ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/154/22 Номер провадження 22-ц/814/552/23Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Пилипчук Л.І., Триголов В.М.,

секретар: Бродська В.О.,

за участі: представника відповідача Мирко Р.О., представника позивача Панченко О.О.,

розглянувши у відритому судовому засідання в м. Полтаві провадження за апеляційними скаргами Мирко Романа Олексійовича який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк", ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2022 року по справі за позовом адвоката Панченко Олени Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторія Вікторівна про визнання незаконним та скасування результатів електронних торгів, акта державного виконавця, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми), в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), державне підприємство «Сетам», приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторія Вікторівна про визнання права власності на нерухоме майно.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В

У січні 2022 року адвокат Панченко О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила визнанати незаконним та скасувати результати електронних торгів від 06 жовтня 2021 року з продажу майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , оформлені протоколом проведення електронних торгів № 555758 від 06.10.2021 року; визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця про проведені електронні торги від 05.11.2021 року, затверджений 05.11.2021 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) М.М. Лукмасло; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 18.11.2021 року, серія та номер 959, видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько Вікторією Вікторівною; скасувати державну реєстрацію права власності, номер запису 45124458, дата державної реєстрації права власності 18.11.2021 року, з одночасним припиненням права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23027958; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23027958; вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши сплачений судовий збір в сумі 496,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у провадженні Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавчий лист №554/4712/15-ц виданий 26.03.2018 року Октябрським районний судом м. Полтави про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «МТБ БАНК» заборгованості за кредитом у сумі 29077,13 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 2 911,04 доларів США, заборгованості за пенею в сумі 67 073, 60 грн., а також повернення судового збору в сумі 1827 грн.

У даному виконавчому провадженні було здійснено в подальшому реалізацію майна позивача - житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом здійснення державним виконавцем підготовчих дій та, зокрема, проведення ДП «Сетам» електронних (прилюдних) торгів.

Вказувала, що електронні (прилюдні) торги були проведені з порушеннями існуючого «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 29.09.2016р. №2831/5 (надалі за текстом Порядку від 29.09.2016р.), оскільки йому не було надіслано протоколу проведення електронних торгів № 555758 від 06.10.2021 року, про існування зазначеного протоколу позивачу стало відомо 01.12.2021 року під час отримання та ознайомлення зі змістом нотаріально завіреної копії акту державного виконавця про проведені електронні торги від 05.11.2021 року (копія надається), а також з роздруківки Інформації про виконавче провадження з Автоматизованої системи виконавчого провадження (копія надається).

Нотаріально завірену копію акту державного виконавця про проведені електронні торги від 05.11.2021 року, було надіслано ОСОБА_2 лише 16.11.2021, який він отримав 01.12.2021 року.

25.11.2020 року державним виконавцем було складено постанову про опис та арешт квартири АДРЕСА_1 .

31.05.2021 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), Ніколенком Станіславом Васильовичем була винесена постанова про призначення суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 56185729.

13.07.2021 року на адресу ОСОБА_2 був направлений лист у відповідності до якого останнього було повідомлено, що вартість описаного нерухомого майна складає 378 000, 00 грн.

Ознайомившись із звітом про незалежну оцінку майна № 615, він не погодився з її змістом та порядком проведення оцінювання майна, а тому звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави зі скаргою на дії державного виконавця та визнання такою, що не підлягає застосуванню, оцінку у формі письмового звіту про незалежну оцінку майна № 615 від 08.07.2021 року про вартість майна а саме житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2021 року, яка була залишена в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 08.12.2021 року скаргу адвоката Панченко О. О. в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано такою, що не підлягає застосуванню, оцінку у формі письмового звіту про незалежну оцінку майна № 615 від 08.07.2021 року про вартість майна а саме житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . В іншій частині скарги відмовлено.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, не встановлено та суду не доведено, що державний виконавець або оцінювач зверталися до боржника з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки, матеріали справи відповідних доказів не містять, у самому звіті відсутня інформація про те, що виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності вживались заходи для огляду об`єкта оцінки, а припущення у підпункті 2 пункту 1.8 розділу 1 Звіту про незалежну оцінку майна № 615, що при виїзді оцінювача на огляд квартири власник майна не надав вільний доступ до квартири, про що з державними виконавцями складено акт, не містять конкретних фактів щодо дати, часу та місця вчинення таких дій, та не підтверджуються наданими по справі доказами.

Вказувала, що ДП «Сетам» на виконання абз. 4 пункту 2 Розділу VII Порядку від 29.09.2016 не надіслало жодного разу на адресу позивача відомості про день та час проведення електронного аукціону з реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, в тому числі не надіслало повідомлення про проведення електронних торгів 06.10.2021 року.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася в свою чергу із зустрічним позовом про визнання права власності за нею на квартиру загальною площею 45,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , як за добросовісним набувачем.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2022 року позов адвоката Панченко О. О. яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 задоволено.

Визнано незаконними та скасувати результати електронних торгів від 06 жовтня 2021 року з продажу майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , оформлені протоколом проведення електронних торгів № 555758 від 06.10.2021 року.

Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця про проведені електронні торги від 05.11.2021 року, затверджений 05.11.2021 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) М.М. Лукмасло.

Визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 18.11.2021 року, серія та номер 959, видане приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В.

Скасовано державну реєстрацію права власності, номер запису 45124458, дата державної реєстрації права власності 18.11.2021 року, з одночасним припиненням права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23027958.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в особі відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 678 ,73 грн.; за проведення експертизи 266, 67 грн; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3333, 33 грн.

Стягнуто з державного підприємства «Сетам» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 678, 73 грн.; за проведення експертизи 266 ,67 грн.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3333, 33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 678, 73 грн.; за проведення експертизи 266,67; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3333, 33 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Судові витрати сплачені ОСОБА_1 у розмірі 3 637 грн. віднесено на користь держави.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ПАТ «МТБ Банк» просив рішення місцевого суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги ПАТ «МТБ Банк» вказано, що твердження позивача про заниження початкової вартості описаного майна спростовано результатом перших прилюдних торгів відповідно до яких, торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників.

З вказаного вбачається, що за результатами проведення перших прилюдних торгів не виявилось учасників, які б бажали придбати майно за початкову вартість 378000 грн.

Вказує, що оскарження позивачем оцінки майна не вплинуло на результати торгів, оскільки після оцінки вартості майна в торгах прийняла участь лише одна особа.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що вартість майна, яке реалізовувалося на спірних прилюдних торгах, була нижчою і що це майно могло бути реалізоване за вищою ціною.

Вказує, що порушення організатором торгів правил проведення торгів не встановлено, оскільки позивачем не надано доказів порушення вказаного Порядку, а також те, що ці порушення вплинули на результат електронних торгів, що в свою чергу могло б будь яким чином обмежити права та законні інтереси позивача.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку також оскаржила ОСОБА_1 просила рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, а її зустрічний позов просила задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що висновки місцевого суду не ґрунтуються на матеріалах справи та є недоведеними.

Вказує, що оскільки оціночний звіт не було визнано недійсним, тому висновок суду про його недійсність є недоведеним здогадом та не може бути засобом у доведенні.

Вказує, що на її думку, результати оцінки майна в правовому полі залишаються дійсними і не скасованими судом тому одночасно визнання результатів оцінки майна такими, що не підлягають застосуванню, є такими, що не відповідають завданню судочинства.

Зазначає, що судом першої інстанції невірно розподілено судові витрати.

12.12.2022 року від ОСОБА_4 яка діє в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційні скарги в якому вона просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення місцевого суд без змін.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Представник ПАТ «МТБ Банк» просив задовольнити свою апеляційну скаргу, рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги без участі інших учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, приходить до висновку, що скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 14.05.2008 між ВАТ «Морський транспортний банк» правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», а в подальшому ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №00546/RР згідно з яким банком надано ОСОБА_2 кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у сумі 56 120,46 доларів США 46 центів на наступні цілі: споживчі цілі 48 000,00 доларів США 00 центів, а також у сумі 8120,46 доларів США 46 центів на сплату страхових платежів у випадках передбачених договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9 % і терміном погашення по 12 травня 2023 року включно.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №00546/RP від 14.05.2008 між ВАТ «Морський транспортний банк» правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», а в подальшому ПАТ «МТБ БАНК» та ОСОБА_2 , було укладено договір іпотеки № 00633rP, відповідно до умов п. 7 котрого, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), що є власністю іпотекодавця, а саме: квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 22. Договору іпотеки, іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за кредитним договором і за цим договором, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором, у випадку невиконання (часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань за даним договором та в інших випадках, передбачених цим договором.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави №554/4712/15-ц від 20.11.2017 позов ПАТ «Марфін банк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Марфін банк» заборгованість за кредитним договором № 00546/RР від 14.05.2008, а саме: заборгованість за кредитом у сумі 29 077,13 доларів США; заборгованість за відсотками у сумі 2 911,04 доларів США, заборгованість за пенею в сумі 67 073,60 гривень, а також повернення судового збору у розмірі 3 654 гривеньпо 1 827 гривень з кожного.

Листом № 2179/12.30-04-31 від 22.08.2017 Шевченківський районний у м. Полтаві відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області повідомило банк про наявність в архіві запису про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу виконавчий лист з примусового виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20.11.2017 у справі № 554/4712/15-ц про стягнення на користь ПАТ «МТБ Банк» з ОСОБА_2 заборгованості перебував на виконанні в Відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (№ АСВП: 56185729).

Відповідно до відповіді Четвертої Полтавської держнотконтори ГТУЮ у Полтавській області від 08.10.2019, повідомлено, що 14.11.2013 заведено спадкову справу №370/2013 до майна померлого ОСОБА_3 . Заяву про прийняття спадщини подав син померлого ОСОБА_2 .

Відповідно до відповіді від 13.03.2020 за вих. № 261/02-14 Четверта Полтавська держнотконтора Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Суми) повідомила, що у спадковій справі № 370/2013 від 14.11.2013, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у спадковій справі наявна заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 14.11.2013 та повідомлено, що свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 29.10.2020 в рамках справи №554/4712/15-ц звернуто стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , яка не зареєстрована в установленому законом порядку. Вказана постанова залишена без змін постановою Верховного Суду від 11 травня 2021 року.

У провадженні ВПВР УЗВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Суми) перебував виконавчий лист №554/4712/15ц виданий 26.03.2018 Октябрським районний судом м. Полтави про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ «МТБ Банк» заборгованості за кредитом у сумі 29 077,13 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 2911,04 доларів США, заборгованості за пенею в сумі 67073, 60 грн., а також повернення судового збору в сумі 1 827 грн. (т.2 а.с.3).

25.11.2020 постановою державного виконавця ВПВР УЗВР Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Суми) про опис та арешт (коштів) боржника, описано та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т.2 а.с.115-117).

31.05.2021 постановою старшого державного виконавця ВПВР УЗВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Суми), Ніколенка С.В. про призначення суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №56185729, призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №554/4712/15-ц виданий 26.03.2018 Октябрським районним судом м. Полтави (т.2 а.с.129).

13.07.2021 листом за №02.1.18/10532 повідомлено ОСОБА_2 про проведення оцінки нерухомого майна та отримання звіту про незалежну оцінку майна №615 від 06.07.2021, оцінювач ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», відповідно до якого вартість описаного нерухомого майна складає 378000, 00 грн. без ПДВ (т.2 а.с.176).

22.07.2021 ОСОБА_2 звернувся до ВПВР УЗВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Суми), із заявою на ознайомлення та виготовлення фотокопій матеріалів, а саме постанови суб`єкта оціночної діяльності та звіту про оцінку квартири (т.2 а.с.177).

Ознайомившись із звітом про незалежну оцінку майна №615, ОСОБА_2 не погодився з її змістом та порядком проведення оцінювання майна, а тому звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави зі скаргою на дії держвиконавця та визнання такою, що не підлягає застосуванню, оцінку у формі письмового звіту про незалежну оцінку майна №615 від 08.07.2021 про вартість майна, а саме житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

12.08.2021 ОСОБА_2 повідомлено Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Суми), в особі ВПВР УЗВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Суми), ПАТ «МТБ Банк», ДП «Сетам», про подання скарги до суду, проте жодної відповіді на зазначене повідомлення позивач не отримав (т.1 а.с.60-67).

Пунктом 4 Розділу II Порядку від 29.09.2016 визначено наступне: начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна.

Незважаючи на подання скарги до суду, у даному виконавчому провадженнібуло здійсненов подальшомуреалізацію майнапозивача -житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом здійснення державним виконавцем підготовчих дій та, зокрема, проведення ДП «Сетам» електронних (прилюдних) торгів.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26.08.2021 у справі №554/4712/15-ц скаргу адвоката Панченко О. О. в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано такою, що не підлягає застосуванню, оцінку у формі письмового звіту про незалежну оцінку майна №615 від 08.07.2021 про вартість майна, а саме житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв. м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . В іншій частині скарги відмовлено.

