МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 479/735/22
Провадження № 22-ц/812/288/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю заявниці ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Репушевської О.В. в приміщенні того ж суду у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: Кривоозерська селищна рада Миколаївській області -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви вказувала, що вони останні 7 років проживали однією сім`єю із ОСОБА_3 , вона доглядала за нею, купувала ліки, готувала їсти, прибирала в квартирі, святкували разом свята та дні народження, жили як одна сім`я, бюджет у них був спільний, були пов`язані спільним побутом, що підтверджується актом депутата Кривоозерської селищної ради від 16 лютого 2022 року. Даний факт можуть підтвердити також свідки.

Проаналізувавши положення ст. 3 Сімейного кодексу України, зазначала, що з законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Тобто, ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

ОСОБА_1 бажає оформити спадкові права як спадкоємець четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю доказів про підтвердження родинних чи інших відносин між нею та спадкодавцем, тому їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кривоозерська селищна рада Миколаївській області, про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 .

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин справи, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення заяви.

В апеляційній скарзі зазначає, що заінтересована особа - Кривоозерська селищна рада, якій судом направлялась заява з доданими додатками до заяви, подала письмове клопотання з проханням розглянути справу без їх участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечувала. На думку апелянта, це підтверджує дійсність акту від 16.02.2022р. та те, що акт дійсно був складений їх депутатом відповідно до своїх повноважень, оскільки будь-яких заперечень щодо дійсності акту, складеного депутатом Кривоозерської селищної ради Білковською Ю.А. від 16 лютого 2022 року в своєму клопотанні не зазначала.

Також вказує, що допитані в суді свідки підтвердили, що вона з ОСОБА_3 мали спільний бюджет, спільно харчувались, мали спільні витрати, брали участь в утриманні житла, його ремонті. Наявність в неї свідоцтва про смерть також підтверджує, що вона є особою, яка мала доступ до домогосподарства покійної та здійснювала її поховання.

Вважає неправильним висновок суду щодо необхідності проживання з померлою ОСОБА_3 постійно, тобто 24/7 як вказав суд, оскільки жодний член сім`ї, який працює за межами місця проживання, навчається, не може перебувати за місцем свого проживання 24/7, однак вони вважаються такими, що поживають однією сім`єю.

Також посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки у вступній частині рішення зазначено, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, тоді як відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства.

Від Кривоозерської селищної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду від 27.12.2022 року скасуванню, оскільки до розгляду справи, ними як заінтересованою особою було направлено до Кривоозерського районного суду письмове клопотання з проханням розглянути справу без їх участі, проти задоволення заявлених вимог вони не заперечували. Кривоозерська селищна рада повністю погоджується з обставинами, що зазначені в заяві та доказами, які було додано до заяви.

Також зазначає, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. ОСОБА_1 не була зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_3 , яка за життя була відомою та поважною людиною в смт. Криве Озеро, тому Кривоозерській селищній раді було достовірно відомо, що ОСОБА_1 з 2014-2015 року здійснювала догляд за ОСОБА_3 , (купувала ліки, лікувала, готувала їсти, прибирала в квартирі, підтримувала житло, робила необхідні ремонти в квартирі, святкували разом свята та дні народження, жили як одна сім`я, були пов`язані спільним побутом, бюджетом). Як пояснювала покійна ОСОБА_3 їй своїх коштів не вистачало для придбання продуктів харчування, оплати комунальних послуг, придбання ліків та інших предметів домашнього вжиту, її всім забезпечувала ОСОБА_1 .

Крім того, акт про спільне проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 складений депутатом Кривоозерської селищної ради Білковського Ю.А. від 16 лютого 2022 року дійсно складений уповноваженою на те особою і обставини викладені в ньому відповідають дійсності, тому Кривоозерська селищна рада підтверджує дійсність даного акту.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Таким вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Кривоозерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 09 грудня 2022 року.

Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.08.2022р. ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , так як заявник не є спадкоємцем жодної черги спадкування, визначених у ст. ст.1261-1265 ЦК України.

Наданий на підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем заявником ОСОБА_1 «Акт, складений депутатом Кривоозерської селищної ради Білковською Ю.А. від 16 лютого 2022 року», у якому зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 впродовж останніх 5-7 років проживали разом, ОСОБА_1 здійснювала за ОСОБА_3 догляд: купувала ліки, готувала їсти, прибирала, святкувала всі свята, жили як одна сім`я, здійснила її поховання, суд першої інстанції не визнав належним і допустимим доказом, оскільки до нього не додано підтверджень, що ОСОБА_4 є представником інтересів територіальної громади селища, депутатом Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, та мала повноваження щодо видачі відповідного Акту при обстеженні домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, наданий заявницею Акт спростовується показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , допитаних в ході судового розгляду.

Також суд вважав не підтвердженою жодними доказами участь заявника у похованні ОСОБА_3 .

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що письмові докази, у сукупності з показаннями свідків, підтверджують лише факт дружніх стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також про те, що в суді заявником не доведено, що вона з померлою проживали постійно, тобто 24/7, мали спільний бюджет, харчування, мали спільні витрати на купівлю майна спільного користування, що заявниця брала участь в утриманні житла, його ремонті, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з померлою не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому суд не вбачав підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту, що має юридичне значення.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті судового рішення.

Так, згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним. Зокрема, згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги може належати жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Такий же правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 755/18012/16-ц, на який посилався суд в рішенні.

Врахувавши зазначені положення законодавства та встановивши відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 до своєї смерті постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала зі своєю сім`єю за іншою адресою, а саме, АДРЕСА_2 , що підтверджено місцем реєстрації ОСОБА_1 , зазначеним у її паспорті, поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які проживали по сусідству з ОСОБА_3 і які пояснювали, що вони не можуть сказати, що заявниця зі спадкодавицею проживали однією сім`єю, хоча і мали добрі стосунки. При цьому свідок ОСОБА_5 в суді пояснила, що заявниця з 2009 року спілкувалася з ОСОБА_3 , вони разом святкували свята, ОСОБА_1 купувала продукти харчування для ОСОБА_3 , іноді брала її до себе додому ночувати, турбувалася про її добробут. Періодично ОСОБА_3 просила ОСОБА_5 щоб вона передала ОСОБА_1 про необхідність відвідати її, свідок передавала прохання заявниці. Після чого ОСОБА_1 приходила до ОСОБА_3 і виконувала її прохання, в тому числі купувала продукти харчування.

Свідок ОСОБА_6 також вказував, що бачив, що ОСОБА_1 часто відвідувала ОСОБА_3 , купувала їй продукти харчування, допомагала померлій по хатніх справах. Про цьому заявниця та спадкодавець жили окремо та постійно разом не проживали.

Надання допомоги та піклування заявницею про померлу протягом останніх 7 років до відкриття спадщини, як зазначає заявниця, жодним чином не підтверджує факт постійного проживання та наявності між ними протягом цього строку відносин, притаманних сім`ї.

При цьому апеляційний суд враховує, що суду не було надано будь- яких доказів на підтвердження того, що у заявниці та спадкодавиці був спільний бюджет, що вони здійснювали спільні витрати, спільно харчувалися, купували майно для спільного користування, приймали участь у витратах на утримання житла, його ремонті, наданні взаємної допомоги, а також наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчували б реальність сімейних відносин.

За такого, апеляційний суд критично ставиться до пояснень заявниці в суді апеляційної інстанції, наданими після ознайомлення з рішенням суду першої інстанції, про те, що вона постійно проживала з ОСОБА_3 , що вони разом купили пральну машинку, оплачували комунальні платежі, ремонтували вікна в будинку. При цьому апеляційний суд враховує, що таких пояснень заявниця не надавала в суді першої інстанції. Критично апеляційний суд ставиться також до пояснень заявниці про те, що вона просто розгубилася на не знала, що про це потрібно говорити, що свідки також розгубилися. Однак, в суді першої інстанції заявниця користувалася правовою допомогою представника, який є фахівцем в галузі права (адвокатом).

Вважає необхідним апеляційний суд врахувати також те, що згідно пояснень заявниці в суді апеляційної інстанції, в неї не має доказів здійснення спільних витрат з померлою на придбання пральної машинки, ремонту вікон та сплати комунальних платежів, що в неї є своя сім`я, а саме чоловік та мама. За такого апеляційний суд критично ставиться до пояснень заявниці, що вона постійно проживала не з ними, а з ОСОБА_3 без надання заявницею належних та допустимих доказів цього та за умови спростування таких пояснень іншими доказами у справі.

За такого суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання заявника з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував пояснення свідків про те, що заявниця з ОСОБА_3 мала спільний бюджет, що вони спільно харчувалися, мали спільні витратим, брали участь в утриманні житла, його ремонті, спростовуються матеріалами справи, оскільки судом була надана оцінка всім наявним у справі доказам у їх сукупності, в тому числі і поясненням свідків, які згідно технічній фіксації їх пояснень в суді першої інстанції не надавали таких пояснень, які зазначені в тексті апеляційної скарги.

Не є підставою для скасування рішення суду також підтвердження повноважень депутата Кривоозерської селищної ради Білковської Ю.А., яка склала акт від 16 лютого 2022 року. При цьому колегія суддів враховує те, що акт складено зі слів свідків ОСОБА_5 , яка була допитана в судовому засіданні і тільки частково підтвердила інформацію, зазначену в акті, та ОСОБА_7 .

В той же час відомості, зазначені в акті від 16 лютого 2022 року про проживання заявниці з ОСОБА_3 протягом останніх 5-7 років разом однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , на який посилається апелянт як на доказ її постійного проживання з померлою в цей період, спростовуються даними про її реєстрацію в цей період за іншою адресою та поясненнями допитаних судом свідків. Належних та допустимих доказів проживання заявниці з померлою в цей період часу без реєстрації за місцем постійного проживання ОСОБА_3 матеріали справи також не мітять.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, зроблених в рішенні суду та фактично відтворюють вимоги, з якими заявниці звернулася до суду і направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку в межах наданих йому законом повноважень.

З матеріалів справи також вбачається, що під час розгляду справи зацікавленою особою не було заявлено про наявність спору про право. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину також не має.

Не є достатньою підставою для скасування рішення суду також посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи заява ОСОБА_1 розглядалася на правилами окремого провадження.

Так, в ухвалі суду про відкриття провадження у справі від 13 жовтня 2022року зазначено, що справа підлягає розгляду за правилами окремого провадження та справу призначено до розгляду в судове засідання з викликом заявника та заінтересованої особи.

Згідно протоколів судових засідань, в тому числі і за 27 грудня 2022р., розгляд справи здійснювався у відкритому судовому засіданні, при цьому здійснювалася технічна фіксація процесу за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, в ході якого заявниця надавала свої пояснення, також судом було задоволено клопотання представника заявниці та допитано свідків, досліджено інші докази.

За такого, саме по собі зазначення у вступній частині рішення про те, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, не призвело до порушення прав ОСОБА_1 як учасника справи та не вплинуло на правильність прийнятого судом рішення.

В той же час, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст. 376 ЦПК України), чого не сталося в даному випадку.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, перелічені в ч.3 ст. 376 ЦПК України, однак їх наявність в матеріалах справи колегією суддів не встановлено.

Таким чином, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 27 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.