Справа № 202/4643/22
(2/199/494/23)
23 лютого 2023 року
справа №202/4643/22
провадження №2/199/494/23
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
секретаря судового засідання Васильєва В.В.
учасники справи:
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Індустріальний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Індустріальний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів, -
за участю учасників справи:
представника третьої особи Воднєвої Н.В.
У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Індустріальний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначив, що він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012 розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка, за усною згодою сторін, проживала як з матір`ю, так і з батьком, а тому спору між ними щодо місця проживання дитини, на той час, не існувало.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 по справі №2/0417/4823/2012 із ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Утім, з травня 2022 року відповідач ОСОБА_2 покинула місце проживання у м. Дніпро, а їх спільна донька за власним бажанням вирішила проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, позивач просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком та припинити стягнення аліментів, які стягуються з останнього відповідно до рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2012 по справі № 2/0417/4823/2012.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення місця проживання дитини передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Лівобережний орган опіки та піклування у м. Дніпро, про встановлення місця проживання дитини залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2022 відкрито провадження по вищезазначеній цивільній справі та визначено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2023 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті.

23.02.2023 справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов з підстав викладених у ньому. Додатково зазначив, що донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з травня 2022 року проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягують аліменти на утримання їх спільної доньки. Таким чином, просив встановити місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , у зв`язку з чим припинити стягнення аліментів з останнього.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлялася судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої вона є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за останнім зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та через сайт Судова влада України.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради Воднєва Н.В. у судовому засіданні підтримала наданий суду висновок про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просила суд ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи Індустріального відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_4 , неповнолітню ОСОБА_3 , допитавши свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що був зареєстрований 18.03.2006 Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №178.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 980.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012 по справі №2/0417/1510/2012 шлюб між сторонами розірвано.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Судом було допитано свідка ОСОБА_5 , який зазначив, що ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 забезпечує доньці всі належні умови для проживання, займається її розвитком у різних напрямках та забезпечує матеріально.

Відповідно до ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини, - обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради затвердив висновок від 17.02.2023 №6/11-39 про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вищезазначений висновок має для суду рекомендаційний характер та не є обов`язковим при вирішенні даного спору.

Частиною 3 статті 160 СК України встановлено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до вимог ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Так, судом було вислухано думку неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначила, що бажає проживати з батьком. При цьому, фактично вона проживає разом з останнім, а її право на вільний вибір місця проживання не оспорюється жодним із батьків.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи всі зібрані у справі докази, можливість самостійного і вільного вибору місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , її фактичне проживання з батьком, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині встановлення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Що стосується позовних вимог в частині припинення стягнення аліментів зі ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 по справі №2/0417/4823/2012 зі ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Індустріального органу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 11.06.2014 відкрито виконавче провадження №43630418 з виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.07.2012 по справі №2/0417/4823/2012.

Як вбачається з довідки-розрахунку виданої старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заборгованість по аліментних платежах за вищезазначеним виконавчим документом станом на 31.12.2022 відсутня.

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, ОСОБА_1 зазначив про відсутність підстав для подальшого стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, оскільки донька проживає разом з ним.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі статтею 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР №789 XII від 27.02.1991, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Верховний Суд у своїй постанові від 04.09.2019 у справі №711/8561/16-ц (провадження №61-21318св18) наголосив на тому, що відповідно до положень ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно із ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Законодавець не обмежує суд при прийнятті рішення про звільнення від сплати аліментів тільки вказаними двома підставами та наголошує, що при наявності інших обставин, що мають істотне значення, компетентні органи можуть прийняти таке рішення. В сімейному законодавстві не надається хоча б приблизного переліку таких обставин, отже, суд при розгляді кожної справи має самостійно вирішувати це питання з огляду на подані пояснення, докази та інтереси сторін.

Тобто, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Судом встановлено, що з травня 2022 року неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач сплачені позивачем кошти в рахунок стягнення аліментів на утримання доньки передає батькові, з яким проживає дитина.

Таким чином, нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов в частині припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За клопотанням позивача, судові витрати слід залишити за ним.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Індустріальний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів - задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.07.2012 по справі № 2/0417/4823/2012, з дня набрання цим рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів з дня закінчення розгляду справи.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП, місце реєстрації АДРЕСА_3 .

третя особа Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, , місце знаходження вул. 20-річчя Перемоги, 51, м. Дніпро, 49127.

третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), , місце знаходження вул. Б.Хмельницького, 11, м. Дніпро, 49051.

Суддя О.Б. Подорець