Справа № 509/4427/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/4427/22 за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, служба у справах дітей Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просить суд позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила доньку ОСОБА_2 , реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства № 58/04.1-54 від 03.10.2012 року. З грудня 2018 року і до цього часу дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Батько з дитиною не бачиться, ніякої матеріальної допомоги на утримання та лікування доньки не надавав, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною, тому звернулася з вказаним позовом до суду.

Ухвалою суду від 26.10.2022 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання, зобов`язано службу у справах дітей Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, як орган опіки та піклування підготувати висновок щодо розв`язання спору за позовними вимогами ОСОБА_1 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, служба у справах дітей Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою суду від 19.01.2023 року підготовче провадження у справі закрито.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим причинам, відзив суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації та публікації оголошення про виклик до суду на офіційному вебпорталі Судової влади України.

Виклик до суду через оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України відповідача ОСОБА_4 був розміщений 20.02.2023 року відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Представники третіх осіб до суду не прибули, 14.03.2023 року до суду подано Висновок органу опіки та піклування Великодолинської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також 09.03.2023 року надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст. 150, 151, 153-156 СК України.

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків стосовно дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 679/1606/19 (провадження № 61-1816св22).

Верховним Судом у спорах щодо позбавлення батьківських прав неодноразово зауважено, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав.

Разом із тим, відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Положенням ч.1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Іллічівськ Одеської області народилася ОСОБА_2 . Батьками дитини вказані: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 . Підстава запису відомостей про батька: спільна заява батьків про визнання батьківства від 03.10.2012 року.

ОСОБА_5 12.04.2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 128. Прізвище дружини після державно реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .

ОСОБА_1 виховує дитину самостійно, забезпечує дитині повний гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку. Відповідач, в свою чергу, подальшою долею дитини не цікавився, участі в вихованні не приймає, матеріальної або будь-якої іншої допомоги не надає. Спільна дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_8 є дитиною з інвалідністю, мати перебуває на обліку та отримує допомогу на дітей з інвалідністю віком до 18 років, ніяких інших видів соціальної допомоги та компенсацій не отримує, що підтверджується довідкою від 30.09.2022 року № 1299 виданою начальником Овідіопольського відділу Управління соціального захисту населення Одеської районної ради державної адміністрації.

Довідкою № 24732 від 04.10.2022 року Одеського обласного благодійного фонду реабілітації дітей-інвалідів «Майбутнє» підтверджується проходження курсів лікування дитини в БФРДІ «Майбутнє» у супроводі ОСОБА_1 .

Актом перевірки будинку (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_2 проживає за вказаною адресою, батько дитини не зареєстрований та не проживає за вказаною адресою.

Згідно з висновок органу опіки та піклування - Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , так як це буде відповідати інтересам дитини.

Позивачкою було в повній мірі доведено факт ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а саме: не виховує дитину, матеріально не утримує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , тому такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення батьківських прав, є доцільним та необхідним для захисту інтересів дитини.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 є особою працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я та матеріальне становище не надав, участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає, виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби малолітньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_3 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 19.10.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в сумі 1 984,80 грн.

Керуючись ст.ст.2-13,77-80,141,258,259,263-265,430 ЦПК України, ст. 164 ч.2 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів ОСОБА_3 , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 19.10.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в дохід держави суму судового збору у розмірі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 28.03.2023 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко