Житомирський апеляційний суд
Справа №274/2953/22 Головуючий у 1-й інст. Большакова Т.Б.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №274/2953/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Большакової Т.Б. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.03.2016 у розмірі 7863,54 грн та вирішити питання судових витрат.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 24 березня 2016 року. ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. В подальшому ОСОБА_4 було відкрито кредитний рахунок. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Спадкоємцями після його смерті є відповідачі ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_1 (законний представник) ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Станом на дату його смерті за кредитним договором виникла заборгованість, яка становить 7863,54 грн., яка складається з 7863,54 грн заборгованість за тілом кредиту, 7863,54 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Позивачем відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України, як кредитором, було надіслано претензію від 05.07.2021 до Бердичівської державної нотаріальної контори, яка повідомила, що претензію кредитора перенаправлено до нотаріуса ОСОБА_5 та 21.09.2021 отримана відповідь, що спадкоємцями померлого є відповідачі ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3

АТ КБ "ПриватБанк" надіслано лист- претензію до відповідачів від 23.09.2021, але останніми ніяких дій вчинено не було. Таким чином позивач, зважаючи на наявність заборгованості ОСОБА_4 перед банком, просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за договором від 24 березня 2016 року в розмірі 7863,54 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позичальник ОСОБА_4 . Спадкоємцями після його смерті є мати - ОСОБА_3 та малолітній син - ОСОБА_2 , від імені якого діє ОСОБА_1 . Відповідачі, звернувшись до приватного нотаріуса Бердичівського нотаріального округу Литвин О.С. із заявою про прийняття спадщини, прийняли її, в тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника.

Представник банку вказує, що надана суду копія заяви від 24.03.2016 містить особистий підпис ОСОБА_4 , який свідчить про те, що він погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Таким чином, заява про приєднання до Умов та правил з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають між позичальником та банком Договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису боржника на Тарифах Умовах та Правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки його умови визначаються однією стороною одноособово.

Зазначає, що ОСОБА_4 отримав від Банку кредитну картку, що була неодноразово перевипущена. Також позичальник отримував нові картки з подовженим строком дії. Після отримання перевипущених карт, ОСОБА_4 здійснив дії щодо проведення їх активізації, користувався перевипущеними картами, а також отримував кредитні кошти.

Звертає увагу, що надані суду первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, а саме виписка по карткових рахунках та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі.

Вказує, що з виписки по руху коштів вбачається, що ОСОБА_4 користувався кредитними коштами, знімав кошти в банкоматах, розраховувався за товари та послуги. Крім цього, позичальник частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці.

У даній справі договір відповідачами у встановленому законом порядку не оспорювався та не визнавався недійсним, не оспорювалось відповідачами і укладення чи не укладання кредитного договору, що свідчить про їхню згоду з усіма умовами кредитного договору.

Вважає, що докази надані позивачем на підтвердження заборгованості за тілом кредиту у повній мірі відповідають вимогам ст. 76-80 ЦПК України.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 24.03.2016 ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг та отримав платіжну картку для користування кредитним рахунком. На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_4 від 24.03.2016, відповідно до якої позичальник приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (т.1, а.с.15).

Відповідно до змісту анкети-заяви споживач погодився з тим, що зазначена заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 13.01.2022 заборгованість ОСОБА_4 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 24 березня 2016 року становить 7863,54 грн (т.1, а.с. 12).

Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_4 розмір кредитного ліміту Банком змінювався: 24.03.2016 кредитний ліміт встановлено 0,00 грн., 24.03.2016 кредитний ліміт було збільшено до 500,00 грн., 05.09.2016 кредитний ліміт збільшено до 2000,00 грн., 06.07.2017 кредитний ліміт було збільшено до 7 000,00 грн., 30.01.2020 кредитний ліміт збільшено до 9500,00 грн.; 24.07.2020 року кредитний ліміт було збільшено до 15 000,00 грн., 16.09.2020 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (т.1, а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 17.07.2020, після смерті якого відкрилася спадщина (т. 1, а.с. 76).

АТ КБ «ПриватБанк» направило до Бердичівської державної нотаріальної контори претензію кредитора від 05.07.2021, в якій просило включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкової маси, повідомити Банк чи звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини, повідомити Банку відомості осіб, які подали заяву про прийняття спадщини та повідомити Банку відомості про видані свідоцтва про право на спадщину та про осіб, які такі свідоцтва отримали (а.с. 78).

Відповідно до листа Бердичівської державної нотаріальної контори від 28.07.2021 позивача повідомлено, що його претензію перенаправлено до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Литвин О.С., в зв`язку з тим, що ним була заведена спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_4 за № 31/2020 від 18.09.2020 (а.с.79).

Приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу Литвин О.С. листом від 26.08.2021 повідомив АТ КБ «ПриватБанк» про те, що ним заведено спадкову справу № 31/2020 від 18.09.2020 щодо майна ОСОБА_4 . На день смерті спадкодавця спадщину прийняли: мати ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_2 , представником якого є ОСОБА_1 (а.с.80).

28.09.2021 АТ КБ «ПриватБанк» направило відповідачам претензію від 23.09.2021 про добровільне погашення кредитної заборгованості відповідно до вимог статті 1282 ЦК України, проте ніяких дій відповідачами вчинено не було (а.с. 81-82).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з позичальником ОСОБА_4 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємну частину кредитного договору.

Умовами та Правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначено, в тому числі: порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату процентів нарахованих за період користування кредитом процентів, визначено права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом кредитор мав можливість додати до позовної заяви Умови та Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, надані банком заява позичальника та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) суд зазначає, що наявність у справах неоднакових редакцій та положень Умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Однак, враховуючи вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, в межах кредитного ліміту.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості (в розрахунку заборгованості графа «тіло кредиту на звітну дату») та простроченої (графа «тіло кредиту прострочене на звітну дату»). Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Згідно матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути із спадкоємців ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 7 863,54.

При цьому, колегія суддів також враховує, що кредитні кошти надані ОСОБА_4 у вигляді поновлювальної кредитної лінії, тобто, після сплати зобов`язання по внесенню кредитних коштів позичальник має змогу знову ними користуватись.

Відтак, з урахуванням факту наявності саме поновлювальної кредитної лінії, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення із відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості, яка є саме заборгованістю за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, оскільки після пред`явлення вимоги про повернення коштів, банк має право на отримання від позичальника як непростроченого тіла кредиту, так і простроченого, який також є кредитом, наданим ОСОБА_4 та ним не повернутий.

Таким чином, встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_4 кредит, а останній його не повернув, позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, що складається зокрема із заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту підлягають задоволенню.

Відповідно до виписки з особового рахунку відповідача вбачається, що з 24.03.2016 по 29.08.2021 ОСОБА_4 було витрачено кредитних коштів на суму 33 244,50 грн., а внесено на погашення протягом зазначеного періоду 25 380, 96 грн. Відтак, заборгованість за простроченим кредитом складає 7863,54 грн, а тому, зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в сумі 7863,54 грн.

Щодо заявлених АТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог до спадкоємців колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи 17 липня 2020 року позичальник, ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 17.07.2020 року.

Із матеріалів спадкової справи видно, що до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Житомирської області Литвин О.С. із заявою про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 відмовилась належної їй частини спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь малолітнього сина ОСОБА_2 (т.1, а.с. 199, 210).

За встановленими обставинами справи та на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України відповідачі по справі є спадкоємцями померлого ОСОБА_4 . Вони є спадкоємцями першої черги ( ОСОБА_3 - мати, ОСОБА_2 син померлого).

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 18.09.2019р. по справі №640/6224/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати крім інших такі обставини:

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Також Верховний Суд в даній постанові зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Крім того, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості витребувати і досліджувати докази, які не були предметом дослідження суду першої інстанції за винятком, коли учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідачі по справі доказів обсягу спадкового майна та його вартості суду не надали.

Виходячи з доведеності позивачем в суді своїх позовних вимог, а саме наявності у спадкодавця на час відкриття спадщини заборгованості за кредитним договором перед АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 7 863,54., яка входить до складу спадщини, фактичного її прийняття відповідачами, що є спадкоємцями першої черги, і успадковують спадкову масу в рівних частках (на підтвердження інших розмірів часток відповідачі доказів не надали), колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачів вказаної суми заборгованості по 3 931,77 грн. з кожного.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості спадкодавця підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 26 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.03.2016 року в розмірі 7 863,54 грн по 3 931,77 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 3721,50 грн., по 1860,75 з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді