Справа № 482/952/22
Номер провадження 2/482/32/2023

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнко С.А., за участю секретаря судових засідань Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову вказала, що за життя її батько ОСОБА_4 подарував їй (договір дарування від 16.06.1998 р. за № 2-298) житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку та земельній ділянці 0,18 га для ведення особистого підсобного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_4 помер.

На теперішній час позивачу стало відомо, що земельні ділянки, на яких розміщено належний позивачу будинок з надвірними будівлями та спорудами досі де-юре належить її батьку ОСОБА_4 на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії МК 2215 від 22.04.1994 р. та серії МК № 2216 від 22.04.1994 р.

Посилаючись на те, що, вона є власником вищевказаного житлового будинку, то відповідно, до неї перейшло і право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, у відповідності до вимог ст. 377 ЦК України та ст.. 120 Земельного Кодексу України, однак вказане вона не може підтвердити документально.

На підставі вищевикладеного, просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, надану для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,18 га, надану для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала свої позовні вимоги та просила суд про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, визнала позовні вимоги позивача.

Відповідач - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини поважності своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 16.06.1998 року було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_4 , від імені якого на підставі доручення, посвідченого Гур`ївською сільської радою народних депутатів від 14.05.1998 року діяла ОСОБА_5 , подарував, а ОСОБА_1 прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами площею 33,3 кв.м., який розташований на земельній ділянці і складається з будинку кам`яного -А-1, сараю Б-1, сараю В-І, сараю Г'-І, кладової Д-1, кладової Є-І, літньої кухні Ж-І, підвалу З-І, огорожі 1,2, споруди 3-4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказану угоду було посвідчено державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Бочкарьовим О.В., зареєстровано в реєстрі № 2-298, і 27.11.1998 року, зазначений договір дарування було зареєстровано у Вознесенському БТІ за реєстровим № 196, що підтверджено дослідженими письмовими доказами у справі.

Вищевказаний будинок розташований на земельних ділянках, одна з яких площею 0,08 га, призначена для обслуговування житлового будинку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії МК 2215 від 22.04.1994 р., виданого на підставі рішення виконкому Гур`ївської сільської ради народних депутатів від 01.03.1994 р. № 21 та земельній ділянці площею 0,18 га, призначеній для ведення особистого підсобного господарства згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії МК 2216 від 22.04.1994 р., виданого на підставі рішення виконкому Гур`ївської сільської ради народних депутатів від 01.03.1994 р. № 21 і які належать ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті із заявами про прийняття спадщини після його звернулися спадкоємці, з який син померлого і, відповідно брат позивача ОСОБА_6 прийняв спадщину у вигляді грошових вкладів, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом № 2-323, а 12.11.2002 року ОСОБА_6 отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом за р.№ 2-1471 після смерті ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з земельної частки (паю) розміром 10,57 га у землі, яка перебувала у колективній власності КСП « Заповіт Ілліча».

Інші спадкоємці, діти померлого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та дружина померлого - ОСОБА_11 подали заяви про відмову від прийняття спадщини.

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 у вигляді земельної ділянки площею 0, 18 га для ведення особистого підсобного господарства та земельної ділянки площею 0.08 га для обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , спадкоємці до нотаріальної контори не звертались і свідоцтва про право на спадщину за законом ніким не отримувалися.

ІНФОРМАЦІЯ_2 брат позивача ОСОБА_6 помер, спадкоємцями першої черги після цйого смерті є його діти - відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності непорушне. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами.

Перехід права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, визначається на підставі цивільно-правових угод (ч. 1 перша ст. 120 ЗК України).

Як вбачається, при переході права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , питання щодо набуття позивачем права власності на земельну ділянку, яка призначена для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, не вирішувалось.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності невстановлена судом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-253цс16,. за змістом статті 377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені

без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно ч. 1 статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить відвідчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі, якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Згідно роз`яснень п.п. «ґ» п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від -16.04.2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України, до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них.

Оскільки позивач прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 і стала його власником, то відповідно, набула права власності на земельну ділянку площею 0.08 га, надану для обслуговування житлового будинку та на земельну ділянку площею 0,18 га, надану для ведення особистого підсобного господарства.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельні ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,08 га, надану для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,18 га, надану для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: С.А. Сергієнко