КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: №22-ц/824/4685/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Київ

Справа № 753/17419/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року, постановлену у складі судді Якусика О.В., за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

у справі №753/22568/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені,

встановив:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року у справі №753/22568/14 задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

08.06.2016 року Дарницьким районним судом м. Києва на виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист.

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила зупинити виконання за виконавчим листом, виданим 08.06.2016 Дарницьким районним судом м. Києва у цивільній справі № 753/22568/14 по стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» пені в сумі 233 109,45 грн. до розгляду заяви по суті; визнати виконавчий лист, виданий 08.06.2016 Дарницьким районним судом м. Києва у цивільній справі № 753/22568/14, в якому зазначено стягнути з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» 233 109,45 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти постанову, якою заяву задовольнити, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, безпідставно не врахував, що заочне рішення від 7 травня 2015 року на момент видачі виконавчих листів не набрало законної сили, оскільки в порушення вимог ст. 215, 218, 227 ЦПК України (в редакції від 28.03.2015р.) повний текст рішення не було виготовлено та направлено відповідачам, що спричинило порушення гарантованого Конституцією України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на його оскарження та справедливий суд.

Посилання суду першої інстанції на те, що процесуальним законодавством не врегульовано питання виготовлення повного тексту рішення суду та порядок набрання ним законної сили у ситуації, коли суддю у справі звільнено з посади, є протиправними та порушує «концепцію якості закону», визначену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою вирішення колізій у законодавстві тлумачиться на користь особи.

Крім того, просить врахувати ту обставину, що суддя Куренков Є.С., який ухвалював заочне рішення від 7 травня 2015 року, звільнений з посади постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року, тобто - через 6 місяців після ухвалення рішення, а тому мав можливість за шість місяців скласти повне заочне рішення та направити його відповідачам згідно вимог процесуального законодавства.

Вказує, що представник ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про отримання заочного рішення від 07 травня 2015 року, яке набрало законної сили, лише через 1 рік після проголошення судом вступної та резолютивної частини рішення. З огляду на вказане, вважає, що суд першої інстанції допустив помилкове тлумачення колізій в законодавстві щодо «не врегулювання на законодавчому рівні питання виготовлення повного тексту рішення суду та порядок набрання ним законної сили у ситуації, коли суддю у справі звільнено з посади» на користь ПАТ «УкрСиббанк», що призвело до порушення вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо «якості закону».

Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що на момент видачі позивачу виконавчих листів - 08 червня 2016 року вона не була обізнана про наявність заочного судового рішення, а тому у неї не виникло права на його оскарження. У жовтні 2017 року вона не зверталася до суду з заявою про перегляд заочного рішення, а звертався ОСОБА_2 , що спростовує висновки суду щодо її обізнаності про наявність заочного рішення з жовтня 2017 року та можливість його оскаржити.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи № 753/22568/14 вбачається, що як у виконавчому документі, так і в рішенні суду вказано номер рішення суду, а відтак твердження заявника є помилковими. Виконавчі листи у справі № 753/22568/14 видані та оформлені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідають вимогам до виконавчого документа, визначеним цим Законом, отже підлягають примусовому виконанню.

Доводи заявника щодо видачі судом декількох примірників виконавчих документів не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з резолютивної частини заочного рішення суду, заборгованість за кредитним договором та пеня стягнуті з відповідачів солідарно. Враховуючи вимоги чинного законодавства, якщо кілька відповідачів, до яких було пред`явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов`язанням, судом на кожного з боржників видається окремий виконавчий лист, який має містити застереження про те, що стягнення є солідарним. Стосовно доводів заявника про те, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд враховує правову позицію, викладену, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 6 листопада 2019 року у справі № 593/841/14-ц,

Щодо доводів заявника про відсутність повного тексту рішення та відсутність його публікації у Єдиному державному реєстрі судових рішень, суд виходив з того, що дійсно, як свідчать матеріали справи, судом не було виготовлено повного тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року і наведені у заяві доводи ОСОБА_1 є слушними і заслуговують на увагу. Водночас, суд враховує, що постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 787-VIII суддю Дарницького районного суду міста Києва Куренкова Є.С., який ухвалював рішення у цій справі, звільнено з посади судді, і процесуальним законодавством не врегульовано питання виготовлення повного тексту рішення суду у такій ситуації та порядок набрання ним законної сили.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2017 року ОСОБА_2 звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року, однак вказана заява була повернута у зв`язку із несплатою ним судового збору за подачу заяви про перегляд заочного рішення. Доказів апеляційного оскарження заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року або неможливості його оскарження відповідачами матеріали справи не містять, а тому суд відхилив посилання заявника на порушення його прав, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як на підставу для звільнення його від обов`язку виконувати рішення суду та підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 вказує на те, що виконавчий лист не відповідає вимогам до виконавчого документу, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у ньому не вказаний номер рішення, згідно з яким видано виконавчий документ; у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній повний текст рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року; після ознайомлення з матеріалами справи № 753/22568/14 з`ясувалося, що матеріали справи містять три примірники вступної та резолютивної частини заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року з трьома різними датами набрання законної сили рішенням: 6 червня 2016 року, 4 липня 2016 року, 20 листопада 2017 року; відповідно до матеріалів цивільної справи представником АТ «Укрсиббанк» було отримано 6 виконавчих листів, в тому числі виконавчий лист від 8 червня 2016 року за одним рішенням, виданий Дарницьким районним судом м. Києва у двох ідентичних примірниках.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на час ухвалення судового рішення) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч.3 ст. 431 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як зазначив Верховний Суд у постановах, прийнятих у справах даної категорії, зокрема, від 13 березня 2019 року у справі № 755/388/15-ц ; від 19 вересня 2018 року № 755/7805/13ц , наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після його видачі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на таке пред`явлення.

У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Разом з тим, законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині четвертій статті 369 ЦПК України, на яку посилався заявник у даній справі.

При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується наприклад підстав, коли в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав.

Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/22568/14 ухвалено заочне рішення про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборговані 63 871 долар США 85 центів за кредитом, 22 581 долар США 93 центів за відсотками, а всього 86 453 доларів США 78 центів за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» 106 552 грн. 34 коп. нарахованої пені за прострочення сплати за кредитом; 126 557 грн. 11 коп. нарахованої пені за прострочення відсотків, а всього 233 109 грн. 45 коп. за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 листопада 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1827 грн. сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1827 грн. сплаченого судового збору.

Зі вступної та резолютивної частини заочного рішення суду від 07 травня 2015 року по цивільній справі №753/22568/14 вбачається, що судом зазначено строк та порядок його оскарження.

Повний текст вказаного заочного рішення з викладенням описової та мотивувальної частини в матеріалах справи відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення, заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення заочного рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

08.06.2016 року представник АТ «Укрсиббанк» звернувся до суду з заявою про видачу належним чином завіреної копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року та виконавчі листи у справі № 753/22568/14 (том 1 а.с. 113).

08.06.2016 року, з метою виконання вказаного рішення та на підставі заяви представника позивача, Дарницьким районним судом м. Києва було видано шість виконавчих листів у справі № 2-1313/12 (том 1 а.с. 113, 137).

07.10.2017 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року, яку ухвалою цього суду від 14 листопада 2017 року було повернуто заявнику у зв`язку з несплатою судового збору.

Відповідно до ст. 228 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення заочного рішення), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, про наявність рішення суду від 07 травня 2015 року йому стало відомо 27 вересня 2017 року, а 29 вересня 2017 року він отримав копію рішення в архіві суду ( а.с. 126, т. 1).

З матеріалів справи також вбачається, що позичальником за договором споживчого кредиту № 0 від 29 листопада 2006 року, на підставі якого було стягнуто заборгованість заочним рішенням суду від 07 травня 2015 року, є ОСОБА_1 , поручителем ОСОБА_1 за договором поруки № 68072 від 29 листопада 2006 року є ОСОБА_2 . Обидва відповідачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 .

З 12 січня 2021 року ОСОБА_2 також є представником ОСОБА_1 за довіреністю.

Про обізнаність ОСОБА_1 щодо ухвалення Дарницьким районним судом м. Києва заочного рішення від 07 травня 2015 року у період до звернення до суду з даною заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ( тобто до 27 серпня 2021 року) свідчить також зміст рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 липня 2021 року у справі № 640/28788/20 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. про визнання протиправними дій, скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 30 жовтня 2020 року ( а.с. 180-185, т. 1).

Вказані обставини спростовують твердження заявника ОСОБА_1 про те, що вона була позбавлена можливості оскаржити заочне рішення суду, а тому рішення не набуло законної сили.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 не оскаржила заочне рішення суду в установленому процесуальним законом порядку, відсутні підстави для висновку, що виконавчий лист було видано на виконання судового рішення, яке не набрало законної сили.

Вказане судове рішення набрало законної сили та не було скасовано, змінено або переглянуто у зв`язку з нововиявленими обставинами.

З огляду на те, що судове рішення було прийнято відносно двох відповідачів, обов`язок яких є солідарним, у наданих до заяви копіях двох виконавчих листів про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками зазначено різних боржників, доводи заявника про те, що виконавчий лист про солідарне стягнення з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було видано у двох ідентичних примірниках є необґрунтованими.

З матеріалів справи № 753/22568/14 встановлено, що як у виконавчому документі, так і в рішенні суду вказано номер рішення суду, згідно з яким його було видано, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є також необґрунтованими.

Виконавчий лист у справі № 753/22568/14 видано та оформлено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідає вимогам до виконавчого документа, визначеним цим Законом, отже підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що ухвалене по справі 07 травня 2015 року заочне рішення суду не містить описової та мотивувальної частини.

Вказана обставина могла слугувати підставою для подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення та у випадку відмови суду першої інстанції в задоволенні відповідної заяви - рішення підлягало оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Своїм правом на перегляд вказаного судового рішення ОСОБА_1 не скористалась.

Разом з тим, вказана обставина, як і те, що ухвалене по справі рішення не було внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, не може слугувати підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доказів того, що заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року було сфальсифіковано, матеріали справи не містять.

Матеріали справи також не містять доказів того, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням або добровільним виконанням.

Як вбачається з виконавчого листа №753/22568/14, боржником по якому є ОСОБА_1 (а.с. 149, т. 1), він містить зазначення про те, що рішення набрало законної сили 06.06.2016, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 06.06.2017.

Як зазначає представник стягувача, що не було спростовано боржником, 25.04.2017 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53834750, тобто у визначений законом строк для його пред`явлення до виконання.

Як вбачається з відмітки на вказаному виконавчому листі, останній було повернуто стягувачу 14.12.2020 на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» - стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону ( ч.5 ст. 37 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

13.11.2020 приватним виконавцем Русецьким П.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63617113 та 01.03.2021 - постанову про повернення виконавчого листа за заявою стягувача.

14.04.2021 приватним виконавцем Бережним Я. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65154987.

З огляду на викладене, доводи заявника про те, що пред`явлення виконавчого листа до виконання відбулося вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання є необґрунтованими.

Доводи заявника про те, що без отримання повного судового рішення вона була позбавлена можливості його оскаржити колегія суддів також відхиляє.

З матеріалів справи вбачається, що судом не було виготовлено повний текст рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року і наведені у заяві доводи ОСОБА_1 заслуговують на увагу, однак апеляційний суд враховує, що постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року № 787-VIII суддю Дарницького районного суду міста Києва Куренкова Є.С., який ухвалював рішення у цій справі, звільнено з посади судді, і процесуальним законодавством не врегульовано питання виготовлення повного тексту рішення суду у такій ситуації та порядок набрання ним законної сили.

Таким чином, доказів апеляційного оскарження заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 7 травня 2015 року або неможливості його оскарження відповідачами матеріали справи не містять, а тому доводи скаржника на порушення її прав, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як на підставу для звільнення від обов`язку виконувати рішення суду та підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є необґрунтованими та безпідставними.

За таких обставин, встановивши, що рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, на підставі якого судом обґрунтовано було видано виконавчі листи, суд дійшов вірного висновку про відсутність передбачених ст. 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України, за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.