Справа №442/441/23
Провадження №2/442/328/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трьохрічного віку,-

в с т а н о в и в :

25.01.2023 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них із чоловіком народилася дочка ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 , які на даний час проживають разом з нею та перебувають на її вихованні та утриманні.

У червні 2022 р. їхні сімейні відносини різко погіршилися, вони почали проживати окремо та припинили будь-який спільний побут та спільне сімейне життя. За позовом ОСОБА_2 06.12.2022р. їхній шлюб було розірвано. Однак, частково не погодившись із таким рішенням суду, оскаржила його в апеляційному порядку.

Зазначає, що з червня 2022р. відповідач перестав надавати їй будь-яку фінансову чи іншу допомогу, в тому числі на утримання їх неповнолітніх дітей, відтак вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів і рішенням Дрогобицьким міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2022р. ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_2 у її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, а саме: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1600 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2022 р. і до досягнення дітьми повноліття.

Водночас, у зв`язку із доглядом за двома неповнолітніми дітьми, одній із яких недавно виповнилось лише 2 роки, вказує, що не має змоги працювати та отримувати будь-які доходи, в тому числі на своє утримання, а тому, з урахуванням положень Сімейного кодексу України, зважаючи на матеріальний стан відповідача та те, що відповідач є здоровою фізичною особою працездатного віку, вона має право на матеріальну допомогу від чоловіка - право на аліменти на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьохрічного віку.

Зсилається на те, що за період спільного сімейного проживання вони спільно (за спільні кошти) нажили майно, в тому числі придбали ряд автомобілів (8-м транспортних засобів), які формально зареєстровано на праві власності за відповідачем та якими він користується на даний час одноосібно та (або) відчужив їх без її відома, а також відповідач відмовився поділити це майно між ними як спільне сумісне майно подружжя у позасудовому порядку, у зв`язку із чим вона звернулась із позовом до Дрогобицького міськрайонного суду про поділ спільного сумісного майна подружжя, нажитого за час перебування у шлюбі, який на даний час є предметом розгляду цивільної справи №442/97/23 (провадження №2/442296/2023), а це свідчить про хороший майновий стан відповідача. Тому просить стягувати аліменти на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років у розмірі по 4000 (чотири тисячі) щомісячно.

26.01.2023 направлено запит до Відділу-центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 27.01.2023.

Ухвалою від 26.01.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 23.02.2023, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

21.02.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву та докази направлення такого позивачці.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вказує на те, що 10.08.2022 року вони з позивачем припинили спільно проживати і на той момент у них був спільний бюджет сім`ї, який складав 16 000 дол.США і знаходились у їх спільній сумісній власності. На вимогу ОСОБА_2 повернути йому половину цих коштів, ОСОБА_1 категорично відмовила і коли він намагався їх взяти із місця, де вони зберігались, то будь-яких грошей там не виявилось. Зазначив, що твердження ОСОБА_1 про неможливість працювати та отримувати дохід не відповідають дійсності, оскільки остання зареєстрована в якості фізичної особи-приватного підприємця і впродовж січня-лютого 2022 року у податковій декларації платника єдиного податку ФОП відобразила наявність у неї доходів в розмірі 6 500 грн. щомісячно. Також ствердив, що ОСОБА_1 неофіційно працює в салоні краси «Мармелад» перукарем, що вбачається із дописів, фотографій та відео роликів на її сторінці у фейсбук.

В обгрунтування своїх заперечень вказує, що наказом №10 від 13.01.2023 року він звільнений з ТЗОВ ГКК «КАРПАТИ» і являється тимчасово не працюючим та на даний час не одержує будь-яких доходів. Фактично проживає за місцем своєї реєстрації в будинку АДРЕСА_1 разом із своєю мамою - ОСОБА_9 . Батько ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_5 помер. Мати потребує стороннього догляду, оскільки страждає важкими захворюваннями опорно-рухового апарату, гінекологічними захворюваннями, відтак потребує систематичного дороговартісного лікування. При цьому, він також страждає рядом важких захворювань. Зокрема, з 05.07.2022 року по 12.02.2022 року ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в КНЗ «Трускавецька міська лікарня» з приводу варикозного розширення вен нижніх кінцівок із запаленням. Крім того, страждає сольовим діатезом, хронічним простатитом, що також вимагає дороговартісного лікування.

Одночасно, зазначає, що мати працює молодшою медичною сестрою в ДЗ «Дитячий-спеціалізований (спеціальний) санаторій «ДЖЕРЕЛО» і одержує мінімальну заробітну плату в розмірі близько 7 500 грн. в місяць. В той самий час, тільки оплата комунальних послуг, наприклад за січень 2023 року, складала близько 1600 грн. Відтак, він вимушений ще й допомагати своїй самотній матері.

Крім того, він на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 06.12.2022 року сплачує ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1600 грн. щомісячно на кожну дитину.

Щодо доводів позивача про користування 8-ма транспортними засобами, на підтвердження цього позивачем не приєднано до справи ні доказів реєстрації транспортних засобів, ні будь-яких правовстановлюючих документів. Наявна в матеріалах справи інформаційна довідка ТСЦ МВС №4642 від 30.12.2022 не містить інформації про право власності на транспортні засоби, а лише про проведені ОСОБА_2 реєстраційні дії. У його власності на даний час перебуває лише автомобіль марки "MERCEDES BENZ", 1991 року випуску, сірого кольору. д.н.з. НОМЕР_1 . Інші транспортні засоби під час спільного проживання та ведення спільного господарства, за взаємною згодою колишнього подружжя, були продані, а виручені кошти використані в інтересах сім`ї. Відтак, просить в позові відмовити. Крім цього, відповідачем у відзиві на позов заявлено про витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.

Ухвалою від 23.02.2023 судове засідання відкладено на 14.03.2023, оскільки не закінчився встановлений строк для подання відповіді на відзив.

08.03.2023 позивачем подано пояснення щодо обставин справи, яке слід розцінювати як відповідь на відзив, в якому зокрема вказує на те, що повністю підтримує свої доводи, наведені у позовній заяві, та надає перелік автомобілів, які перебувають у власності відповідача, орієнтовна загальна вартість яких становить приблизно 40 000 доларів США, що підтверджується копією відповіді запит на публічну інформацію з територіального сервісного центру МВС №4642, яку додано до позовної заяви як додаток та не спростовано,на її думку, відповідачем в повній мірі та у передбачений законом спосіб. Зазначає, що твердження у відзиві сторони відповідача про те, що вона нібито викрала у нього кошти спільної сумісної власності є абсурдними та не ґрунтуються на жодних належних та допустимих доказах, як і твердження про те, що мати відповідача перебуває на його утриманні, та й твердження щодо непрацездатності самого відповідача. Вказує, що оскільки у відповідача наявні кошти для сплати за послуги адвоката в сумі 16000 грн., а тому він взмозі сплачувати їй аліменти у визначеному нею розмірі.

Ухвалою від 14.03.2023 розгляд справи було відкладено на 28.03.2023, для надання можливості відповідачу подати заперечення на відповідь на відзив.

Заперечень на відповідь на відзив подано не було.

27.03.2023 відповідачем подано клопотання про приєднання доказів відповіді на запит щодо реєстрації за ним транспортних засобів, згідно якої за ОСОБА_1 з 8-ми транспортних засобів, про які зазначає позивач як об`єкти спільного майна подружжя, залишається бути зареєстрованим автомобіль марки "MERCEDES BENZ", 1991 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 23.11.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, та є, зокрема, батьками малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а.с. 12.

Також від даного шлюбу у них є донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а.с.11.

Діти проживають разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , а.с.13.

Як встановлено з матеріалів позову, позивачка на даний час здійснює догляд за малолітньою донькою ОСОБА_7 , до досягнення нею 3-річного віку.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі №442/7094/22 від 06.12.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, а.с.15-16.

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до частин 2, 4 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно статті 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. При цьому у частині четвертій цієї ж статті визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звільнений з ТзОВ ГКК «Карпати» за угодою сторін з 13.01.2023 року наказ №10 від 13.01.2023.

При відсутності у матеріалах справи доказів про отримання відповідачем доходів, достатніх для оплати аліментів дружині, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку

Доводи відповідача щодо неофіційного працевлаштування позивачки та отримання нею доходу в силу приписів ч. 4 ст. 84 СК України правового значення для вирішення спору не мають, оскільки право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Відповідач на підтвердження свого скрутного матеріального становища зсилається на утримання своєї одинокої матері, однак суд критично оцінює твердження відповідача в цій частині, позаяк мати, як зазначає сам відповідач, є працевлаштованою та отримує дохід - працює у державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Джерело» Міністерства охорони здоров`я України» на посаді молодшої сестри, а відтак не є особою, яка в силу суттєвих захворювань потребує постійного стороннього догляду.

Поряд з цим, будь-яких доказів на підтвердження тяжкого матеріального становища своєї матері, понесення нею додаткових витрат у зв`язку з хворобою, недостатність отриманого доходу для покриття таких витрат, - відповідачем не надано і такі в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи позивача щодо наявності у відповідача 8-ми транспортних засобів, за рахунок яких він може сплачувати їй аліменти, оскільки, згідно довідки від 27.01.2023 №31/12-К-9/Аз Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (Філія ГСЦ МВС), за відповідачем ОСОБА_2 станом на дату формування відповіді залишається бути зареєстрованим лише один транспортний засіб марки "MERCEDES BENZ", 1991 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

В той же час, як зазначає сама позивач, нею подано позов про поділ спільного майна подружжя, зокрема, автомобілів, які були і залишаються бути зареєстрованими за відповідачем.

Отже, відповідач ОСОБА_2 не надав доказів, що є його обов`язком в силу статей 12, 81 ЦПК України, які б вказували на існування істотних обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів на дружину та спростовують встановлені судом фактичні обставини.

Крім того, як зазначено вище, суд враховує і відомості про особу відповідача, який є працездатного віку, має у власності транспортний засіб марки "MERCEDES BENZ", 1991 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , а отже може своєю працею отримувати дохід для утримання, в тому числі, дружини до досягнення дитиною 3-х років.

Крім цього, суд погоджується з доводами позивача, що оскільки відповідач має кошти на оплату послуг адвоката в даній справі в сумі 16000 грн., а тому його матеріальне становище не можна визнати скрутним.

Отже, оскільки позивач проживає з дитиною, яка не досягла 3-х річного віку, суд дійшов висновку, що вона має право на утримання від чоловіка у вигляді аліментів у грошовій формі, що відповідає приписам частини 2 статті 77 СК України.

Таким чином, суд на підставі належним чином оцінених доказів, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає зі своєю матір`ю, вважає, що відповідач має обов`язок не лише утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а й обов`язок та матеріальну можливість щодо утримання матері дитини до досягнення ОСОБА_8 трьохрічного віку.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд керується засадами справедливості, добросовісності та розумності, а також відповідно до моральних засад суспільства (стаття 7 СК України) враховує, що відповідач має працездатний вік, за станом здоров`я здатний працювати, сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, має можливість сплачувати аліменти та вважає, що з відповідача відповідно до заявлених позовних вимог слід стягувати аліменти на дружину до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1000 грн. щомісячно.

На думку суду, визначений розмір є достатнім та належним розміром аліментів на утримання дружини.

Згідно частини 1 статті 192 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

На підставі частини 1 статті 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищенаведене, той факт, що позивачку звільнено від сплати судового збору при поданні даного позову, з відповідача необхідно стягнути у дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалюючи рішення в частині вимог відповідача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Так, судом встановлено, що відповідачем у відзиві на позов заявлено про витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Судом встановлено, що 09.02.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Крамаром Ю.М. укладено договір про представництво інтересів та надання правової допомоги. Згідно додатку №1 до вказаного договору від 09.02.2023, витрати на правові послуги адвоката складаються з 16000 грн. за надання консультацій, зібрання матеріалів, підготовку необхідних заяв, клопотань, інших письмових доказів, у яких виникне необхідність, підготовка відзиву та інших документів, представництво в суді.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Крім цього, Додатковою Постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі N 910/12876/19, провадження N 12-94гс20, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, вказано, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Зважаючи на викладене, враховуючи предмет позову, незначну складність справи, час витрачений адвокатом для надання послуг, з урахуванням обсягу роботи, та кількості годин, необхідних, з точки зору суду, для його виконання фахівцем у галузі права, з урахуванням зібраних та наданих суду доказів, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, фінансовий стан обох сторін, суд вважає, що сума 16000 грн. за підготовку відзиву на позов у справі про стягнення аліментів на дружину, надання консультацій та підготовку клопотань, - не є співмірною із заявленими вимогами.

За таких обставин, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн., що за даних обставин справи буде справедливим і співмірним відшкодуванням таких. При цьому, суд враховує, що розгляд справи здійснювався судом у письмовому провадженні, без виклику учасників справи, а відтак, послуга представництва у суді адвокатом не надавалась.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи з 25 січня 2023 року і до досягнення донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

В решті позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 гривень судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН НОМЕР_2 , адреса проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_3 , адреса проживання - АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 28 березня 2023 року.

Головуюча - суддя Курус Р.І.