ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2051/23 Справа № 185/1540/22 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М.М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Деркач Н.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних дітей. Проте внаслідок невиконання відповідачем вказаного рішення суду станом на 01 січня 2022 року виникла заборгованість по стягненню аліментів у розмірі 157 059 грн. Враховуючи те, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості, вона просила стягнути зі ОСОБА_1 на її користь пеню, за несплату аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 157 059 грн та саму заборгованість по аліментам на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2022 року у справі №185/151/22 у розмірі 157 059 грн. Вирішено питання стосовно судового збору (а.с.38-39).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не викликав його в засідання, а тому не повно з`ясував всі обставини в справі і дійшов хибного висновку. Звертав увагу на те, що заборгованість за аліментами не відповідає дійсності та оскаржується ним у судовому порядку. Тривалий час, поки йому нараховувались аліменти, син мешкав з ним і знаходився на його утриманні. Вказував, що не знав про існування рішення про стягнення аліментів (а.с.63-66).

12 січня 2023 року ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 02 квітня 2008 року Павлоградським районним судом Дніпропетровської області у справі №2-2494/2008 ухвалено рішення, згідно якого з відповідача стягувалися аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 02 червня 2022 року у справі №185/151/22 збільшено розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2008 року, з 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно копії розрахунку заборгованості, наданої державним виконавцем, загальний борг по сплаті аліментів станом на 01 січня 2022 року становить 157 059 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції беручи до уваги зазначені обставини по справі, підтверджуючі їх доказиі, а також з метою недопущення подвійного притягнення відповідача до сплати аліментів за вказаними вище судовими рішеннями у справі, суд вважав за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивачки виключно пеню у розмірі 157 059 грн, а в іншій частині відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

Встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2008 року мав сплачувати аліменти на утримання непонолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , у розмірі 1/3 частини в усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 02 червня 2022 року у справі №185/151/22 збільшено розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2008 року, з 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

У справі, яка переглядається судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно з указаним вище правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (провадження № 14-616цс18) щодо порядку обчислення неустойки (пені) розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Позивач просила стягнути пеню за період з березня 2018 року по грудень 2021 року у розмірі 157 059 грн, крім іншого, до позовної заяви додала копію довідки-розрахунку заборгованості. З довідки-розрахунку вбачається, що станом на грудень 2021 року допущена заборгованість за сплати аліментів у розмірі 157 059 грн,

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 157 059 грн, та вважає за необхідне навести відповідний розрахунок.

З врахуванням заявлених позовних вимог (періоду за який позивач просить стягнути пеню), кількість прострочених днів із 01 березня 2018 року по 31 грудня 2021 року становить 1 402 дні.

З довідки-розрахунку вбачається, що на 01 березня 2018 року відповідач мав сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження у розмірі 91 210 грн, в рахунок погашення якої зараховувались внески від 31 березня 2020 року у розмірі 3 000 грн, від 31 травня 2020 року у розмірі 3 000 грн, від 31 серпня 2020 року у розмірі 3 000 грн, від 30 вересня 2020 року у розмірі 3 000 грн та від 31 січня 2021 року в розмірі 3 000 грн. Проте, остаточно погашено заборгованість, що сформувалась з моменту відкриття виконавчого провадження по 01 березня 2018 року, не було.

Відтак, розраховуючи пеню на заборгованість, що утворилась з моменту відкриття виконавчого провадження по 01 березня 2018 року необхідно враховувати зміни в розмірі сукупної заборгованості зважаючи на внески, що зараховувалися в рахунок погашення цієї заборгованості.

Кількість прострочених днів за період з 01 березня 2018 року по 31 березня 2020 року (дата першого внеску) складає 762 дні.

Розмір неустойки (пені) по заборгованості, що утворилась з моменту відкриття виконавчого провадження, за період з 01 березня 2018 року по 31 березня 2020 року становить 695 020,2 грн (91 210 х 762 х 1 %).

Кількість прострочених днів за період з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року (дата другого внеску) складає 61 день.

Розмір неустойки (пені) по заборгованості, що утворилась з моменту відкриття виконавчого провадження, за період з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року, за відрахуванням з суми заборгованості суми попереднього внеску у розмірі 3 000 грн, становить 53 808,1 грн (88 210 х 61 х 1 %).

Кількість прострочених днів за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2020 року (дата третього внеску) складає 92 дні.

Розмір неустойки (пені) по заборгованості, що утворилась з моменту відкриття виконавчого провадження, за період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2020 року, за відрахуванням з суми заборгованості суми попереднього внеску у розмірі 3 000 грн, становить 78 393,2 грн (85 210 х 92 х 1 %).

Кількість прострочених днів за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року (дата четвертого внеску) складає 30 днів.

Розмір неустойки (пені) по заборгованості, що утворилась з моменту відкриття виконавчого провадження, за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року, за відрахуванням з суми заборгованості суми попереднього внеску у розмірі 3 000 грн, становить 24 663 грн (82 210 х 30 х 1 %).

Кількість прострочених днів за період з 01 жовтня 2020 року по 31 січня 2021 року (дата п`ятого внеску) складає 123 дні.

Розмір неустойки (пені) по заборгованості, що утворилась з моменту відкриття виконавчого провадження, за період з 01 жовтня 2020 року по 31 січня 2021 року, за відрахуванням з суми заборгованості суми попереднього внеску у розмірі 3 000 грн, становить 97 428,3 грн (79 210 х 123 х 1 %).

Кількість прострочених днів за період з 01 лютого 2021 року по 31 грудня 2021 року (остання дата розрахунку заборгованості державного виконавця, що наданий суду (а.с.10) складає 334 дні.

Розмір неустойки (пені) по заборгованості, що утворилась з моменту відкриття виконавчого провадження, за період з 01 лютого 2021 року по 31 грудня 2021 року, за відрахуванням з суми заборгованості суми попереднього внеску у розмірі 3 000 грн, становить 254 541,4 грн (76 210 х 334 х 1 %).

Колегія суддів наголошує на тому, що загальний розмір пені по заборгованості зі сплати аліментів, що утворилась з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 01 березня 2018 року, становить 1 203 854,2 грн, що є значно більшим ніж сама заборгованості за аліментами станом на час звернення із даним позовом.

Колегія суддів наголошує на тому, що розмір пені не може бути більший за розмір фактичної заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що заборгованість за аліментами не відповідає дійсності та оскаржується ним у судовому порядку, не може бути підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову.

Посилання на те, що тривалий час, поки йому нараховувались аліменти, син мешкав з ним і знаходився на його утриманні також не можуть слугувати підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову, оскільки вказані факти є недоведеними.

Посилання на те, що він не знав про існування рішення про стягнення аліментів не відповідає дійсності оскільки із розрахунку заборгованості вбачається, що ним були здійснені платежі 31 березня 2020 року у розмірі 3 000 грн, 31 травня 2020 року у розмірі 3 000 грн, від 31 серпня 2020 року у розмірі 3 000 грн, від 30 вересня 2020 року у розмірі 3 000 грн та від 31 січня 2021 року в розмірі 3 000 грн.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

Н.М. Деркач