КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1753/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року у складі судді Сирбул О.Ф,

у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із заробітної плати з урахуванням індексації та компенсації частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом у якому просила стягнути з ФОП ОСОБА_3 на свою користь заборгованість із заробітної плати з урахуванням індексації та компенсації частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати у розмірі 21 661 грн 31 коп.

Вимоги обґрунтовано тим, що позивачка працювала на посаді консультанта у ФОП ОСОБА_3 з 20.10.2015 по 30.08.2019 з посадовим окладом згідно штатного розпису.

У подальшому, перебувала у відпустці по вагітності, пологах та для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

На підставі поданої позивачкою заяви 06.03.2019 роботодавцем було перервано відпустку по догляду за дитиною й наказом № 12/-К 30.08.2019 між сторонами припинено трудові відносини на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Зазначає, що з отриманих від відповідача документів вона довідалася про невиплату їй за жовтень 2015року заробітної плати в повному розмірі.

Відповідно до п. 4.1. контракту № 4 від 20 жовтня 2015 року за виконання обов`язків передбачених цим договором, працівнику встановлюється посадовий оклад, згідно штатного розпису.

Відповідно до штатного розпису ФОП ОСОБА_3 посадовий оклад за посадою консультант становив 7460 грн. З 20 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року позивачем відпрацьовано 9 робочих днів, за які відповідачем нараховано і виплачено заробітну плату у розмірі 1 006 грн 36 коп.

Також вказує, що в жовтні був 21 робочий день. Отже, середньоденна заробітна плата позивача при посадовому окладі 7460 грн. становила: 7460грн/21роб.день=355грн 24коп. Позивач відпрацював 9 робочих днів з 20.10.2105 по 31.10.2015, відтак відповідач повинен був нарахувати та виплатити заробітку плату позивачу у розмірі 3 197 грн 16 коп., а саме: 355,24 грн х 9 роб. днів = 3197,16 грн тобто заборгованість із заробітної плати за жовтень 2015 року становить 3197,16 грн - 1006,36 грн =2190,80 грн.

Вважає, що необхідно також стягнути з відповідача компенсацію за затримку виплати заробітної плати, що становить 1220 грн 40 коп., та заборгованість з індексації заробітної плати в сумі 18 250 грн 11 коп.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

За замістом зазначено, що позивач добросовісно здійснював свої процесуальні права і обов`язки, і надав всі наявні у нього докази що стосуються предмета доказування, а відповідач не скористався своїми процесуальними правами, та проігнорував дану позовну заяву, а суд не реалізував свої процесуальні права щодо витребування у відповідача доказів з метою повного і всебічного розгляду справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому його неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши представника позивачки ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, наказом №3 від 20.10.2015року ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_2 прийнято на роботу на посаду консультанта на повний робочий день з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с. 6).

Установлено, що наказом № 12/-К від 30.08.2019 ФОП « ОСОБА_3 » ОСОБА_2 було звільнено з посади на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 , районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частинами 1 , п.3, 4 ч.5 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Між тим, районний суд, мотивуючи відсутністю у справі документів з первинного обліку праці та заробітної плати позивачки, самоусунувся від виконання вимог, передбачених процесуальним законом, у випадку необхідності, не роз`яснив наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, не сприяв у реалізації процесуальних прав учасникам судового процесу щодо витребування у роботодавця необхідних документів для перевірки доводів заявлених позовних вимог, що призвело до ухвалення оскаржуваного рішення з порушенням норм процесуального права, неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права.

За наведених підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату.

Таким чином, ст. 43 Конституції України та трудове законодавство України встановлює прямий зв`язок між виконанням роботи (праці) та отриманням відповідної винагороди за таку працю.

Згідно положень ч.2 ст. 233 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Обґрунтовуючи вимоги, ОСОБА_2 посилалася на виявлення нею після припинення трудових відносин з відповідачем факту не виплати їй заробітної плати за жовтень 2015 року у повному обсязі.

Вказує, що відповідно до штатного розпису ФОП ОСОБА_3 станом на 20.10.2015 посадовий оклад за посадою консультант становив 7 460 грн (а.с.13 т.1).

Відпрацювавши з 20.10.2015 по 31.10.2015 - 9 робочих днів відповідачем нараховано і виплачено їй заробітну плату лише у розмірі 1 006 грн 36 коп., що не відповідає штатному розпису.

У жовтні 2015 року 21 робочий день. Отже, її середньоденна заробітна плата при посадовому окладі 7 460 грн становила: 7460грн/21роб. день = 355 грн 24 коп.

Позивачкою відпрацьовано 9 робочих днів з 20.10.2105 по 31.10.2015, відтак відповідач повинен був нарахувати та виплатити їй заробітну плату у розмірі 3 197 грн 16 коп., а саме: 355,24 грн х 9 роб. днів = 3197,16грн., проте сплатив лише 1006грн.36коп.

Відтак заборгованість із заробітної плати за жовтень 2015 року становить 3197,16 грн- 1006,36 грн = 2190,80 грн.

Районний суд відмовляючи у позові, послався на недоведеність матеріалами справи недоплату позивачці за жовтень 2015 року.

Під час апеляційного оскарження та на підтвердження заявлених вимог, ОСОБА_2 подано клопотання про витребування у ФОП ОСОБА_3 табелю обліку робочого часу за жовтень 2015 року та звіту з праці за формою 1-ПВ за жовтень 2015року.

З метою поновлення реалізації процесуальних прав сторони спору, апеляційним судом подане клопотання задоволено й ухвалою суду від 19.08.2022 витребувано у відповідача зазначені документи (а.с.53).

Згідно положень ч.1, 8, 10 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до справи, ФОП ОСОБА_3 ухвалу суду не виконано, витребувані документи не надано, що слугувало причиною переведення судом справи з письмового провадження на розгляд у загальному порядку та з викликом у судове засідання учасників справи.

Між тим протягом тривалого періоду, незважаючи на неодноразові виклики та нагадування про необхідність надання витребуваних документів, відповідач ухвалу суду не виконав, зазначені в ухвалі документи не надав, являючись належно повідомленим про дату і час розгляду справи (а.с.61-64,80-82) у жодне судове засідання не з`явився.

Повідомлявся відповідач також про те, що у випадку ненадання доказів спір буде вирішено на підставі долучених до справи матеріалів (а.с.80), проте будь-яких пояснень, клопотань на адресу суду апеляційної інстанції не подав. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи на підставі долучених до справи доказів.

Отже, ФОП ОСОБА_3 не спростовано доводи позивачки про оплату її праці у жовтні 2015року у неповному обсязі, остільки з урахуванням посадового окладу - 7 460 грн за 9 робочих днів з 20.10.2015 по 31.10.2015 її дохід повинен був скласти 3 197 грн 16 коп., проте відповідачем нараховано до виплати лише 1 006 грн 36 коп.

Враховуючи викладене, а також положення ч.10 ст. 84 ЦПК України, колегія суддів визнає доведеними порушення трудових прав позивачки й часткову оплату відповідачем її праці за жовтень 2015 року.

Відтак заборгованість із заробітної плати за жовтень 2015 року становить 2 190 грн 80 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача.

(3197,16- 1006,36 = 2190,80)

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати через порушення строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»).

Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Такими доходами є ті грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (частина друга статті 2 цього Закону).

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Відповідно до положень ч.2 ст.233 КЗпП України в редакції Закону від 01.07.2022 із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116 КЗпП).

Відповідно до ст. 234 КЗпП, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст. 116), минуло не більше одного року.

Між тим, під час вирішення спору колегія суддів керується положеннями ч. 2 ст.233 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин.

Отже, матеріалами справи доведено невиконання відповідачем умов трудового договору й невиплату позивачці за жовтень 2015 року заробітну плату у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, у сумі 2 190 грн 80 коп., а тому і підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням заявлених по справі вимог та індексу споживчих цін у період невиплати заробітної плати з листопада 2015 року по вересень 2021 року, колегія суддів погоджується з заявленою позивачкою сумою компенсації за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 1 220 грн 40 коп.

Разом з тим, у задоволенні позову у частині вимог про стягнення заборгованості з індексації заробітної плати слід відмовити за відсутності належних правових підстав.

Згідно статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України передбачено індексацію заробітної плати у встановленому законодавством порядку.

Проте використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1 - 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Отже, в установленому законом порядку захищено право позивачки на отримання відповідних доплат до заробітку у зв`язку з невиплатою у жовтні 2015року частини доходу відповідно до зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

З урахуванням викладеного та конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав до задоволення вимог у частині вимог позову про стягнення індексації.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За наведених підстав, заявлений по справі позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з ФОП ОСОБА_3 , заборгованості із заробітної плати, з урахуванням компенсації з частини доходу за порушення строків виплати в сумі 3 411 грн 20 коп. (2 190,80+1 220,40).

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір, у сумі 992 грн 40 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 травня 2022 рокускасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, який позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати, з урахуванням компенсації з частини доходу за порушення строків виплати в сумі 3 411 грн 20 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 992 грн 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: