Справа №718/1862/22
Провадження №2/718/486/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

06.03.2023 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої судді Мінів О.І.

секретаря судових засідань Анучкіної О.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань в режимі відеоконференції, цивільну справу № 718/1862/22 за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), інтереси якого представляє адвокат - Тарновецький Вадим Ілліч (адреса: вул.Головна,28 м.Чернівці) до Акціонерного товариства «СенсБанк» ( місце знаходження: вул.Велика Васильківська,100, м.Київ, 03150) про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

за участю учасників судового процесу:

представника позивача Тарновецького В.І.,

представника відповідача Самокиша В.Ю.,

У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог позивача, з урахуванням змінених позовних вимог та заперечень відповідача

У вересні 2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Тарновецький В.І. звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі- АТ «Альфа-Банк») про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивує тим, що12.09.2007 міжпозивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., було укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад) №3, на суму 23 000,00 гривень, що підтверджується розпорядженням на поповнення вкладу від 12.09.2007. Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження. У відповідності до п.1.3. Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.

08.02.2008 позивачем додатково внесено в якості вкладу 55 000 гривень, що підтверджується меморіальним ордером на поповнення вкладу від 08.02.2008. сума вкладу збільшилась до 78 000 гривень.

16.09.2008 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., було укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад) №3 у новій редакції.

Згідно п.1.1 Договору №3 від 16.09.2008 банк продовжує термін депозитного вкладу на суму 78 000 гривень. Вклад поповнюється на суму відсотків 10560 грн. за рахунок коштів клієнта в сумі 11440 грн. загальна сума вкладу 100 000 грн.

Зазначає, що відповідно до п.1.3. Договору позивачем було додатково внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» наступні грошові кошти в якості вкладу: 18.09.2009 року 40 000,00 гривень; 19.10.2009 року 10 000,00 гривень, що підтверджується відповідними розпорядженнями на внесення коштів на депозит.

Також, 28.10.2008 було укладено ще один Договір банківського вкладу №137, згідно п.1.1 договору , банк відкриває депозитний рахунок у сумі 30 000 гривень на умовах визначених цим договором. 28.10.2008 позивачем внесено до банку кошти в розмірі 30 000 грн., що підтверджується відповідним розпорядженням.

На виконання п.1.3. Договору №137 позивачем було додатково внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» наступні грошові кошти в якості вкладу:28.11.2008 року 20 000 гривень, 30.09.2009 року 25 000 гривень, 20.10.2009 року 30 000 гривень, 28.10.2009 року 35 000 гривень, 27.11.2009 року 13 000 гривень. Об`єднано депозити за договором №137 та договором №3 в один, загальна сума вкладу склала 303 000 гривень.

В подальшому позивач здійснював поповнення банківського векладу у АКБ «Укрсоцбанк», а банк виплачував відсотки за користування депозитом, та за зверненням позивача видавав частину тіла депозиту, зокрема:

15.12.2009 87 000 гривень, 28.12.2009 10 000 гривень, 30.08.2010 20 000 гривень, 09.09.2010 15 000 гривень, 13.09.2010 30 000 гривень, 21.09.2010 15 000 гривень, 29.09.2010 10 000 гривень, 10 354 за рахунок відсотків, 18.10.2010 40 000 гривень, 03.11.2010 19 966 гривень, 23.12.2010 34 000 гривень, 28.12.2010 25 680 гривень, 28.01.2011 30 000 гривень, 02.03.2011 25 000 гривень, 28.03.2011 15 000 гривень, 06.04.2011 10 000 гривень, 04.05.2011 10 000 гривень, 01.09.2011 10 000 гривень, 08.09.2011 10 000 гривень, 12.09.2011 25 000гривень, 21.09.2011 10 000та 25 000гривень, 31.10.2011 10 000 гривень,17.11.2011 50 000 гривень, 29.11.2011 -50 000 гривень, 08.11.2012 80 000 та 20 000 гривень, 28.12.2012 60 000 гривень, 29.03.2013 5000 гривень, 01.08.2013 15 000гривень, 29.08.2013 10 000 гривень, 30.12.2013 10 000 гривень, 31.12.2013 100 000 гривень, 09.07.2014 35 000 гривень, 09.09.2014 20 000гривень.

Таким чином, станом на 03.10.2014 року згідно договору та розпоряджень позивачем ОСОБА_1 передано, а ПАТ «Укрсоцбанк» отримано, банківський вклад на загальну суму 1 044 000 гривень.

Крім того, вказує на те, що позивач отримував від банку відсотки за вищевказаним вкладом без внесення їх на депозит, зокрема за період з 29.01.2010 по 03.11.2014 року, що підтверджується розпорядженнями на виплату відсотків по депозиту. Востаннє позивач отримував відсотки по депозиту 03.11.2014 у розмірі 21200 гривень.

Пунктами 3.2.4Договору передбачено, що ПАТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний повернути суму Депозитного вкладу та суму нарахованих процентів готівкою в останній день строку, на який залучався депозитний вклад. Проте в порушення зазначених пунктів вищевказаного Договору, банківський вклад до цього часу позивачу не повернуто.

25.11.2014 року позивач звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно укладеного договіру банківського вкладу та повернення грошових коштів. Проте, листом ПАТ «Укрсоцбанк» від 08.01.2015 року повідомив позивача, що вказані ним договори банківського вкладу із банком не укладалися та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковуються. Банк не відкривав депозитні рахунки, не приймав та не зараховував грошові кошти згідно договорів з депозитного обслуговування, зазначених позивачем.

В подальшому, позивач довідався про відкриття 21.11.2014 року кримінального провадження № 0000622 по відношенню до начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькової Г.В. у зв`язку із привласненням депозитних коштів фізичних осіб, які залучалися ПАТ «Укрсоцбанк».

Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, сума внесена позивачем до даного банку у розмірі 1 044 000 гривеньзалишається неповернутою. Основною підставою неповернення коштів є твердження банку, що між сторонами не було укладено договору банківського вкладу. Дії банку вважає неправомірними, оскільки банк не виконав своїх зобов`язань за договором банківського вкладу. Тобто, Договір, а також розпорядження про внесення банківського вкладу, складені між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк», свідчать про дотримання сторонами письмової форми цього договору.

Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний був повернути позивачу суму банківського вкладу в розмірі 1 044 000 гривень , однак цього не зробив, у зв`язку із чим позивач звертається до суду до правонаступника АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк».

Враховуючи вищевказане, у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, з відповідача повиннібути також стягнені інфляційні витрати за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Правонаступником активівта зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15.10.2019 року стало АТ «Альфа-Банк».

З посиланням на відповідні норми Закону просив суд стягнути з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 суму неповернутого банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 3 073 744, 80 грн. за період з 2014-2022, а також пеню в розмірі 939 600 грн. (а.с. 1-24 том1).

03.10.2022 представник позивача Скорейка - адвокат Тарновецький В.І. скерував до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій посилається на те, що до стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність у три роки. Враховуєчи, що загальна сума неповернутого вкладу складає 1 044 000 грн., то 3% річних за останні три роки звернення до суду складають 93 960 грн. за період з 06.09.2019 року (дата початку нарахування) по 05.09.2022 року ( дата закінчення нарахування), яка розраховується наступним чином: (Сума боргу)*(Процентна ставка)/100%/365 днів* (Кількість днів) = 1044000*3/100/365*1095= 93 960, які і просить стягнути з відповідача. (а.с.282-283 том 1)

Короткий зміст відзиву відповідача на позовну заяву

03.10.2022 року представником АТ «Альфа-банк» - Самокишою В.Ю. скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що АТ «Альфа-банк» не погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, не підтвердженими належними доказами та такими, що не підлягають задоволенню.

Вказує на те, що відповідно до вимог ст.1058 ЦК України, ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст.7 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктів 1.1, 1.5, 1.9 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року та п.2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ №516 від 03.12.2003 року - договір банківського вкладу носить реальний, оплатний характер, який вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми.

Проте, наданий позивачем Договір не містить ознаки реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком.

Згідно п.5.6 Договору, він укладений в двох примірниках, по одному примірнику для кожної сторони. Проте, фактично не укладався, оскільки убанку відсутній його примірник, копія якого надана позивачем до позовної заяви. Зазначена обставина свідчить про безпідставність тверджень позивача щодо невиконання відповідачем тих чи інших обов`язків за правочином, якого не існує. Водночас, відсутність складової частини процесуальних правовідносин (змісту правовідносин) між учасниками цивільного процесу, свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду та про наявність перешкод для відкриття провадження у справі. Задоволення позовних вимог за таких обставин може бути підставою для постановлення незаконного рішення.

Також він не містить паспортних даних, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та повної адреси місця проживання позивача.

Зазначення таких реквізитів є звичайним для даного виду банківських договорів та унормовано законодавчо, зокрема у п.п.2.1, 2.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах.

Зазначає, що Позивач стверджує, що нею було внесено кошти на депозит, але при цьому взагалі в жодному документі не зазначено номера рахунку клієнта. Разом з тим, виходячи зі змісту вказаного пункту Договору, внесення клієнтом грошових коштів підтверджується Договором та розпорядженням. Вказаний пункт містить виключний перелік конкретних документів. Однак позивачем не додано передбаченого Договором документу, який має підтвердити факт внесення коштів. Зі змісту Договору, на який посилається позивач, не слідує, що внесення коштів на депозит може бути підтверджено будь-яким іншим документом.

Додані до позову копії розпоряджень не можуть бути належними та допустимими доказами у справі, адже не відповідають вимогам закону та суперечать Договору.

Згідно цих документів, кошти розміщувалися згідно договору №3 від 12.09.2007 року, та не є підписаними касиром, що прямо суперечить Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ №174 від 01.06.2011 року (у редакції 2012 року).

Пунктом 1.3 Розділу IV вказаної Інструкції встановлено, що касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

До обов`язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Додані позивачем розпорядження встановленим законодавством вимогам до касових документів не відповідають та не можуть бути підтвердженням внесення грошових коштів до установи банку.

Згідно положення п.2.2. Розділу IV Інструкції, у якому зазначено, що Банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу за такими прибутковими касовими документами: за заявою на переказ готівки - від юридичних осіб для зарахування на власні поточні рахунки, від фізичних осіб - напоточні, вкладні (депозитні) рахунки, а також від юридичних та фізичних осіб - на рахунки банку (філії, відділення), у тому числі на погашення кредиту, інших юридичних або фізичних осіб, які відкриті в цьому самому банку або в іншому банку, та переказ без відкриття рахунку.

Всупереч положенням п.2.9. гл.2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року №174 внесення грошової суми позивачем не підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Долучені до позовної заяви копії письмових документів з назвою «розпорядження на внесення коштів на депозит» не відповідають вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками України. Спірні розпорядження ймовірно, були виготовлені в ручному режимі та не відповідають формі заяви на переказ готівки, які роздруковуються за допомогою комп`ютерного програмного забезпечення банку.

З наданих позивачем копій розпоряджень взагалі не можна встановити, на який рахунок чи рахунки вносилися кошти.

Оскільки внесення грошових сум, крім договору банківського вкладу, не підтверджується платіжним документом, який би відповідав вимогам чинного законодавства, письмова форма договору банківського вкладу не додержана, а отже договір банківського вкладу в будь-якому випадку є нікчемним.

Крім того, позивачем не доведено факт, того, що розпорядження від 03.11.2014 на суму 1 044 000 грн. має відношення до договорів банківського вкладу. Адже, згідно п.1.2 Договору №3 від 12.09.2007 строк вкладу з 12.09.2007 по 12.09.2008, згідно п. 1.2 Договору №3 від 16.09.2008 року строк вкладу з 16.09.2008 по 16.09.2009, згідно п. 1.2 Договору № 137 строк вкладу з 28.10.2008 по 28.10.2009. Позивачем надані копії розпоряджень, в яких вказані різні суми вкладу, різний строк вкладу, різні відсоткові ставки і т.д., проте розпорядженнями неможливо змінювати умови договору, оскільки згідно п.5.1 наданого позивачем Договору, всі додатки, зміни, та доповнення до нього мають бути вчинені у письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін, з обов`язковим посиланням на цей Договір.

Звертаючись до суду з позовною заявою до ПАТ «Альфабанк», позивач не надав належних доказів на підтвердження порушення, невизнання або оспорювання його права відповідачем.

Вказує, що позивачем не надано суду доказів, згідно вимог ст.1059 ЦК України про внесення коштів до каси банку за договором банківського вкладу, що суперечить вимогами п.2.10 гл.2 розд. IV Інструкції НБУ від 01.06.2011 року №174 «Про ведення касових операцій банками України».

Посилання позивача на те, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, спростовується тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин для стягнення шкоди, тобто винних та неправомірних дій відповідача, наявність шкоди, факт її заподіяння відповідачем та причинного зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою.

Посилання у позові на постанову Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц безпідставне, оскільки предметом спору по даній цивільній справі було визнання договору банківського вкладу нікчемним.

Також вважає, що позовна вимога про стягнення пені є безпідставною, оскільки сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів ч.5 ст.10 Закону про захист прав споживачів.

Просить застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення інфляційних витрат та пені, оскільки такі заявлені після спливу строку позовної давності, що є підставо для відмови у задоволенні цих вимог згідно ч.4ст.267 ЦК України.

Таким чином, з посиланням на відповідні норми законодавства, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі (а.с. 285-301 том 1).

12.12.2022 представник АТ «Сенс Банк» адвокат В.Ю. Самокиша на електронну адресу суду скерував повідомлення про зміну найменування відповідача та вказала, що з 30.11.2022 найменування АТ «Альфа Банк» змінилося на АТ «Сенс Банк» (а.с.197)

21.02.2023 адвокат Тарновецький В.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 , скерував заперечення на клопотання про застосування позовної давності . Вважає, що для стягнення індексу інфляції та 3% річних застосовується загальна позовна давність 3 роки. П.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину строки визначені статтями 257, 258,362,559,681,728,786,1293 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 23.12.2022 №1423 дію карантину продовжено до 30.04.2023. Таким чином , з 02.04.2020 (набрання чинності Законом ) законодавцем продовжено строк позовної давності, передбачений ст..257 ЦК України , зокрема і для стягнення інфляційних витрат по платежам , строк яких припав після 02.04.2020. Отже стягнення інфляційних витрат у даній справі можливе за період починаючи з травня 2017 по день звернення до суду із позовною заявою 05.09.2022 на суму неповернутого банківського вкладу, а саме: 1 044 000 х1,69 (індекс інфляції)-1044 000 = 720 360 гривень, що є інфляційним збільшенням. А тому загальна сума банківського вкладу з урахуванням індексу інфляції становить 1 764 360 гривень, які підлягає стягненню із відповідача. Окрім того, також підлягають стягненню 3 % річних, за останні 3 роки, що передують зверненню, в розмірі 93960 грн. (а.с.55-57 том 2)

01.03.2023 представник АТ «Сенс Банк» Самокиша В.Ю. надіслада суду письмові пояснення щодо пропущення позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних витрат. Вважає, що продовження строку позовної давності з 02.04.2020 на період дії карантину не надає можливість позивачу нараховувати інфляційні витрати за 5 років 4 місяці з 01.05.2017 року, при тому, що 3% річних позивач нарахував за 3 роки, що передують звернення. (а.с.64-67 том2)

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 06.09.2022 вказану вище позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. (а.с.274 том1).

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 03.10.2022 судові засідання визначено проводити у режимі відеоконференції (а.с. 303-304 том1)

02.11.2022 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.11.2022 за участі сторін. (а.с.4 том2).

12.12.2022 представник АТ «Сенс Банк» адвокат В.Ю. Самокиша на електронну адресу суду скерував повідомлення про зміну найменування відповідача та вказала, що з 30.11.2022 найменування АТ «Альфа Банк» змінилося на АТ «Сенс Банк» (а.с.14 том2)

20.01.2023 представником відповідача АТ «Сенс Банк» адвокатом В.Ю. Самокиша до суду направлено клопотання про залишення позову без розгляду в частині стягнення 830348, 50 грн., оскільки в даній справі і в кримінальному провадженні №718/470/17 позивач просить стягнути з Банку одні й ті самі кошти та в обох справах підтверджує свої вимоги тими самими договорами та розпорядженнями та клопотання про зупинення провадження у справі про захист прав споживачів та стягнення коштів до набрання законної сили судовим рішенням в кримінальній справі №718/470/17 по обвинуваченню колишнього начальника відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 за ч.ч.3-5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України (а.с.22-42 том 2)

26.01.2023 представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 надіслано заперечення на клопотання щодо залишення позову без розгляду щодо наявності цивільного позову у межах кримінального провадження, який є відмінним від даного позову про захист прав споживачів, та не є перешкодою для розгляду справи про повернення банківського вкладу та на клопотання про зупинення провадження у справі щодо неможливості розгляду даної цивільної справи до набрання вироком законної сили у кримінальному провадженні №718/470/17 з підстав, що встановлені в кримінальній справі будуть мати преюдиціальне значення для розгляду даної справи є необґрунтованими, так як зібрані докази дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду (а.с.43-48 том2).

21.02.2023 ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області у задоволенні клопотання представника АТ «Сенс Банк» адвоката Самокиша В.Ю. про залишення позову без розгляду в частині стягнення 830348, 50 грнта клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено (а.с.58-59 том2)

Заходів щодо забезпечення доказів, забезпечення позову по справі не вживалося, зупинення і поновлення провадження не здійснювалося.

Позиція представників сторін в судовому засіданні

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тарновецький В.І. просив суд задовольнити змінені позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи серед іншого на те, що існують договірні зобов`язання, ОСОБА_1 протягом багатьох років був клієнтом банку та сукупно вніс 1044000 гривень, які йому не повернуто, укладав договорабанківського вкладу. Протягом тривалого часу позивач поповнював вклад. Отримував відсотки. ОСОБА_4 кожного разу сама виготовляла та роздруковувала договори, видавала розпорядження, отримувала кошти , після чого підписувала договори банківського вкладу та розпорядження, скріплювала особистим підписом та печаткою. В подальшому банк відмовив у поверненні банківського вкладу, а дане вважає незаконним, томузвернувяся із даним позовом. Оскільки банк з 2014 року не бажає повертати вкладені позивачем кошти, взагалі не визнає факт їх внесення на рахунок банку, просить позов задоволити повністю стягнувши з відповідача, який змінив найменування наАТ «Сенс Банк»,суму неповернутого банківського вкладу у розмірі 1044000 грн , 720 360 грн інфляційного збільшення за період з травня 2017 року по вересень 2022 року та 3% річних за останні три роки , що передували зверненню до суду в сумі 93 960 грн. Вважає, що стягнення інфляційних втрат можливе починаючи з травня 2017 року, так як завершення трирічного строку позовної давності на стягнення інфляції припало на травень 2020 , тобто вже після набрання чинності п.12 Перехідних положень до ЦК України, а саме після 02.04.2020. Стосовно позовних вимог в частині стягнення 3% річних за останні три роки, така вимога була заявлена з самого початку, а тому не змінює позовних вимог в тій частині.

Також повідомив суду , що задля уникнення будь яких сумнівів щодо подвійного стягнення суми вкладу на користь ОСОБА_1 в кримінальному та цивільному провадження, 23.02.2023 цивільний позов ОСОБА_1 в кримінальному провадженні залишено без розгляду ухвалою колегії суддів Заставнівського районного суду Чернівецької області в кримінальному провадженні.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» - адвокат Самокиша В.Ю., в режимі відео конференції,просила відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 являються необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами. Разом з тим у кримінальному провадженні обвинувальний вирок не ухвалено та вина керуючої банком не встановлена. На підтримання поданого відзиву пояснила, що наданий позивачем Договір не містить ознаки реального договору та взагалі не укладений між позивачем та банком. Законодавством встановлено форму договору, який вважається належним, видача розпоряджень взагалі не передбачена. Форма розпорядження викладена в довільній формі, відсутній номер розрахункового рахунку, не підписані касиром, а тому кошти не попадали в банк. Взагалі відсутні будь-які відомості про те, що позивач має депозитний рахунок в АТ «Укрсоцбанку» не надано.Звертала суду увагу на те, що позивач в межах кримінального провадження, як потерпілий, пред`являв вимогу про стягнення шкоди в розмірі 830348 грн., а подаючи дану позовну заяву просить повернути банківський вклад на суму 1044000 грн. Просила відмовити повністю, застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимоги про стягнення інфляційних витрат та пені, оскільки такі заявлені після спливу строку позовної давності, що є підставо для відмови у задоволенні цих вимог згідно ч.4ст.267 ЦК України. Вважає, що продовження строку позовної давності з 02.04.2020 на період дії карантину не надає можливість позивачу нараховувати інфляційні витрати за 5 років 4 місяці з 01.05.2017 року, при тому, що 3% річних позивач нарахував за 3 роки, що передують звернення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

12.09.2007 міжПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В. та ОСОБА_1 було укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів по закінченню строку дії Договору) №3, на суму 23 000,00 гривень, що підтверджується розпорядженням на поповнення вкладу від 12.09.2007. Банк відкриває клієнту депозитний рахунок № НОМЕР_1 для внесення грошових коштів. 1.1.1. Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження. У відповідності до п.1.3. Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.(а.с.28-30 том1)

08.02.2008 позивачем додатково внесено в якості вкладу 55 000 гривень, що підтверджується меморіальним ордером на поповнення вкладу від 08.02.2008. сума вкладу збільшилась до 78 000 гривень. (а.с.31 том1)

16.09.2008 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад з виплатою відсотків у кіці терміну) №3 у новій редакції.

Згідно п.1.1 Договору №3 від 16.09.2008 банк продовжує термін депозитного вкладу на суму 78 000 гривень. Вклад поповнюється на суму відсотків 10560 грн. та за рахунок коштів клієнта в сумі 11440 грн., загальна сума вкладу склала 100 000 грн. (а.с.32-34 том1)

Відповідно до п.1.3. Договору позивачем було додатково внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» наступні грошові кошти в якості вкладу: 18.09.2009 року 40 000,00 гривень; 19.10.2009 року 10 000,00 гривень, що підтверджується відповідними розпорядженнями на внесення коштів на депозит. (а.с.35-36 том1)

В подальшому 28.10.2008 було укладено ще один Договір банківського вкладу №137, згідно п.1.1 договору , банк відкриває депозитний рахунок за № НОМЕР_2 у сумі 30 000 гривень на умовах визначених цим договором з нарахуванням відсотків 21% річних у гривні. 28.10.2008 позивачем внесено до банку кошти в розмірі 30 000 грн., що підтверджується відповідним розпорядженням. (а.с.37-39 том1)

Пунктами 3.2.4Договору передбачено, що ПАТ «Укрсоцбанк» зобов`язаний повернути суму Депозитного вкладу та суму нарахованих процентів готівкою в останній день строку, на який залучався депозитний вклад. Проте в порушення зазначених пунктів вищевказаного Договору, банківський вклад до цього часу позивачу не повернуто.

На виконання п.1.3. Договору №137 позивачем було додатково внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» наступні грошові кошти в якості вкладу:28.11.2008 року 20 000 гривень, 30.09.2009 року 25 000 гривень, 20.10.2009 року 30 000 гривень, 28.10.2009 року 35 000 гривень, 27.11.2009 року 13 000 гривень. Об`єднано депозити за договором №137 та договором №3 в один, загальна сума вкладу склала 303 000 гривень. (а.с.40-44 том1)

В подальшому позивач здійснював поповнення банківського векладу у АКБ «Укрсоцбанк», а банк виплачував відсотки за користування депозитом, та за зверненням позивача видавав частину тіла депозиту, зокрема:

15.12.2009 87 000 гривень, 28.12.2009 10 000 гривень, 30.08.2010 20 000 гривень, 09.09.2010 15 000 гривень, 13.09.2010 30 000 гривень, 21.09.2010 15 000 гривень, 29.09.2010 10 000 гривень, 10 354 за рахунок відсотків, 18.10.2010 40 000 гривень, 03.11.2010 19 966 гривень, 23.12.2010 34 000 гривень, 28.12.2010 25 680 гривень, 28.01.2011 30 000 гривень, 02.03.2011 25 000 гривень, 28.03.2011 15 000 гривень, 06.04.2011 10 000 гривень, 04.05.2011 10 000 гривень, 01.09.2011 10 000 гривень, 08.09.2011 10 000 гривень, 12.09.2011 25 000гривень, 21.09.2011 10 000та 25 000гривень, 31.10.2011 10 000 гривень,17.11.2011 50 000 гривень, 29.11.2011 -50 000 гривень, 08.11.2012 80 000 та 20 000 гривень, 28.12.2012 60 000 гривень, 29.03.2013 5000 гривень, 01.08.2013 15 000гривень, 29.08.2013 10 000 гривень, 30.12.2013 10 000 гривень, 31.12.2013 100 000 гривень, 09.07.2014 35 000 гривень, 09.09.2014 20 000гривень. (а.с.45-114 том1)

Таким чином, станом на 03.10.2014 року згідно договору та розпоряджень позивачем ОСОБА_1 передано, а ПАТ «Укрсоцбанк» отримано, банківський вклад на загальну суму 1 044 000 гривень.

Крім того, вказує на те, що позивач отримував від банку відсотки за вищевказаним вкладом без внесення їх на депозит, зокрема за період з 29.01.2010 по 03.11.2014 року, що підтверджується розпорядженнями на виплату відсотків по депозиту. Востаннє позивач отримував відсотки по депозиту 03.11.2014 у розмірі 21200 гривень. Загальна сума депозиту склала 1 044 000 гривень (а.с.113, 114 том1)

24.11.2014 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» стосовно укладених договір банківського вкладу та повернення грошових коштів.

ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 08.01.2015 року №09-202-86/96-193, повідомив ОСОБА_1 , що вказаний ним договір банківського вкладу із банком не укладався та в ПАТ «Уксоцбанк» не обліковується. Пат «Укрсоцбанк» не відкривав депозитні рахунки , не приймав та не зараховував депозитні кошти згідно договорів з депозитного обслуговування , зазначені позивачем. (а.с .119 том1).

Судом також встановлено, що відповідно до обвинувального акту в кримінальному провадженні №0000622, внесеному в ЄРДР 21 листопада 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2 КК України, з якого вбачається, що 12.09.2007 року ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», розташованого в м. Кіцмань по вул. Незалежності, 71, отримала від ОСОБА_1 готівкою кошти в сумі 23 000 грн. для відкриття депозитного рахунку на його ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені їй кошти в касу банку не внесла, не відобразила дану операцію по обліках банку та зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа даними коштами, звернувши їх на свою користь, розпорядившись ними на власний розсуд. З метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_4 , в службовому кабінеті банку склала договір №3 банківського вкладу між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , про відкриття банкомдепозитного рахунку на суму депозиту 23 000 гривень. Даний договір підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк».

В подальшому ОСОБА_4 , продовжуючи свою злочинну діяльність, зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа готівковими коштами ОСОБА_1 під приводом розміщення їх на депозитний рахунок на ім.`я останнього, звертаючи вказані кошти на свою користь, не вносячи їх в касу банку, всього на загальну суму 1041 348,5 гривень.

З метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_4 , складала розпорядження про внесення коштів на депозит від імені ОСОБА_1 , договори банківського вкладу , які не реєструвала, підписувала від свого імені, засвідчувала відтисками печаток банку. (а.с. 127-131 том1).

ОСОБА_1 по даному кримінальному провадженні визнаний потерпілим.

Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи документів №163-К від 29.01.2015 року, що проводилась в межах кримінального провадження №0000622, підписи в наступних Договорах банківського вкладу між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , розпорядженнях, виданих на ім.`я ОСОБА_1 виконані ОСОБА_4 . (а.с. 132-161 том1)

За результатами проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області технічної експертизи документів , підготовлено висновок №215 від 27.02.2015 року , з якого вбачається, що відбиток печатки : «м.Київ *Україна*Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»*Кіцманське відділення*Ідентифікаційний код 00039019* КАСА№1» у Договорах банківського вкладу між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , розпорядженнях, виданих на ім.`я ОСОБА_1 нанесені кліше круглої печатки «м.Київ *Україна*Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»*Кіцманське відділення*Ідентифікаційний код 00039019* КАСА№1» зразки якої надані на дослідження. (а.с.162-191 том1)

06.03.2015 року Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» проведено службове розслідування за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років. Встановлено, що ОСОБА_4 з 2001 року (Наказ №34-ОС від 14.08.2001 року) по теперішній час обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» .

Відповідно до п.34 Посадової інструкції, з якою ОСОБА_4 ознайомлена 28 жовтня 2010 року, до її обов`язків відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності.

Згідно довіреності, ОСОБА_4 надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту.

Станом на 30.01.2015 до Банку звернулось 128 осіб із зверненнями щодо перевірки наявності депозитних вкладів та їх повернення, серед яких є і ОСОБА_1 (а.с. 216-234 том1 )

Правонаступником АТ «Укрсоцбанку», згідно до відомостей, які містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АТ «Альфа-Банк» з 03.10.2019 року.

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємцівта громадських формувань АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк» з 30.11.2022.

Норми права, які застосував суд та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно ст.203 ч.4 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст.1058 ч.2 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Частинами 2, 3, 6 ст.633 ЦК України встановлено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки , відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч.1 ст.1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16.

Відповідно до ч.3 ст.1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.2 ст.1068 ЦК України).

Статтею 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до ст.1064 ЦК України, укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою. В ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк.

Відомості про вклад, вказані в ощадній книжці, є підставою для розрахунків за вкладом між банком і вкладником. Видача банківського вкладу, виплата процентів за ним і виконання розпоряджень вкладника про перерахування грошових коштів з рахунка за вкладом іншим особам здійснюються банком у разі пред`явлення ощадної книжки. Якщо ощадну книжку втрачено або приведено у непридатний для пред`явлення стан, банк за заявою вкладника видає йому нову ощадну книжку.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516 (далі Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п.2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

При цьому відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку (ч.3 ст.1058, ч.2 ст.1068 ЦК України, п.2.1 Положення).

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Так пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, яка прийнята на заміну Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до п.1.1 ст.1 розділу IV Інструкції №174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції №174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 06.06.2012 року по справі №6-17цс12 та від 29.10.2014 року по справі №6-118цс14.

Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 25.04.2012 року по справі №6-20цс12 та від 06.04.2016 року по справі №6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції №174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції №174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Необліковування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Така позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц.

У частині 3 статті 1060 ЦК України зазначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг, страхування тощо.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

А у статті 78 ЦПК України зазначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви з яких виходив суд.

Судом установлено, що 12.09.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В. та ОСОБА_1 було укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів по закінченню строку дії Договору) №3, на суму 23 000,00 гривень, що підтверджується розпорядженням на поповнення вкладу від 12.09.2007. Банк відкриває клієнту депозитний рахунок № НОМЕР_1 для внесення грошових коштів. 1.1.1. Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження. У відповідності до п.1.3. Договору на депозитний рахунок додаткові внески коштів допускаються.(а.с.28-30 том1)

08.02.2008 позивачем додатково внесено в якості вкладу 55 000 гривень, що підтверджується меморіальним ордером на поповнення вкладу від 08.02.2008. сума вкладу збільшилась до 78 000 гривень. (а.с.31 том1)

16.09.2008 між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., укладено Договір банківського вкладу (депозитний вклад з виплатою відсотків у кіці терміну) №3 у новій редакції.

Згідно п.1.1 Договору №3 від 16.09.2008 банк продовжує термін депозитного вкладу на суму 78 000 гривень. Вклад поповнюється на суму відсотків 10560 грн. та за рахунок коштів клієнта в сумі 11440 грн., загальна сума вкладу склала 100 000 грн. (а.с.32-34 том1)

Відповідно до п.1.3. Договору позивачем було додатково внесено до ПАТ «Укрсоцбанк» наступні грошові кошти в якості вкладу: 18.09.2009 року 40 000,00 гривень; 19.10.2009 року 10 000,00 гривень, що підтверджується відповідними розпорядженнями на внесення коштів на депозит. (а.с.35-36 том1)

В подальшому 28.10.2008 було укладено ще один Договір банківського вкладу №137, згідно п.1.1 договору , банк відкриває депозитний рахунок за № НОМЕР_2 у сумі 30 000 гривень на умовах визначених цим договором з нарахуванням відсотків 21% річних у гривні. 28.10.2008 позивачем внесено до банку кошти в розмірі 30 000 грн., що підтверджується відповідним розпорядженням. (а.с.37-39 том1)

На виконання п.1.3. Договору №137 позивачем було додатково внесено до ПАТ «Укрсоцбанк грошові кошти в якості вкладу, які станом на 03.10.2014 складали сукупний розмір 1 044 000 гривень та які на вимогу ОСОБА_1 не повернуті, що підтверджується розпорядженнями.

В обвинувальному акті по кримінальному провадженні №0000622, внесеному до ЄРДР 21.11.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.5 ст.191, ч.2 ст.200 КК України, викладено всі обставини укладення між ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькою Г.В. та ОСОБА_1 договорів банківського вкладу №3 та №137, видачі розпоряджень за період 12.09.2007 03.11.2014, зокрема:

- підписання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Васильковою Г.В. та ОСОБА_1 зазначених договорів від 12.09.2007, 16.09.2008, 28.10.2008, скріплення підписами сторін та печаткою банку;

- отримання начальником Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Васильковою Г.В. коштів у розмірі 1044 000 гривень з наданням ОСОБА_1 підписаних сторонами договору, передбачених його умовами та зазначеними вище актами НБУ «інших документів» на підтвердження цього факту - розпоряджень на внесення коштів на депозит.

До 14.11.2014 року начальник Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькова Г.В. у силу своїх посадових обов`язків була наділена повноваженнями на оформлення та підписання документів щодо залучення депозитів від фізичних осіб, про що зазначено у матеріалах службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року.

Сторонами не заперечувалось, що договір банківського вкладу, на підставі якого позивач ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти, з боку відповідача підписано колишньою керуючою Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк» №933 ОСОБА_4 , відносно якої з листопада 2017 року на розгляді у Заставнівському районному суді Чернівецької області перебуває кримінальне провадження №0000622, внесене до ЄРДР 21.11.2014 року за ст.191 ч.3, ст.191 ч.4. ст.191 ч.5, ст.200 ч.2 КК України, в тому числі по епізоду, де потерпілою стороною являється ОСОБА_1 .

Після закінчення строку дії депозитного договору, вклад в розмірі 1044 000 гривень на вимогу ОСОБА_1 повернуто йому не були, отже є підстави для захисту прав вкладника ОСОБА_1 шляхом стягнення вказаних коштів у судовому порядку.

Досліджені в судовому засіданні докази та встановлені на їх підставі обставини в сукупності з наведеними правовими позиціями Верховного Суду повністю спростовують викладені представником відповідача у відзиві на позов доводи про те, що договір банківського вкладу №3 та №137 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 не укладався, а надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази є неналежними.

Безпідставними є доводи сторони відповідача щодо відсутності належних доказів щодо внесення позивачем коштів до каси банку, а надані ним розпорядження суперечать вимогам Інструкції, враховуючи наступне.

Так, на підтвердження заявлених вимог позивач надав суду копії розпоряджень банку про внесення коштів на депозит на протязі тривалого періоду часу з 2009-2014 років, прийнятих начальником Кіцманського відділення ОСОБА_4 , засвідчених підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , скріплених печаткою банку, що підтверджується висновками судових експертиз в кримінальному провадженні. А відповідно до матеріалів службового розслідування ПАТ «Укрсоцбанк» №15.201-255/38-1264 від 06.03.2015 року, ОСОБА_4 з 2001 року і до моменту службового розслідування 06.03.2015 року обіймала посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» . Відповідно до п.34 Посадової інструкції, до обов`язків ОСОБА_4 відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності. Згідно довіреності, ОСОБА_4 надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту.

Отже, факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, а грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних .

Необліковування банком таких коштів, неповне заповнення ідентифікаційних даних Клієнта в договорі, не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.

Зазначена позиція відповідає висновкам ВП ВС, викладеним у постанові від 10.04.2019 року по справі №463/5896/14-ц, та в подальшому у постанові ВС від 03.06.2020 року по справі №752/7208/15-ц.

Обставини того, що ОСОБА_4 в період укладення Договорів банківського вкладу №3 від 12.09.2007, №3 від 16.09.2008 та № 137 від 28.10.2008, а також під час видачі розпоряджень на внесення коштів та виплату відсотків в період 12.09.2007-03.11.2014 обіймала посаду начальника КВ ПАТ «Укрсоцбанк» і мала повноваження на укладення таких договорів банком визнається, а належність останній підпису, як уповноваженій особі на розпорядженнях про прийняття коштів належними та допустимими доказами з боку відповідача не спростовано.

Посилання сторони відповідача на відсутності вироку щодо ОСОБА_4 , невірне посилання на висновки експертиз, здобутих в іншому провадженні, не стосується даної справи, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами склалися договірні відносини по договору банківського вкладу, кошти з боку позивача були передані банку в особі уповноваженої на те особи - керівнику Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», яка в свою чергу здійснювала свої посадові обов`язки та надала клієнту банку сам Договір, розпорядження про внесення коштів та оплату відсотків за користування внесеними в розпорядження банку коштів, що є самостійними й достатніми обставинами для ухвалення рішення.

При цьому посилання відповідача на те, що преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні, суд вважає необґрунтованим в даному випадку, оскільки судом не дається оцінка вказаному вище кримінальному провадженню, а лише враховуються висновки експертиз, що були в ньому проведені, спростування дійсності яких відповідачем не заперечується.

Не береться також судом до уваги посилання сторони відповідача на бажання ОСОБА_1 в подвійному розмірі стягнути суму банківського вкладу, тобто і в кримінальному, і в цивільному судочинстві. Адже, 23.02.2023 року цивільний позов ОСОБА_1 в кримінальному провадженні залишено без розгляду.

Отже, факт укладення договорів банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, тобто у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт наявності договірних відносин між банком та позивачем, які виникли на основі укладеного між сторонами договору, за умовами якого було внесено грошові кошти на депозит, а оскільки грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд приходить до переконання про стягнення вказаних коштів - суми банківського вкладу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних в межах строку позовної давності

Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу (25.11.2014року), сума вкладу внесена позивачем до даного банку у розмірі 1 044 000 гривень залишається неповернутою. Після уточнення позовних вимог 21.02.2023, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні витрати 720 360 гривень за останні 5 років 4 місяці та 3% річних в сумі 93 960 гривень за останні три роки, що передують зверненню кредитора до суду, та розрахована наступним чином: 1 044 000 х1,69 (індекс інфляції за період з травня 2017 липень 2022)- 1 044 000 =720 360 грн.

3 відсотки за користування грошовими коштами за період 06.09.2019 по 05.09.2022 розраховується наступним чином: 1 044 000х3/100/365х1095=93 960 грн.

Після уточнення позовних вимог, Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат за 5 років 4 місяці та пені 3% річних за останні 3 роки, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, що заперечується відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву щодо застосування строку позовної давності. Крім того в письмових пояснення та під час виступу в суді адвокат Самокиша В.Ю. заявляла про застування наслідків спливу строку позовної давності стосно вимоги про стягнення інфляційних втрат та відсутність судової практики в частині продовження строку позовної давності на період дії карантину.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦКУкраїни трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Відповідачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано доказів на спростування розрахунку інфляційних втрат і 3% річних, а тому такий взятий до уваги судом.

За статтею 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і триває до сьогоднішнього дня.

Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020 року).

Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20.

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року.

Отже, позивач звернувся із вимогою про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.05.2017 з урахуванням встановлення карантину на території України з 12.03.2020 у межах строку позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат за останні 5 років 4 місяці та 3% річних за останні 3 роки, що передують зверненню до суду, з відповідача, з огляду на доведеність належними та допустимими доказами суми вказаних нарахувань.

Як передбачено ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову .

При зверненні до суду з даним позовом позивач звільнений від сплати судового збору.

З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 18 583, 20 гривень.

На підставі викладеного, ст.ст.4, 15, 16, 509, 526, 608, 610, 625, 1058, 1059, 1060, 1061, 1068, 1070 ЦК України, ст.ст.1, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», керуючись ст.ст.1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат - Тарновецький Вадим Ілліч до Акціонерного товариства «СенсБанк» про захист прав споживачівта стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СенсБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 , заборгованість по неповернутому банківському вкладу у загальному розмірі 1 858 320 (один мільйон вісімсот п`ятдесят вісім тисяч триста двадцять) гривень 00 коп., яка складається:

1 764 360,00 гривень сума банківського вкладу з врахуванням індексу інфляції;

93 960,00 гривень три проценти річних.

Стягнути з Акціонерного товариства «СенсБанк» (юридична адреса: м. Київ, вул.Велика Васильківська, 100, код ЄДРПОУ: 23494714) на користь держави 18 583 (вісімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні 20 копійки судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «СенсБанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Повний текс виготовлено та підписано 15.03.2023.

Суддя: О.І.Мінів