Справа № 202/6437/21
Провадження № 2/202/102/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Свити Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідно до укладеного договору № DNL0GA від 21.05.2008 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 27 685, 36 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.11.2018. У порушення умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 станом на 13.09.2021 має заборгованість 84 843, 93 доларів США, яка складається з наступного: 19 071, 55 доларів США заборгованість за кредитом; 7 633, 71 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 078, 66 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 56 060, 01 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 21.05.2008 року уклали договір іпотеки № DNL0GA. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 27,20, житловою площею 44,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 249 419, 50 грн. Посилаючись на наведене, банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її продажу на прилюдних торгах, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у ній, зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_1 надав заяву в якій просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Представникакціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надав відповідь на заву про застосування строків позовної давності в якій зазначив, що строк виконання зобов`язань за договором спливає 21.11.2018. Позов подано до суду 12.10.2021 до спливу строку позовної давності, у зв`язку із чим обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 21.05.2008 між акціонерним товариством комерційного банку «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DNL0GA, за умовами якого останньому надано кредит в сумі 27 685, 36 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.11.2018.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 21.05.2008 року уклали договір іпотеки № DNL0GA. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 27,20, житловою площею 44,90 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Через неналежне виконання позичальником кредитних зобов`язань, станом на 13.09.2021 утворилась заборгованість 84 843, 93 доларів США, яка складається з: 19 071, 55 доларів США заборгованість за кредитом; 7 633, 71 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 078, 66 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 56 060, 01 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, у рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки (статті 12 і 33 Закону України «Про іпотеку»).

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно пункту 27 договору іпотеки від 21.05.2008 сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом: переходу предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя; або продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, у тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.

З урахуванням того, що сторони договору іпотеки передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, є неналежним способом захисту, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Відповідно до п. 5.5. умов кредитного договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 21.11.2018 року.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.10.2021 до спливу строку позовної давності.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений кредитором, відсутні й підстави для задоволення вимог про виселення.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда