, що саме внаслідок дій посадових осіб відповідачів йому завдана моральна шкода.

У судовому засіданні представник Головного управління державної податкової служби України в Одеській області не погоджуючись із позовними вимогами зазначив, що власне нарахування податкового боргу (штрафу, пені), яке в подальшому хоч і було визнано в судовому порядку протиправним, спричинило неможливість для ОСОБА_1 придбання автомобіля, спричинило витрати на листування, сплату витрат виконавчого провадження, придбання квитків на проїзд та в принципі завдало моральної шкоду. Позивачем продано автомобіль 24.12.2019, а борг виник з 01.08.2018, виконавче провадження відкрито з 22.11.2019 на підставі вимог ДПС від 04.02.2019 та від 09.08.2019, які попередньо надсилались позивачу, але тоді ним не оскаржувались. Крім того, позивач, знаючи про наявність відкритого виконавчого провадження, й далі продовжував свої дії щодо придбання автомобіля. Тобто, він свідомо розраховував на покупку при наявності у нього податкових нарахувань. Причинно-наслідковий зв`язок відсутній. Звертав увагу, що не дочекавшись судового рішення все таки придбав авто. Крім того, банки, що відмовили у видачі кредиту не зазначили, що стало причиною такої відмови.

Витрати понесені на листування з відповідачем та проїздом, є судовими витратами відповідно до ст. 132 КАС України, які позивач в адміністративному суді у справі не заявляв. Податковим кодексом України передбачені випадки, за наслідком настання яких платник податків має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів. Серед вичерпного переліку дій, які становлять склад податкового правопорушення контролюючими органами, згідно ст. 128 ПК України, відсутні дії щодо протиправного нарахування єдиного внеску або іншого податку, на що посилається позивач.

Також відповідач заперечив щодо самого факту заподіяння моральної шкоди, вважає її абсолютно не завдано. Немає жодного зв`язку між діями ДПС та тим, що позивач називає шкодою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

На підставі зазначеного, розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 березня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема , договори, інші правочини, юридичні факти.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.11.2019 Подільським міжрайонним ВДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №60666888 на підставі вимоги ГУ ДПС в Одеській області №4877-55 від 09.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 6 426,42 грн.

23 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження №60552690 на підставі вимоги ГУ ДПС в Одеській області №4877-55 від 04.02.2019 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 3 177,24 грн.

03 березня 2020 відкрито виконавче провадження №61416246 на підставі вимоги ГУ ДПС в Одеській області №4877-55 від 07.11.2019 від ГУ ДПС в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 3 402,84 грн.

23 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ДФС в Одеській області із заявою надати інформацію про розміри, підстави виникнення заборгованості перед ГУ ДФС в Одеській області, а також документи на підставі яких вона виникла (акти перевірок, податкові вимоги, податкові повідомлення-рішення та будь-які інші документи). Листом №1016/Ш/15-32-50-08-10 від 22.01.2020 надано відповідь, що ОСОБА_1 не знаходиться на податковому обліку у Південному управлінні у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області.

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області із заявами, у яких просив направити йому поштою копії постанови про відкриття виконавчих проваджень №60552690 та №60666888, копію виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

24 грудня 2019 у зв`язку із відчуженням свого автомобіля, ОСОБА_1 вирішив придбати новий автомобіль КІА Sporttage. Згідно інформації з ЄДРТЗ МВС України на ім`я ОСОБА_1 : 12.03.2011 зареєстровано автомобіль Opel Astra, 2011р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який 24.12.2019 перереєстровано на іншу особу.

З метою отримання кредиту на покупку автомобіля, 24.12.2019 ОСОБА_1 подав заявку на кредит АТ КБ «Приватбанк» та 09.01.2020 до АБ «Укргазбанк». У відповідь банки відмовили у наданні кредиту не зазначивши причин відмови.

Згідно із рахунком-фактурою №000002179 від 10.01.2020, виставленого ТОВ «Автоград», вартість автомобіля КІА Sporttage становить 493 120 грн.

Листом від 15.01.2020 КС «Каса» відмовила у видачі кредиту, оскільки у Єдиному державному реєстрі боржників станом на 14.01.2020 є інформація про наявність у ОСОБА_1 боргу.

З метою ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень, 29.01.2020 ОСОБА_1 здійснив поїздку з м. Одеси до м. Подільськ та у зворотному напрямку.

Згідно із довідкою ГУ ДПС в Одеській області від 22.01.2020 ОСОБА_1 на обліку у Південному управлінні у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області не перебуває.

