Ухвала

Іменем України

09 березня 2023 року

місто Київ

справа № 686/5666/22

провадження № 61-2217ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Заворотної О. Л., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року, ухвалену у складі колегії суддів: Ярмолюка О. І., Грох Л. М., Янчук Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у березні 2022 року звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, у якому просив відшкодувати моральну шкоду, завдану невиконанням рішення суду, у розмірі 552 000 000 000, 00 грн.

Заявник обґрунтував позов тим, що неналежне виконання 09 лютого 2022 року посадовими особами Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області судового рішення у справі № 2270/14181/11 призвело до негативних наслідків для нього у вигляді порушення його прав, моральних страждань та призвело до негативних наслідків для авторитету держави.

На переконання ОСОБА_1 , наслідком невиконання судового рішення є порушення його конституційного права як споживача на доброякісну послугу від органів державної влади в частині правомірності та добросовісності; права приватної власності на паспортну книжечку, адже документ є майном в розумінні цивільного законодавства; права правомірного очікування на справедливий суд та відшкодування витрат, що були ним понесені на відновлення порушених прав; права на справедливий суд і судовий захист, оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 26 липня 2022 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_1 не зазначив, у чому саме полягає незаконність дій чи бездіяльність Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України при невиконанні рішення суду у справі № 2270/14181/11 за 09 лютого 2022 року, та заподіяння такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди позивачу. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного ним розміру відшкодування моральної шкоди, який, на його думку, становить 552 000 000 000, 00 грн.

Також суд врахував, що на користь позивача уже стягувалося відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 510, 00 грн, про що він сам зазначив у позові. Враховуючи, що законодавством України передбачено виключно одноразове відшкодування заподіяної моральної шкоди, тому ОСОБА_1 уже скористався своїм правом на застосування такого способу захисту порушеного цивільного права.

Постановою від 31 січня 2023 року Хмельницький апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасував рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2022 року, ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за невиконання судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції констатував, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про недоведення ОСОБА_1 наявності складу цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності Держави Україна перед ним за завдані збитки, тому позов є необґрунтованим. Матеріали справи № 686/5666/22 не містять належних і допустимих доказів заподіяння ОСОБА_1 09 лютого 2022 року моральної шкоди внаслідок невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи таке саме за результатом рішення, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що всупереч процесуальному закону суд першої інстанції розглянув справу № 686/5666/22 за відсутності позивача ОСОБА_1 , який не був належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 13 лютого 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/62/17, від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14.

Отже, касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі також зазначив, що суди попередніх інстанцій не врахували, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 не виконана, порушення прав ОСОБА_1 триває. Моральна шкода є наслідком порушення права на судовий захист. Розмір відшкодування моральної шкоди обчислений за внутрішніх переконанням заявника. У позові була заявлена шкода за тривале невиконання рішення суду і порушення права на судовий захист. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі аналізу змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, щопостановою від 12 грудня 2011 року Хмельницький окружний адміністративний суд у справі № 2270/14181/11 зобов`язав Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.

На підставі зазначеного судового рішення 11 червня 2012 року суд видав виконавчий лист № 2270/14181/11, який перебував на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області (виконавче провадження № 33223826).

Ухвалою від 05 жовтня 2012 року Хмельницький окружний адміністративний суд замінив у виконавчому проваджені № 33223826 боржника Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Постановою державного виконавця від 28 грудня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 11 червня 2012 року № 2270/14181/11, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом, закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Рішенням від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у справі № 686/8422/20 стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частина п`ята статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Тлумачення частини п`ятої статті 23 ЦК України свідчить, що за загальним правилом відшкодування моральної шкоди відбувається одноразово. Виключення щодо одноразової компенсації моральної шкоди може бути передбачено таким універсальним регулятором як договір або ж нормою закону. Зокрема, частиною першою статті 1168 ЦК України допускається компенсація моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано таке:

«51. Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

52. Чинним законодавством і, зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за незаконне притягненням особи до кримінальної відповідальності».

Суди встановили, що ОСОБА_1 реалізував своє право на отримання відшкодування моральної шкоди за невиконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2020 року у справі № 686/8422/20, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 січня 2021 року, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 510,00 грн компенсації моральної шкоди, завданої бездіяльністю Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.

За наведених обставин, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Визначаючи як підставу касаційного оскарження посилання на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (безпідставно одержані кошти), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (зобов`язання виконати умови договору), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (стягнення заборгованості за договором банківського вкладу), від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (про визнання рішень протиправними та скасування записів про державну реєстрацію), ОСОБА_1 вважав, що суди не врахували їх під час постановлення оскаржуваних рішень. У зазначених постановах наявний висновок, відповідно до якого способи захисту порушеного права чи інтересу мають бути спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними.

Верховний Суд констатував, що такі доводи заявника не заслуговують на увагу, оскільки правові висновки, викладені у перелічених постановах, не суперечать висновкам, які були зроблені судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 686/5666/22. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що позивач скористався своїм правом на захист порушених прав, ОСОБА_1 отримав відшкодування моральної шкоди в іншій справі (№ 2270/14181/11), яким на його користь стягнуто 10 510, 00 грн. Тож його порушене право вже відновлене судом.

Також ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження визначив неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 43), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, згідно з якими суд повинен встановити, чи було порушено право, за захистом якого звернувся позивач, яке сам право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб його захисту.

Верховний Суд зробив висновок, що оскаржені судові рішення відповідають наведеним правовим висновкам, суди встановили, що право позивача, за захистом якого він звернувся, є відновленим та не є порушеним на момент звернення до суду з цим позовом. Заявник отримав відшкодування моральної шкоди, а повторне відшкодування за одне і те ж саме порушення прав та інтересів є неможливим. Тож обрання неефективного (неправомірного) способу захисту не було підставою для відмови у задоволенні позову.

Посилання заявника на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, суд касаційної інстанції відхиляє, оскільки судами попередніх інстанцій враховано, що саме у наведеній справі на користь ОСОБА_1 стягнуто відшкодування моральної шкоди, відповідно судами зроблено висновок про неіснування правових підстав для повторного відшкодування моральної шкоди.

Також Верховний Суд не враховує правові висновки, викладені у постановах суду касаційної інстанції від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 та від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, на які посилається заявник, оскільки виключно відмінність результату вирішення спору у спірних правовідносинах та у наведених заявником справах не є безумовною підставою для ствердження про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та відкриття касаційного провадження у справі.

Загальні висновки

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Ураховуючи, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України - застосування судами норми права без урахування висновку щодо норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням таких висновків Верховного Суду, колегія судів визнає касаційну скаргу необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 липня 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак