Провадження № 2/760/3498/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

за участю секретарів - Швидченко О.В, Кривулько С.В., Циганової Ю.М., Мельник Ю.О., Конішевського Б.О., Скаженик Я.О., Щепанової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 27 у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору удаваним правочином та зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Факторингова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» у якому просив суд:

-визнати договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12.06.2008 укладеного між позивачем та відповідачем удаваним правочином;

-визнати, що договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12.06.2008 укладений між позивачем та відповідачем договором позики на споживчі цілі з викладенням п.1.1. в такій редакції: «Банк зобов`язаний надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути Банку кредитні кошти (позику) у сумі 102 218,10 грн.

-зобов`язати відповідача здійснити перерахунок кредитної заборгованості виходячи із нової редакції п.1.1. Кредитного договору та фактично сплачених Позивачем платежів по сумах і датах за курсом НБУ на дату оплати.

В обґрунтування позову вказує, що відповідно до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 12.06.2008 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , АКІБ «УкрСиббанк» надав позивачу кредит у розмірі 21 062,00 доларів США під 14,00 % річних зі строком погашення до 12.06.2015.

Позивач вважає даний правочин є удаваним і вчинений для приховання іншого правочину - договору позики в розмірі 102 218,10 грн.

Посилається, що ЦК України визначено, що законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта може використовуватися в Україні лише у випадках і в порядку встановлених законом.

Стверджує, що наданий позивачу кредит є споживчим і не стосується господарської діяльності.

Позивач вважає, що стаття 1054 ЦК України передбачає можливість банку надавати грошові кошти (кошти) позичальникові на договірних засадах. Під терміном грошові кошти законодавець розуміє саме грошову одиницю - гривню.

Вказує, що Банк укладаючи з відповідачем кредитний договір у іноземній валюті розумів, що валюта не може бути використана за цільовим призначенням, а саме для придбання автомобіля, як вказано в п.2.4. кредитного договору, чим фактично приховав договір позики речей.

Зазначає, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України, зобов`язання повинно бути виражено у грошовій одиниці України - гривні, але сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання у іноземній валюті.

Посилається, що в той же час відсотки по кредиту повинні нараховуватись на реальну суму позики в реальній валюті, а не на еквівалент.

Іноземна валюта як засіб платежу, зокрема за зобов`язаннями, може використовуватись на території України лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, як зазначено в ст.ст. 192, 533 ЦК України.

Стверджує, що Правилами використання готівкової іноземної валюти та території України, затвердженими постановою правління Національного Банку України № 200 від 30.05.2007 передбачені випадки, в яких дозволяється використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу. Пунктом 4 зазначеної постанови встановлено, що індивідуальні ліцензії Національного банку України на використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу, що були видані відповідно до Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених анульовані.

Вказує, що відповідно до п. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет) Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно з п. 2 та 3 ст. 5 Декрету генеральні ліцензії видаються комерційним банкам ... на здійснення операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання... .

Підпунктами «в», «г» п. 4 ст. 5 Декрету встановлено, що для проведення валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальної ліцензії.

Посилається, що Банком не надано достатніх доказів, які б підтверджували наявність у останнього відповідної індивідуальної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу на час укладання кредитного договору.

Стверджує, що позивач уклав кредитний договір для того щоб за отримані кошти оплатити вартість автомобіля марки GW YJVER 2.4 L 4x4,2008 року випуску, згідно договору купівлі-продажу № 490/08 від 05.06.2008 укладеного між ЗАТ «Маяк Авто» та позивачем.

Вказує, що згідно п. 2.1. договору купівлі-продажу № 490 08 від 05.06.2008 року позивач мав сплатити 115 720,00 грн. Ці кошти були перераховані відповідачем саме в гривнях.

При цьому, заяви на конвертацію валюти в гривню позивач не подавав, валютною рахунку на який би відповідач міг перерахувати валютні кошти позивачу не відкривався. Отже фактично між сторонами був укладений Кредитний договір в гривні і виконаний він відповідачем саме в гривні.

Таким чином позивач вважає, що є всі правові підстави вважати, що спірний договір є удаваним правочином на справді це договір позики отриманий на споживчі цілі в гривні.

З урахуванням викладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.11.2014 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

01.12.2014 представником відповідача Акціонерного товариства «Укрсиббанк» - Останковою В.О. було подано до суду зустрічну позовну заяву Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у якому АТ «УкрСиббанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №0 по кредиту та процентах у розмірі 4 189,38 доларів США, що станом на 04.11.2014 за курсом НБУ (12.950746 грн. за 1 долар США) еквівалентно 54 255,60 грн., та по пені у розмірі 1 335,56 грн., а саме: 3 760,71 доларів США (що еквівалентно 48 704,00 грн.) - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість - 1 754,95 доларів США за строк з 26.05.2014 по 04.11.2014; 428,67 доларів США (що еквівалентно 5 551,60 грн.) - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість - 364,80 доларів США за строк з 01.03.2014 по 31.10.2014; 1 118,04 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.05.2014 по 04.11.2014; 217,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 27.05.2014 по 04.11.2014.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом вказує, що 12.06.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0.

Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) у сумі 21 062,00 доларів США, а Позичальник зобов`язався повертати наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, встановлені графіком погашення кредиту (додаток 1 до договору), але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 12.06.2015, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, (п. 1.1, 1.2. кредитного договору, додаток №1 до кредитного договору ).

Посилається, що за користування кредитними коштами Позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 14,0 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін - у подвійному лірі.

Стверджує, що сторони домовилися, що за умовами договору розмір процентної ставки може бути змінений, проценти нараховуються та сплачуються в порядку, передбаченому п.1.3. кредитного договору.

Вказує, що всупереч умов Кредитного договору Позичальник не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по процентам та по кредиту з травня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Зазначає, що відповідно до умов розділу 6 кредитного договору позивач направив відповідачу вимогу від 29.09.2014 року про усунення порушень умов кредитного договору, однак відповідач вимогу не виконав.

Посилається, що станом на 04.11.2014 заборгованість за кредитним договором №0 складає: по кредиту та процентах у розмірі 4 189,38 доларів США (чотири тисячі сто вісімдесят дев`ять доларів США 38 центів), що станом на 04.11.2014 за курсом НБУ (12.950746 грн. за 1 долар США) еквівалентно 54 255 грн. 60 коп., та по пені у розмірі 1 335 грн. 36 коп. (одна тисяча триста тридцять п`ять гривень 36 коп.), а саме:

3 760,71 доларів США (що еквівалентно 48 704,00 грн.) - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість - 1 754.95 доларів США за строк з 26.05.2014 по 04.11.2014,

428,67 доларів США (що еквівалентно 5 551,60 грн.) - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість - 364,80 доларів США за строк з 01.03.2014 по 31.10.2014;

1 118,04 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27.05.2014 по 04.11.2014,

217,32 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 27.05.2014 по 04.11.2014.

З урахуванням викладеного вище просив зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва постановленою буз виходу суду до нарадчої кімнати та яка занесена до журналу судового засідання від 08.12.2014, було прийнято до сумісного розгляду із первинним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору удаваним правочином та зобов`язання вчинити дії - зустрічний позов Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

18.02.2015 представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано до суду заперечення на зустрічну позовну заяву, у якому останній проти позовних вимог заперечує.

В обґрунтування заперечень за зустрічним позовом вказує, що умови п.1.1. кредитного договору Банком не виконані, оскільки доказів того, що Позичальник отримав грошові кошти у розмірі 21 062,00 доларів США на споживчі цілі Банком не надано.

Зазначає, що у даному випадку підлягає застосуванню ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки існують обставини, які мають істотне значення і які є підставою для зменшення розміру відсотків, а саме: Позичальник виконав частково свої зобов`язань по поверненню боргу, навіть на таких невигідних умовах кредитного договору та з таким тяжким майновим становищем, в яке поставив Позичальника кредитний договір. Також враховуючи майновий стан Банку можна зробити висновок, що збитки, які завдав Позичальник не є для нього досить відчутними та не значними для майнового стану Банку, а тому представник відповідача за зустрічним позовом вважає, що розмір неустойки має бути зменшений за рішенням суду, оскільки він значно перевищує розмір збитків.

Посилається, що відповідач за зустрічним позовом не згоден із сумою боргу яку вказує банк у позовній заяві та вважає, що банком не підтверджено належними та допустимими доказами розмір заборгованості та взагалі її наявність.

22.06.2015 позивачем за зустрічним позовом було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог у якій останній просить суд: стягнути на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 суму заборгованості за Кредитним договором № 000 від 12.06.2008 в розмірі 4 740,66 доларів США з яких:

- 3 760,71 доларів США - кредитна заборгованість;

- 979,95 доларів США - заборгованість по процентам;

- 17 608,22 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

- 3 953,88 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 03.11.2015 було призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська,6), та на вирішення експертів поставлено питання: чи виконаний підпис в графі «підпис отримувача» в заяві на видачу готівки № 30 від 12.06.2008 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи, від імені ОСОБА_1 ним самим чи іншою особою.

23.02.2016 Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було надано до суду висновок експертів № 21136/21137/15-32 від 23.02.2016 відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис отримувача» в оригіналі заяви на видачу готівки № 30 від 12.06.2008 виконаний самим ОСОБА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду від 12.05.2016 було призначено по справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз на вирішення експертів поставлено питання: чи підтверджується документально заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12.06.2008 року? Якщо так, то в якому саме розмірі по кожному виду заборгованості: по тілу кредиту, по процентам, по пені?

12.10.2016 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

23.02.2017 матеріали справи були повернуті до Солом`янського районного суду м. Києва без проведеної судово-економічної експертизи, оскільки ОСОБА_1 не було здійснено оплату даної експертизи.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 27.04.2017 було направлено справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання правочину удаваним та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ,вул. Смоленська, 6) для проведення судово-економічної експертизи, згідно ухвали суду від 12.05.2016 року. На вирішення експертної установи поставити питання, зазначене в ухвалі суду від 12.05.2016 року про призначення по справі судово-економічної експертизи.

09.11.2017 матеріали справи були повернуті до Солом`янського районного суду м. Києва без проведеної судово-економічної експертизи, оскільки ОСОБА_1 не було здійснено оплату даної експертизи.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 10.04.2018 було направлено справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання правочину удаваним та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (м. Київ,вул. Смоленська, 6) для проведення судово-економічної експертизи, згідно ухвали суду від 12.05.2016 року. На вирішення експертної установи поставити питання, зазначене в ухвалі суду від 12.05.2016 року про призначення по справі судово-економічної експертизи.

21.09.2018 матеріали справи були повернуті до Солом`янського районного суду м. Києва із повідомленням про неможливість надання висновку № 8291/18-45 від 12.09.2018 у зв`язку із невиконанням вимог експерта про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 21.12.2018 було витребувано у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» докази, а саме:

- виписки ПАТ «УкрСиббанк» (АКІБ/ВАТ «УкрСиббанк») за всіма аналітичними балансовими рахунками з обліку заборгованості Позичальника за кредитним договором №0 від 12.06.2008 р., (в тому числі за рахунками з обліку строкової та простроченої заборгованості по основному боргу за кредитом, нарахованих сум строкових та прострочених процентів і комісій, сум сплачених/списаних всіх видів штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, а також, за наявності, відповідних транзитних рахунків) за період з 12.06.2008 р. по 22.06.2015 р. включно;

- виписки за аналітичними рахунками відповідно до пункту 1 цього клопотання мають містити інформацію відповідно до нормативних вимог, зазначених в додатку до цього клопотання, в тому числі: відображати вихідні та вихідні залишки за кожним операційним днем (для забезпечення контролю повноти відображення всіх операцій), а в межах кожного операційного дня мають містити інформацію про суму операції, контрагента за операцією, номер кореспондуючого рахунку, номер документа по кожній операції та призначення платежу в повному обсягу. Друкування зазначених виписок в іноземній валюті має бути виконано без відображення гривневого еквіваленту та операцій з переоцінки. Має бути забезпечений такий формат друкованих виписок, який буде зручним для читання наявної інформації, в тому числі завдяки відповідним полям, якщо такі виписки будуть зшиті, а також належному рівню контрастності зображення та застосування розміру шрифту не менше 7. Прошу забезпечити повноту переліку аналітичних рахунків, зазначених в пункті 1 цього клопотання, відповідно до кореспонденції між ними по кожному з них;

- роз`яснення, якими нормами чинного законодавства України, передбачено встановлення за кредитом одночасно діючих ДВОХ процентних ставок, як це визначено пунктом 1.3.1 кредитного договору №0 від 12.06.2008 р.;

- інформацію про те, чи вносились зміни до кредитного договору протягом періоду з 12.06.2008 р. по 22.06.2015 р., в тому числі щодо зміни процентної ставки. За наявності таких змін, надати копії відповідних додаткових угод.

28.03.2019 на виконання ухвали суду відповідачем за первинним позовом було надано до суду витребовувані документи.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 18.10.2019 було повернуто матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання правочину удаваним та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Київському науково-дослідному інституту судових експертиз для проведення судово-економічної експертизи, згідно ухвали суду від 12.05.2016. На вирішення експертної установи поставлено питання, зазначене в ухвалі суду від 12.05.2016 року про призначення по справі судово-економічної експертизи.

17.07.2020 матеріали справи були повернуті до Солом`янського районного суду м. Києва із повідомленням про неможливість надання висновку № 32983/19-72 від 26.06.2020 у зв`язку із невиконанням вимог експерта про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою Солом`янського районного суду від 30.06.2021 постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання від 30.06.2021, було залучено до участі у справі в якості третьої особи за зустрічним позовом - ТОВ «Українська факторингова компанія».

27.10.2021 представником позивача за зустрічним позовом було подано до суду клопотання про заміну відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Українська факторингова компанія».

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2022 було витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» належним чином завірену довідку про розмір заборгованості ОСОБА_1 (із обґрунтуванням такого розміру) за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 12.06.2008 укладеним між Акціонерним товариством інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.10.2022 постановлену без виходу суду до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання від 20.10.2022, судом було частково задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом про заміну відповідача за первинним позовом та позивача за зустрічним позовом АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Українська факторингова компанія». Замінено позивача за зустрічним позовом АТ «Укрсиббанк» на його правонаступника ТОВ «Українська факторингова компанія». У задоволенні іншої частини клопотання було відмовлено.

21.11.2021 представником ТОВ «Українська факторингова компанія» було надано витребувані судом матеріали.

Позивач за первинним позовом та його представник у судове засідання не з`явилися, 06.03.2023 представником позивача за первинним позовом було подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача за первинним позовом та його представника. Позовні вимоги за первинним позовам підтримали, проти позовних вимог за зустрічним позовом заперечували.

Представник відповідача за первинним позовом у судове засідання не з`явився, 06.03.2023 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання через введення на території України воєнного стану.

Представник позивача за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, 21.11.2022 подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача за зустрічним позовом. Зустрічні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача за первинним позовом та його представника, а також за відсутності представника позивача за зустрічним позовом, оскільки дані особи подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд також вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача за первинним позовом, оскільки останній належним чином повідомлений про розгляд справи. Наведенні представником відповідача за первинним позовом причини неможливості з`явитися у судове засідання у зв`язку із введенням на території України воєнного стану суд визнає не поважними, оскільки представник відповідача перебуває у м. Києві та пересування по м. Києві наразі здійснюється без будь-яких обмежень, що не ускладнює можливість явки у судове засідання. Окрім цього суд звертає увагу на ту обставину, що представник відповідача за первинним позовом був присутній у судовому засіданні 21.06.2022, тобто уже після введення на території України воєнного стану, що свідчить про можливість явки у судове засідання. Також суд звертає увагу, що представник відповідача за первинним позовом мав змогу звернутися до суду із клопотанням про проведення судового засідання у режимі відео конференції, проте таким правом не скористався.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи за відсутності сторін та їх представників та їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Окрім цього суд вважає за можливе провести розгляд справи без отримання висновку експерта за результатами призначеної ухвалою суду від 12.05.2016 судово-економічної експертизи у зв`язку із наступним.

Як встановлено судом вище, ухвалами суду тричі матеріали справи поверталися до експертної установи для проведення судово-економічної експертизи, проте остання не була проведена у зв`язку із ненаданням відповідачем за первинним позовом запитуваних експертами матеріалів.

Представник відповідача за первинним позовом після повернення матеріалів справи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз із повідомленням про неможливість надання висновку у зв`язку із невиконанням вимог експерта про надання додаткових матеріалів зазначив, що АТ «Укрсиббанк» на виконання клопотання експерта було надано усі можливі із запитуваних експертами матеріали, інші матеріали у банку відсутні та надати їх банк не має змоги.

Таким чином, судом встановлено, що проведення судово-економічної експертизи відповідно до ухвали суду від 12.05.2016 фактично є не можливим, оскільки для її проведення необхідні матеріали, які не можуть бути надані АТ «Укрсиббанк» за їх відсутністю.

При цьому суд також звертає увагу, що питання про заміну експертної установи у зв`язку із неможливістю проведення судово-економічної експертизи сторонами заявлено не було.

З урахуванням викладеного вище, враховуючи принципи диспозитивності цивільного процесу, змагальності сторін та розумності строків розгляду справи судом, а також ту обставину, що справа протягом тривалого часу не була розглянута по суті у зв`язку із неможливістю проведення судово-економічної експертизи та вирішенням судом питання про правонаступництво, суд вважає за можливе провести розгляд справи, на підставі наявних матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.06.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (далі Договір) відповідно до якого Банк зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) у розмірі 21 062,00 доларів США та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, зазначених договором. Вказана сума кредиту дорівнює 120 218,10 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору (а.с. 4 т. 1).

Пунктом 1.2.1. Договору визначено, що надання кредиту здійснюється у наступний термін: 12.06.2008.

Відповідно до п. 1.2.2. Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 12.06.2015, якщо тільки не застосований інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Пунктом 1.3.1. Договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00 % річних.

Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору.

Відповідно до п. 1.3.3. Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 1.3.4. Договору визначено, що строк сплати процентів: з 01 по 25 число (включно) кожного місяця, наступного затим, за який були нараховані Банком такі проценти.

12.06.2008 Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було підписано Графік погашення кредиту, який є Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 12.06.2008 (а.с. 9-10).

12.06.2008 ОСОБА_1 отримав у АКІБ «УкрСиббанк» 21 062,00 доларів США, що еквівалентно 102 218,10 грн., шляхом видачі з поточного рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 (а.с. 243 т. 1).

Щодо первинного позову,суд приходить до наступного висновку.

Звертаючись до суду із первинним позовом позивач зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір є удаваним правочином, оскільки насправді даний договір було укладено для приховання договору про надання гривневого кредиту.

Окрім цього позивач за первинним позовом зазначав, що фактично сторонами було приховано договір позики речей.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тлумачення статті 235 ЦК України свідчить, що удаваним є правочин, що вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто сторони з учиненням удаваного правочину навмисно виражають не ту внутрішню волю, що насправді має місце. Відтак, сторони вчиняють два правочини: один удаваний, що покликаний «маскувати» волю осіб; другий - прихований, від якого вони очікують правових наслідків.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2022 року в справі №576/564/21 (провадження №61-19258св21) вказано, що якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України). У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головною умовою правомірності правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України). За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

У такій ситуації існують два правочини: один удаваний, а інший той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин.

Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів.

Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні кредитного договору та з`ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Для визнання кредитного договору удаваним слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо, приховуючи, що між ними укладено інший договір, а їх дії були направлені на приховання справжньої волі, досягнення інших правових наслідків та отримання якоїсь особистої користі. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Як було зазначено судом вище, звертаючись до суду із первинним позовом позивач зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір є удаваним правочином, оскільки насправді даний договір було укладено для приховання договору про надання гривневого кредиту.

Окрім цього позивач за первинним позовом зазначав, що фактично сторонами було приховано договір позики речей, оскільки вважає, що іноземна валюта на території України не є грошовими коштами, а є речами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, метою договору позики як і кредитного договору є отримання однією особою від іншої коштів для певних (власних) потреб та наявність обов`язку у такої особи повернути кошти у порядку та строки визначені договором чи то позики, чи то кредитного договору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 14 листопада 2012 року у справі № 6-133 цс 12, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026 цс 16, які у подальшому підтримані у постановах Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 742/1913/15-ц (провадження № 61-13992 св 18),від 21 серпня 2019 року у справі № 303/292/17 (провадження № 61-12404св18), від 30 березня 2020 року у справі № 524/3188/17 (провадження № 61-822 св 20).

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що підписанням даного Договору Позичальник підтверджує, зокрема, що він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе усі умови Договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними.

Окрім цього, Пунктом 7.1. Договору встановлено, що підписанням даного Договору Банк підтверджує, що має усі необхідні ліцензії і дозволи НБУ, необхідні для видачі та обслуговування кредиту за Договором та/або Кредитним договором; цей Договір підписаний щ боку Банку уповноваженою на те особою і підписання даного Договору не є перевищенням її повноважень.

Отже, сторони вказуючи цей пункт у договорі, підтверджують своє вільне волевиявлення на укладення саме кредитного договору у іноземній валюті та відповідність такого волевиявлення їх внутрішній волі, усвідомлюючи, що дії сторін договору були спрямовані на реальне настання правових наслідків саме за кредитним договором у іноземній валюті.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 15.07.2008 по 20.03.2014 здійснював погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом шляхом сплати відповідачу грошових коштів у іноземній валюті - доларах США.

Таким чином судом встановлено, що позивач після підписання кредитного договору виконував свої зобов`язання за ним, саме як кредитного договору у іноземній валюті, а тому твердження позивача про те, що позивач та відповідач насправді приховали договір позики речей чи кредитний договір у гривнях, є необґрунтованими.

Будь-яких доказів того, що спрямованість волі сторін в Договорі була направлена на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені спірним договором, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин, матеріали справи не містять та позивачем не доведено.

Окрім цього, позивач не надано доказів того, що після підписання договору між сторонами виникли інші права та обов`язки, ніж ті, що передбачені Договором.

Навпаки, позивач протягом тривалого часу виконував свої зобов`язання, які виникли саме із кредитного договору, а тому твердження про те, що даний Договір був укладений з метою приховання іншого договору є необґрунтованими.

Із викладених позивачем у позові обставин вбачається, що позивач фактично оспорює укладений із відповідачем Договір у частині надання кредиту позивачу у іноземній валюті, оскільки вважає, що у Банку не було на це відповідних повноважень та надання кредиту у іноземні валюті суперечить вимогам чинного законодавства.

Разом із тим, дані обставини не можуть бути підставою для визнання укладеного між сторонами договору удаваним.

Питання правомірності укладення між сторонами кредитного договору у іноземній валюті буде досліджено судом під час вирішення зустрічного позову, оскільки дані обставини не є підставою визнання правочину удаваним.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первинного позову у частині вимог про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12.06.2008 укладеного між позивачем та відповідачем удаваним правочином.

Окрім цього, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первинного позову у частині визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12.06.2008 укладеного між позивачем та відповідачем удаваним правочином, не підлягають і задоволенню вимоги про визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 12.06.2008 укладений між позивачем та відповідачем саме договором позики на споживчі цілі з викладенням п.1.1. у такій редакції: «Банк зобов`язаний надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути Банку кредитні кошти (позику) у сумі 102 218,10 грн., а також про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок кредитної заборгованості виходячи із нової редакції п.1.1. Кредитного договору та фактично сплачених Позивачем платежів по сумах і датах за курсом НБУ на дату оплати, оскільки дані позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про визнання Договору удаваним правочином.

З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первинного позову повністю.

Щодо зустрічного позову то суд приходить до наступного висновку.

Як було встановлено судом вище, Банк свої зобов`язання за Договором виконав та надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі у розмірі 21 062,00 доларів США шляхом видачі з поточного рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , що підтверджується заявою про видачу готівки від 12.06.2008 яка підписана ОСОБА_1 та представником Банку (а.с. 243 т. 1).

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №21136/21137/15-32 від 23.02.2016, підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис отримувача» в оригіналі заяви на видачу готівки № 30 від 12.06.2008 виконаний рукописним способом без застосування попередньої технічної підготовки чи технічних засобів (а.с. 26 т. 2).

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що оригінал заяви на видачу готівки № 30 від 12.06.2008 є належним підтвердженням того, що ОСОБА_1 отримав від Банку 21 062,00 доларів США.

Окрім цього суд звертає увагу, що протягом 2008 - 2014 років ОСОБА_1 виконував свої зобов`язання за Договором, що також свідчить про той факт, що він отримав від Банку грошові кошти відповідно до укладеного між сторонами договору та вчиняв дії на виконання взятих зобов"язань.

Щодо посилання відповідача про неможливість укладення кредитного договору у іноземній валюті.

Так, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, у той час як обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Випадки і порядок використання іноземної валюти передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» і Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.

За таких обставин як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Відповідні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, одночасно відступивши від зазначеної у постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-79цс14 правової позиції Верховного Суду України про те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.

Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Таким чином посилання відповідача за зустрічним позовом на ту обставину, що укладення кредитного договору у іноземній валюті суперечить чинному законодавству є необґрунтованим.

Щодо посилання відповідача за зустрічним позовом на ту обставину, що Банк не мав повноважень на укладення із ним кредитного договору у іноземній валюті суд також не приймає до уваги, оскільки останній взагалі не обґрунтовує, які вимоги чинного законодавства були порушені Банком під час укладення даного договору.

Також відповідач не зазначає, які дозвільні документи були відсутні у Банку під час укладення Договору із відповідачем.

За вказаних обставин, суд вважає, що доводи відповідача в обгрунтування своїх заперечень проти зустріного позову є недоведеними.

Згідно положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із наданого АТ «УкрСиббанк» розрахунку заборгованості та виписки по рахунку відповідача, ОСОБА_1 за період з 15.07.2008 по 20.03.2014 виконував свої зобов`язання за Договором із погашення тіла кредиту, проте після 20.03.2014 перестав їх виконувати та залишок непогашеного тіла кредиту складає 3 760,71 доларів США (а.с. 116-118 т. 1, 172-200 т. 2).

Окрім цього, ОСОБА_1 за період з 27.06.2008 по 11.03.2014 виконував свої зобов`язання за Договором зі сплати відсотків за користування кредитом, проте після 11.03.2014 перестав їх виконувати та залишок непогашених відсотків складає 979,95 доларів США (а.с. 118-123 т. 1, 172-200 т. 2).

Таким чином судом встановлено, що Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит, проте відповідач перестав виконувати свої зобов`язання внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом.

На підтвердження розміру заборгованості Банком було надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку ОСОБА_1 .

У своїх запереченнях на зустрічну позовну заяву відповідачем ставилося питання про необґрунтованість розміру заборгованості.

Як було зазначено судом вище, попереднім складом суду було призначено по справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз на вирішення експертів поставлено питання: чи підтверджується документально заборгованість ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 12.06.2008 року? Якщо так, то в якому саме розмірі по кожному виду заборгованості: по тілу кредиту, по процентам, по пені?

Разом із тим, дана судова-економічна експертиза не була проведена, а тому суд встановлює розмір заборгованості на підставі наявних матеріалів справи.

Як було зазначено судом вище, Банком на підтвердження розміру заборгованості було надано до суду виписку по рахунку ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості по тілу кредиту та відсотках, які містять інформацію про усі внесенні ОСОБА_1 грошові кошти на погашення кредиту та відсотків.

Разом із тим, ОСОБА_1 заперечуючи проти наданого Банком розрахунку заборгованості взагалі не обґрунтовує свою позицію щодо невідповідності даного розрахунку заборгованості фактичним виплатам здійсненим останнім на виконання взятих зобов"язань.

Окрім цього, будь-яких доводів про те, що у наданому позивачем розрахунку відсутні платежі, які були здійснені відповідачем, останній не зазначає, як і власного розрахунку заборгованості в обгрунування своїх заперечень проти зустрічного позову, суду не надав.

З урахуванням викладеного вище та оцінюючи наявні у справі докази, враховуючи принципи диспозитивності цивільного процесу та змагальності сторін, суд вважає, що наданий Банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом у справі, а тому приймає його в обгрунтування наявності спірної заборгованості,яка виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов"язань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги зустріного позову щодо стягнення суми залишку за кредитом у розмірі 3 760,71 доларів США є обґрунтованими.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Пунктом 1.3.1. Договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,00 % річних.

Таким чином, вимоги щодо стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 979,95 доларів США є обґрунтованими.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором та/або Кредитним договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті; пеня нараховується на кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог зустрічного позову про стягнення із відповідача 17 608,22 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 3 953,88 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

24.09.2019 між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Українська факторингова компанія» було укладено договір факторингу № 144 відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» відступило на користь ТОВ «Українська факторингова компанія» право вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями за договором №0 від 12.06.2008 (а.с. 41-52 т. 3).

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом сума судового збору в розмірі 1 241,28 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 235, 526, 527, 530, 533, 536, 610-612, 615, 629, 1054 ЦК України, 2, 4, 5, 10, 12, 76 -83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первинного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання договору удаваним правочином та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Факторингова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (, адреса: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, 8 поверх) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 12.06.2008 у розмірі 4 740,66 доларів США, а саме: 3 760,71 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 979,95 доларів США - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (, адреса: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, 8 поверх) пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 21 562,10 грн., а саме: 17 608,22 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 3 953,88 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (, адреса: м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, 8 поверх) судовий збір у розмірі 1 241,28 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.03.2023.

Суддя: О.М. Букіна