30.08.2021 ОСОБА_2 письмово повідомлено ДП «Сетам» про задоволення скарги та визнання такою, що не підлягає застосуванню, оцінку у формі письмового звіту про незалежну оцінку майна №615 від 08.07.2021 про вартість майна, а саме житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , проте жодної відповіді на повідомлення від ДП «Сетам» ОСОБА_1 не отримав (т.1 а.с.57-59).

08.12.2021 постановою Полтавського апеляційного суду у справі №554/4712/15-цапеляційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» залишено без задоволення. Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 26.08.2021 - залишено без змін (т.1 а.с.31-38).

Як слідує із постанови, не встановлено та суду не доведено, що державний виконавець або оцінювач зверталися до боржника з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки, матеріали справи відповідних доказів не містять, у самому звіті відсутня інформація про те, що виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності вживались заходи для огляду об`єкта оцінки, а припущення у підпункті 2 пункту 1.8 розділу 1 Звіту про незалежну оцінку майна №615, що при виїзді оцінювача на огляд квартири власник майна не надав вільний доступ до квартири, про що з державними виконавцями складено акт, не містять конкретних фактів щодо дати, часу та місця вчинення таких дій, та не підтверджуються наданими по справі доказами. Під час проведення оцінки майна в межах виконавчого провадження було порушено положенняЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту № 1, що є підставою для визнання такої оцінки майна недійсною, і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині апеляційним судом не вбачається.

Відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження»,ЗУ «Про іпотеку», а також «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженогонаказом Міністерства Юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 у даному виконавчому провадженні було здійснено в подальшому реалізацію майна позивача - житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом здійснення державним виконавцем підготовчих дій та, зокрема, проведення ДП «Сетам» електронних (прилюдних) торгів (т.2 а.с.178, 179).

06.11.2021 листом за №2995/20637-9-21/7 ДП «Сетам» надіслали ОСОБА_2 нотаріально завірену копію акту державного виконавця про проведенні електронні торги від 05.11.2021, затвердженого 05.11.2021 в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) М.М.Лукмасло, який позивач отримав 01.12.2021 (т.1 а.с.53-56).

Задовольняючи позов ОСОБА_4 яка діє в інтересах ОСОБА_2 місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 не був повідомлений про день та час проведення електронних торгів, що є порушенням норм чинного законодавства.

З цих підстав визнав недійсним та скасував акт державного виконавця про проведення електронних торгів; визнав недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 18.11.2021 року, а також скасував державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Окрім того, місцевий суд вказав, що оскільки електронні торги визнано незаконними та скасовані, позивач має право на витребування свого майна із чужого незакоконого володіння, а саме: однокімнатної квартри АДРЕСА_1 .

Відовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, місцевий суд вихов з того, що невстановлено факту порушення права власності позивача на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Згідно з частинами першою та третьої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює у встановленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх добровільно.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів (далі - Порядок).

Згідно з Порядком електронні торги - продаж майна за принципом аукціону засобами системи електронних торгів через веб-сайт, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки викладено у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577 цс 19).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до п.2 Розділу VII Порядку від 29.09.2016р., за результатами проведення електронних торгів складається протокол, який підписується уповноваженим представником Організатора та покупцем предмета іпотеки.

Не пізніше наступного робочого дня після надходження від переможця електронних торгів підписаного протоколу його копія надсилається іпотекодавцю, всім іпотекодержателям та виконавцю.

Якщо переможець електронних торгів відмовився від підписання протоколу, наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, оголошується переможцем електронних торгів. За його відсутності або відмови електронні торги оголошуються такими, що не відбулися.

Якщо належна до сплати сума від переможця електронних торгів не зарахована на рахунок одержувача у десятиденний строк з дня проведення електронних торгів, гарантійний внесок йому не повертається, а наступний учасник, що запропонував найвищу ціну, оголошується переможцем електронних торгів. За його відсутності або відмови електронні торги оголошуються такими, що не відбулися.

Організатор протягом трьох днів з дня підписання переможцем протоколу електронних торгів надсилає відповідний протокол виконавцю.

Протягом п`яти робочих днів з дня надходження коштів від реалізації предмета іпотеки виконавець складає акт про реалізацію предмета іпотеки відповідно до вимог статті 47 Закону України «Про іпотеку» та не пізніше наступного робочого дня надсилає його Організатору.

Протягом п`яти робочих днів з дня надходження від виконавця акта про реалізацію предмета іпотеки Організатор видає цей акт переможцю електронних торгів (покупцю), нотаріально засвідчені копії акта надсилає іпотекодержателю та іпотекодавцю.

Відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження»,ЗУ «Про іпотеку», а також «Порядку реалізації арештованого майна», затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 у даному виконавчому провадженні було здійснено в подальшому реалізацію майна позивача - житлового приміщення (квартири, загальною площею 45, 8 кв.м), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом здійснення державним виконавцем підготовчих дій та, зокрема, проведення ДП «Сетам» електронних (прилюдних) торгів (т.2 а.с.178, 179).

Із матеріалів справи вбачається, що ДП «Сетам» не надіслав позивачу протокол проведення електронних торгів №555758 від 06.10.2021, про існування зазначеного протоколу ОСОБА_2 стало відомо 01.12.2021 під час отримання та ознайомлення зі змістом нотаріально завіреної копії акту державного виконавця про проведенні електронні торги від 05.11.2021, а також з роздруківки Інформації про виконавче провадження з Автоматизованої системи виконавчого провадження.

16.11.2021 листом за №2995/20637-9-21/7 ДП «Сетам» надіслали ОСОБА_2 нотаріально завірену копію акту державного виконавця про проведені електронні торги від 05.11.2021, затвердженого 05.11.2021 в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) М.М. Лукмасло, який позивач отримав 01.12.2021 (т.1 а.с.53-56).

Приписами Порядку від 29.09.2016 передбачені певні правила проведення торгів, а саме: правила, які визначають процедуру підготовки до проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна (розділ 3); правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 8).

Верховний Суд у постанові від 20.10.2019 у справі №925/796/18, висловив наступну правову позицію: процедура повідомлення розрахована на доведення до зацікавлених осіб необхідної інформації стосовно торгів (лоту, місця та часу проведення, ціни) і саме це є важливим при розгляді судами питань щодо дотримання організатором торгів положеньст. 43 ЗУ «Про іпотеку»та ч.4 п.2 Розділу 7 Порядку, тобто з`ясуванню перш за все підлягає обставина інформованості боржника.

ДП «Сетам» на виконання абз. 4 пункту 2 Розділу VII Порядку від 29.09.2016 не надіслало жодного разу на адресу ОСОБА_2 відомості про день та час проведення електронного аукціону з реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, в тому числі не надіслало повідомлення про проведення електронних торгів 06.10.2021.

У зв`язку із вищевикладеним місцевий суд дійшов вірного висновку про визнатння незаконними та скасування результатів електронних торгів від 06 жовтня 2021 року з продажу майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_3 , оформлені протокол проведення електронних торгів №555758 від 06 жовтня 2021 року, а також дійшов вірного висновку про визнання незаконним та скасування акту державного виконавця про проведені електронні торги від 05 листопада 2021 року, затверджений 05 листопада 2021 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області ПівнічноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) М.М. Лукмасло.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від18.12.2009 року №14«Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пункт 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. передбачено, що згідно зі ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

В постановою ВСУ від 17.12.2014 року по справі № 6-140цс14 (№ в ЄДРСРУ 42576425) викладена правова позиція: За положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

В пункті 26 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено , що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

В спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Аналогічна правова позиція була проголошена Верховним Судом України в своїй постанові від 23.01.2013 року по справі №6-164цс12.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Із матеріалів справи вбачається, до ОСОБА_2 , як спадкоємця померлого ОСОБА_3 , що подав заяву про прийняття спадщини у строк визначений нормами ЦК України, з моменту відкриття спадщини перейшли усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому числі право як визнавати недійсним незаконним та скасування результатів електронних торгів, акту державного виконавця, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відповідно до правової позиції яка викладена у постанові ВП ВС у справі №183/1617/16 від 14.11.2019 року: Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 144 постанови).