30 січня 2020 ОСОБА_1 повторно звернувся до ГУ ДПС в Одеській області із заявою надати деталізовану інформацію про розмір заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів, штрафних санкцій, пені, з яких підстав та за який період у нього виникла заборгованість, на яку суму та за який період нараховувались штраф та пеня, а також надати документи (копії документів) на підставі яких виникла заборгованість, а саме: акти перевірок, податкові повідомлення-рішення, податкові рішення, податкові вимоги, та будь-які інші документи стосовно наявної заборгованості.

Листом ГУ ДПС в Одеській області №3958/Ш/15-32-55-09-04 від 28.02.2020 надано відповідь, що станом на 31.01.2020 в інтегрованій картці платника рахується заборгованість по єдиному внеску на суму 15 930,68 грн, в тому числі 1 638,12 грн - заборгованість частково за грудень - січень 2018 року фізичної особи-підприємця, 13 473,90 грн - заборгованість за період з 01.10.2018 по 31.12.2019 особи, яка проводить незалежну професійну діяльність, 648,66 грн - заборгованість по штрафній санкції №, та 170 грн - заборгованість по штрафній санкції №.

За отриманням зазначеного листа від 28.02.2020 ОСОБА_1 їздив особисто 12.03.2020 з м. Одеси до м. Подільська та у зворотному напрямку, що підтверджується проїзними квитками.

31 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся також до Окнянської ДПІ Подільського управління ГУ ДПС в Одеській області із заявою, в якій просив зняти з податкового обліку як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат), стан в реєстрі індивідуально.

13 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду (справа №420/2197/20) з позовом до ГУ ДПС в Одеській області, де просив: визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо нарахування та стягнення єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.08.2018 по четвертий квартал 2019 включно, як особі, яка проводить незалежну професійну діяльність; визнати противоправним та скасувати рішення № від 04.07.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; визнати противоправним та скасувати рішення № від 18.07.2019, про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10.06.2020, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2021, позов задоволено частково: 1) визнано протиправними дії Головного управління ДФС в Одеській області в особі Подільського управління ГУ ДФС в Одеській області щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як особі, яка проводить незалежну професійну діяльність; 2) визнано протиправним та скасовано рішення № від 04.07.2019 про застосування штрафних санкцій у розмірі 511,23 грн та нарахування пені у розмірі 137,43 грн, визнано протиправним та скасовано рішення № від 18.07.2019 про застосування штрафних санкцій за подання недостовірних відомостей у декларації у розмірі 170 грн.

04 квітня 2020 року та 06 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського управління ГУ ДПС в Одеській області та ГУ ДПС в Одеській області із заявами про відкликання податкових вимог №4877-55 від 09.08.2019, №4877-55 від 04.02.2019, №4877-55 від 07.11.2019 з примусового виконання, у зв`язку з їх оскарженням в судовому порядку.

Постановами державного виконавця Подільського МВДВС від 07.05.2020, від 20.05.2020 у виконавчих провадженнях №60666888, №61416246 та №60552690, визначено боржнику ОСОБА_1 суму мінімальних витрат 69 грн за кожне виконавче провадження та постановами від 07.05.2020, від 20.05.2020 повернуто виконавчі документи стягувачу у відповідних виконавчих провадженнях, які було сплачено позивачем, що підтверджується квитанцією №26644067, з яких 15 грн комісія (квитанція №26644068 від 18.05.2020).

Внаслідок цього 21.05.2020 з Єдиного реєстру боржників було виключено інформацію про наявність заборгованості у ОСОБА_1

25 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» та АБ «Укргазбанк» схвалили заявку позивача про надання кредиту. Однак, станом на травень 2020 вартість автомобіля Kia Sportage, 2019 р.в. склала 527 466,80 грн, що підтверджується рахунком-фактурою ТОВ «Автоград-Одеса» №000002290 від 26.05.2020. Тобто, різниця у вартості становила 34 346, 80 грн.

26 травня 2020 року між ТОВ «Автоград-Одеса» та ОСОБА_1 укладено договір №516468-Y00249 купівлі-продажу автомобіля Kia Sportage, 2020р.в. вартістю 527 466,80 грн, із використанням кредитних коштів, що були надані ПАТ АБ «Укргазбанк» ОСОБА_1 на підставі кредитного договору №2238/05/2020/0197 у розмірі 210 981 грн.

Згідно із розрахунками позивача розмір моральної шкоди становить 50 000 грн, а вартість матеріальних збитків становить 37 422,02 грн та складаються із наступного:

- 34 346,80 грн - збільшення вартості автомобіля (527 466,80 грн - 493 120 грн);

- 2 576,01 грн - збільшення вартості страхування автомобіля (34 346,80 х 7,5%), де 34 346,80 - збільшення вартості автомобіля, 7,5% - страховий тариф;

- 182,61 грн - витрати на проїзд з м. Одеси до м. Подільська та у зворотному напрямку 29.01.2020 та 12.03.2020 (42+ 53,61 + 42 + 45), де 42 грн - квиток №238050 від 29.01.2020, 53,61 грн - проїзний документ ДУ №294766 від 29.01.2020, 42 грн - квиток №622941 від 12.03.2020, 45 грн - квиток №114251 від 12.03.2020;

- 222 грн - мінімальні витрати на виконавчі провадження (207 + 15), де 15 грн квитанція №26644068 від 18.05.2020 про сплату комісії, 207 грн - квитанція №26644067 від 18.05.2020 про сплату за витрати виконавчого провадження; 207 = 69 х 3, де 69 - розмір мінімальних витрат за одне виконавче провадження;

- 94,60 грн - витрати на листування з ГУ ДПС в Одеській області та Подільським міськрайонним відділом ДВС Південного міжрегіонального управління Юстиції (м Одеса) (15+18+44,60+17), де 15 грн- фіскальний чек від 28.12.2019, 18 грн - фіскальний чек від 09.01.2020, 44,60 грн - накладна 785 від 01.02.2020, 17 грн - фіскальний чек від 04.04.2020.

Таким чином, предметом спору у цій справі є визнання в судовому порядку неправомірними дій податкового органу щодо взяття позивача на податковий облік як фізичної особи, що займається незалежною професійною діяльністю, нарахування йому єдиного соціального внеску та штрафних санкцій, та заподіяння цими неправомірними діями матеріальної та моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) вказано, що застосовуючи статті1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. І до його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

При цьому саме на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. Відповідач же повинен довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 5-6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 з огляду на доводи позову ототожнює майнову шкоду із витратами, пов`язаними із збільшенням вартості автомобіля станом на 26.05.2020 у порівнянні із його вартістю станом на 10.01.2020 (34 346,80 грн), збільшення вартості страхування автомобіля (2 576,01 грн), витрати на проїзд з м. Одеса до м. Подільська (182, 61 грн), мінімальні витрати виконавчого провадження (222 грн), витрати на листування з відповідачем та відділом державної виконавчої служби (94, 60 грн).

Неправомірність дій відповідача позивач пов`язує із судовим рішенням адміністративного суду від 10 червня 2020 року.

Оскільки внаслідок неправильних дій контролюючого органу, вважає, він зазнав витрат, яких міг би й не зазнати. При цьому позивач зазначив, що немає значення чи було рішення суду на момент, коли він зазнав цих витрат, оскільки важливо те, що він зазнав їх безпідставно з вини податкового органу, вина якого згодом була підтверджена судовим рішенням. Якби адміністративний суд відмовив в позові ОСОБА_1 у справі справа №420/2197/20, він не звернувся до суду з даним позовом про відшкодування шкоди.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності у даному випадку причинно-наслідкового зв`язку між діянням відповідача та заподіяння шкоди, яку визначає позивач у своєму позові.

Як вбачається з матеріалів справи, через внесення інформації про відкриті виконавчі провадження до Єдиного державного реєстру боржників позивачу було відновлено в наданні кредиту. Проте суд виходить з того, що процедура виконавчого провадження, розпочата на основі рішення податкового органу, хоч і була, але вона не повинна розцінюватись особою як гарантія відшкодування вартості майна, яке вона придбає.

Окрім того, виходячи з існуючих обставин цієї справи, між шкодою (у вигляді збільшення вартості авто та його страхуванням) та діями відповідача, що визнані адміністративним судом протиправними, немає прямого зв`язку. Права позивача порушено в сфері податкових правовідносин і відновлено рішенням суду.

Отже, стверджувана матеріальна шкода не стосується предмета спору (неправомірних дій відповідача).

Установивши, що позивач не довів у встановленому законом порядку факт завдання Головним управлінням Державної податкової служби в Одеській області матеріальної та моральної шкоди, а саме наявності протиправних дій чи бездіяльності його посадових осіб і причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є ідентичними його доводам у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну правову оцінку, ці висновки суду є у достатній мірі аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28.10.2010, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 15 березня 2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М.Сегеда