ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/392/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/47/18 Категорія: 302090000 Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс»,

третя особа СТОВ «Агрофірма Корсунь»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 (повний текст складено 26.01.2023, суддя в суді першої інстанції Дьяченко Д.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору СТОВ «Агрофірма Корсунь», про визнання недійсним договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася у січні 2018 року до суду з вищевказаним позовом, яким просила визнати недійсним п.2 Додаткової угоди від 07.04.2015 до договору оренди землі №127 від 01.09.2011, укладеної між сторонами щодо земельної ділянки, розміром 3,6554 га, кадастровий №:01:001:0175, посилаючись на те, що діями відповідача порушуються права власника земельної ділянки, оскільки позивач не давала дозвіл відповідачу на продовження строку дії договору оренди, а підписана нею додаткова угода до договору стосувалась лише розміру орендної плати і не містила тексту про збільшення строку дії договору оренди.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 позовні вимоги задоволено. Суд першої інстанції виходив з того, що висновком експерта встановлено факт виготовлення тексту (послідуючого додрукування) пунктів договору оренди щодо строку його дії після фактичного підписання сторонами.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано 15.02.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та новим рішенням відмовити у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту права, адже за правовим висновком ВП ВС від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц договір, який не укладено не може бути визнано недійсним. Висновок експерта, який суд поклав в основу прийнятого рішення, є недопустимим доказом, оскільки досліджувані експертом матеріали були зшиті з іншими документами та було наявне порушення відсутність їх посвідчення суддею. Мікроскопічне дослідження вшитих документів свідчить про його необ`єктивність.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009521, виданим 11.04.2003, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий №:01:000:0175 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, загальною площею 3,66 га.

Згідно з договором оренди землі №127 від 01.09.2011 ОСОБА_1 надала в оренду ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» належну їй земельну ділянку строком на 5 років. Даний Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області 07.06.2012 за № 03856.

Згідно з Актом про передачу та прийом земельної ділянки від 07.06.2012 ОСОБА_1 передала земельну ділянку орендарю ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», розміром 3,66 га.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.06.2017 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. 05.10.2016 здійснено державну реєстрацію речового права за Договором. Також з Інформаційної довідки вбачається, що цим же приватним нотаріусом (Береза Д.В.) було здійснено державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 07.04.2015 до договору оренди землі №127 від 01.09.2011, а строк дії Договору змінено та встановлено до 07.06.2026 з правом пролонгації.

Відповідно до Додаткової угоди від 07.04.2015 до Договору оренди землі №127 від 01.09.2011 ОСОБА_1 та ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» пункт 8 до Договору оренди землі №127 від 01.09.2011 виклали в такій редакції: «Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.»

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №14402/19-33 від 18.03.2021 фрагмент тексту пункту «2» додаткової угоди, датованої 07.04.2015 до договору оренди землі №127 від 01.09.2011, що починається словами: «2». Викласти пункт 8 Договору оренди землі №__ від ..» та закінчується «… Ця угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін.» був додрукований до основного тексту Додаткової угоди, датованої 07.04.2015, до договору оренди землі №127 від 01.09.2011, який починається зі слів «ДОДАТКВОА УГОДА …» і включає в себе повністю текст «1», а також рядки «Підписи сторін», «ОРЕНДОДАВЕЦЬ, ОРЕНДАР» та рядок із лініями підкреслення для підписів.

У Додатковій угоді, датованій 07.04.2015, до Договору оренди землі №127 від 01.09.2011, текст пункту «2» що починається словами: «2». Викласти пункт 8 Договору оренди землі №__ від ..» та закінчується «… Ця угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін.» був додрукований до основного тексту Додаткової угоди, датованої 07.04.2015, до договору оренди землі №127 від 01.09.2011, який починається зі слів «ДОДАТКВОА УГОДА …» і включає в себе повністю текст «1», а також рядки «Підписи сторін», «ОРЕНДОДАВЕЦЬ, ОРЕНДАР» та рядок із лініями підкреслення для підписів, наданої Додаткової угоди, датованої 07.04.2015, до Договору оренди землі №127 від 01.09.2011 вже після виконання підпису від імені орендодавця ОСОБА_1 .

Позивач стверджує, що вона не давала дозвіл відповідачу на продовження строку дії договору оренди, а підписана нею додаткова угода до договору стосувалась лише розміру орендної плати і не містила тексту про збільшення строку дії договору.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до положень ч.ч.1, 9 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Також відповідно до ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Спеціальним законом, що врегульовує правовідносини з приводу оренди землі, є ЗУ «Про оренду землі».

Статтею 13 цього закону встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 статті 14 ЗУ «Про оренду землі» у редакції на момент укладення спірного договору передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 ЗУ «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У п.п.1,8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків; відповідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Враховуючи ту обставину, що позивач не підписувала спірні положення додаткової угоди до договору оренди землі щодо продовження строку його дії, що встановлено висновком судової експертизи, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій справі, яке ґрунтується на твердженні про відсутність волевиявлення сторони правочину на його укладення, адже за встановлених у справі обставин орендодавець свою волю підписанням правочину у зазначеній не виражала.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи скаржника в цій справі про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту права, адже за правовим висновком ВП ВС від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц договір, який не укладено не може бути визнано недійсним, оскільки за обставин вказаної справи ВП ВС встановила факт відсутності підпису сторони у правочині, в той час як у даній справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що сторона підписувала правочин, що сторонами справи під сумнів не ставиться, однак частина його положень була додрукована поза волею сторони вже після фактичного підписання.

Відтак, відповідні висновки ВП ВС, на які вказав скаржник, щодо неукладеності договору, до даної справи застосовані бути не можуть.

Також апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки досліджувані експертом матеріали були зшиті з іншими документами та було наявне порушення відсутність їх посвідчення суддею, а мікроскопічне дослідження вшитих документів свідчить про його необ`єктивність, адже на дослідження експерту надавалися оригінали документів, відтак їх завірення підписом судді не вимагалося. При цьому, яким саме чином та обставина, що досліджувані документи були зшитими, могла завадити експерту встановити обставин щодо часу виготовлення їх тексту, скаржником належним чином не обґрунтовується. Обґрунтованих клопотань про необхідність призначення додаткової експертизи з даного питання до суду сторони не подавали.

Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, подана апеляційна скарга не містить.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 16.01.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору СТОВ «Агрофірма Корсунь», про визнання недійсним договору оренди землі залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 14.03. 2023.

Суддя-доповідач

Судді