ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/686/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.

за участі

секретаря судових засідань Лісовської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2022 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ПрАТ «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 16 січня 2021 року на проспекті Бажана в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 . На момент ДТП між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, предметом якого було страхування автомобіля «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року винним у вищезгаданій ДТП було визнано ОСОБА_1 . Власнику автомобіля «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 позивачем по справі було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 25195,80 грн. Частину страхового відшкодування було зараховано у сплату недоплаченої частини страхової премії шляхом взаємозаліку із управління по роботі з клієнтами ГО АТ «Просто-страхування». Таким чином фактичні витрати позивача, пов`язані з вищезгаданим страховим випадком складають 29 516,80 грн. Згодом ПрАТ «Просто-страхування» звернулося до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», страховика відповідача, з вимогою про виплату суми страхового відшкодування, після чого останньою було виплачено позивачу 13 131,20 грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, різницю не виплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 385,60 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 листопада 2022 року цивільну справу № 753/13364/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 04 листопада 2022 року.

16 листопада 2022 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 17 січня 2023 року на 10:00 год.

Судове засідання призначене на 17 січня 2023 було відкладено на 09 березня 2023 року у зв`язку із неявкою сторін.

У судове засідання 09 березня 2023 року сторони не з`явилися. Повістка адресована відповідачу повернулася до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Позовна заява з додатками, ухвала суду про відкриття провадження у справі та судові повістки відповідачу надсилались за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

19 червня 2020 року між ПрАТ «Просто-страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії PKS № 2001017, предметом страхування якого було страхування транспортного засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.5).

16 січня 2021 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 12-13). Постанова набрала законної сили.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Внаслідок ДТП транспортному засобу «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 було завдано механічні пошкодження.

18 січня 2021 року було складено акт огляду пошкодженого автомобіля, відповідно до якого зафіксовано пошкодження автомобіля «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 , які були отримані внаслідок ДТП 16 січня 2021 року (а.с.14-15).

Відповідно до страхового акту від 05 березня 2021 року страхове відшкодування потерпілому склало 29 516,80 грн. (а.с.24). Відповідно до даного акту, частину страхового відшкодування у розмірі 4 321,00 грн. була зарахована у сплату недоплаченої частини страхової премії шляхом взаємозаліку із управління по роботі з клієнтами ГО АТ "Просто-страхування".

Відповідно до платіжного доручення № 4109 від 09 березня 2021 року позивач виплатив власнику авто «Ford» д.н.з. НОМЕР_2 кошти у розмірі 25195,80 грн. (а.с.25).

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини другої статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За приписами п. 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до положень статті 1188 УК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" відповідно до страхового полісу ЕР/172709104 (а.с. 26).

На цій підставі позивач звернувся до ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" з регресною вимогою про відшкодування страхової виплати. ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" відшкодувало позивачу частину виплаченого страхового відшкодування у розмірі 13131,20 грн

Відтак несплаченою позивачу залишатися сума збитків у розмірі 16385,60 грн (29516,80 грн - 13 131,20 грн) , а тому позивач просить суд стягнути зазначену суму з винуватця ДТП - ОСОБА_1 .

За вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортних засобів з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 та частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, з огляду на встановлені обставини, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано доводи позивача та докази, надані ним на підтвердження заявлених вимог, суд вважає обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення вимоги ПрАТ «Просто-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 16385,60 грн.

Разом з тим позивач просив стягнути з відповідача витрати понесені ним на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1.1 договору про надання правової допомоги № 1 від 02 січня 2020 року, адвокатське бюро бере на себе зобов`язання представляти інтереси компанії на всій території України, вести справи, зокрема, в судах загальної юрисдикції, з правом отримувати, подавати заявляти та підписувати будь-які заяви, акти, рішення, протоколи, постанови, позовні заяви, тощо.

На підтвердження наданих послуг позивачем надано копію реєстру справ від 05 вересня 2022 року та акт виконаних робіт від 30 вересня 2022 року, з яких вбачається, що адвокатським об`єднанням здійснювалося ведення справи відносно страхувальника ОСОБА_2 та винуватця ДТП ОСОБА_1 .

Згідно із детальним описом робіт, виконаних для надання правової допомоги від 30 вересня 2022 року, який підписаний адвокатом Синюком С.Л., визначено види послуг, які надавались адвокатом позивача, витраченй час на них та їх вартість.

Згідно платіжного доручення № 10967 від 05 вересня 2022 року, позивачем здійснено перерахування коштів на рахунок АБ "Синюк та партнери", призначення платежу: оплата юридичних послуг відповідно до договору №1 від 02 січня 2020 року.

Отже, адвокатом Синюком С.Л. (який є керуючим вказаного адвокатського бюро) надано суду докази щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, з огляду на відсутність зі сторони відповідача будь-яких заяв з приводу заперечень щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу, не подання клопотання про їх зменшення, суд дійшов до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" на відшкодування майнової шкоди 16385,60 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. та судовий збір в розмірі 2481,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» , м. Київ, вул. Герцена, 10.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2023 року.

Суддя К.В. Шаповалова