Слід зазначити, що в Узагальненні Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» надано наступне роз`яснення судам з метою формування єдиної правозастосовчої практики: Правильною із цього питання була позиція тих судів, які вважали, що до державної реєстрації договору він є неукладеним (ст. 640 ЦК), тому власник може захистити порушене право із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК, у тому числі у випадках, зазначених у ст. 388 ЦК, за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння. У разі здійснення державної реєстрації права власності за набувачем неправомірно відчуженого майна права власника повинні захищатися із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання права власності та скасування внесеного за заявою набувача запису до Державного реєстру (ч. 2 ст. 26 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі № 265/5040/13-ц (№ ЄДРСР 87053615).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог про витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності, номер запису 45124458, дата державної реєстрації права власності 18.11.2021 року, з одночасним припиненням права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 23027958 є законними та обґрунтованими.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 слід зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 45,8 кв.м, житловою площею 22,2 кв.м, у реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 080.

До вищевказаного позову ОСОБА_1 в якості доказу, приєднала Інформаційну довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що власником зазначеного нерухомого майна на момент звернення до суду є саме позивач ОСОБА_2 .

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Отже, конструкцією цієї конституційної норми передбачено можливість застосування способів захисту права, в тому числі, не передбачених процесуальними нормами.

Такий підхід відповідає проявам верховенства права, що не обмежується лише законодавством, а містить і інші соціальні регулятори, норми моралі, традиції, звичаї тощо. Всі ці елементи права відповідають ідеології справедливості, що значною мірою відображені у ст. 3, 6, 8, 55 Конституції України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошує: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У зв`язку із вищевикладеним, місцевий суд вірно відмовив в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки нею не надано належних та допустмих доказів порушення її права на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

За вказаних обставин, рішення місцевого суду ухвалене у відповідності норм чинного законодавста, підстав для його скасування чи змінити судом апеляційної інстанції не вбачається.

Між тим, в рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2022 року наявні описки, що можуть бути виправлені в порядку передбаченому ст. 269 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про заниження початкової вартості описаного майна, а також те, що оскарження позивачем оцінки майна не вплинуло на результати торгів не заслуговують на увагу, оскільки було порушено правила проведення електронних торгів, так, як ДП «Сетам» не надіслав позивачу протоколу проведення електронних торгів.

Доводи апеляційної скарги про те, що порушення організатором торгів правил проведення торгів не встановлено, не заслуговують на увагу, оскільки порушення проведення торгів підтвердженого належними доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного вирішенні судових витрат не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо витрат на правничу допомогу за апеляційний розгляд справи слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частин першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини 1 статті 270 ЦПК України).

Згідно з вимогами статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції зокрема складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частотною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, щорозмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищенимщодоіншоїсторони спору, зважаючи на складністьсправи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковимицінамиадвокатськихпослуг.

Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Колегія суддів відзначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсаціюсудових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» протиУкраїни», заява № 19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

У постанові Верховного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19 (провадження №К/9901/607/20) міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`активного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

До відзиву на апеляційні скарги адвокатом Панченко О.О. додано докази надання правничої допомоги, а саме: оригінал детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на виконання договору про надання правничої допомоги № 01-02/08/22 від 02.08.2022 року станом на 09.12.2022 року; акт № 1 приймання-передачі наданої правничої допомоги від 09.12.2022 року згідно Договору про надання правничої допомоги № 01-02/08/22 від 02.08.2022 року; рахунку-фактури № 35/22 від 02.08.2022 року; оригінали квитанцій № NOYXN3861M від 06/10/2022 року; належним чином завірена копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 471 від 27.06.2006 року.

19.12.2022 року від ПАТ « МТБ Банк» надійшли пояснення з приводу заявлених витрат на правничу допомогу, в яких представник банку наполягав відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки зазначена сума витрат є завищеною.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з критерію реальності та розумності вартості адвокатських послуг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід стягнути з ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 3000 грн витрат на правничу допомогу з кожного.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційні скарги - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Проте, з ОСОБА_1 в дохід держави належить достягнути недоплачену суму судового збору в розмірі 11298, 50 грн., оскільки при зверненні з апеляційною скаргою судовий збір сплачений в розмірі 1600 грн, а оплаті підлягала сума в розмірі 12898, 50 грн. з розрахунку (за первісний позов сплаті підлягав судовий збір у розмірі 4962 грн., а за зустрічний позов 3637 грн (8599* 150% =12898,50 грн - 1600).

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Мирко Романа Олексійовича який діє в інтересах Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк", ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2022 року залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 червня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 11298, 50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк", ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 3000 грн. витрат на правову допомогу з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов