Справа № 638/7157/22
Провадження № 2/638/2048/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28.03.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.

за участі секретаря Зайченка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 квітня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий Договір позики №Х060421-06 (далі Договір позики), предметом якого було передання у власність Позичальника грошових коштів у сумі 76303 гривні 50 коп, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,95 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 2730 доларів США 00 центів. Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення Позичальником грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 06 жовтня 2021 року включно. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору позики щодо строків повернення позики та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 05.10.2021 до Договору позики були внесені зміни. Згідно п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 Договору позики, згідно якого у власність Позичальника було передано грошові кошти у сумі 72754 гривні 50 копійок, що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26,65 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 2730 доларів США 00 центів. Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №1, становив 06.04.2022 включно. Однак на час подання позову, відповідач умови договору позики та додаткової угоди №1 не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики у розмірі 198655 грн. 90 коп., з яких: 108517,50 грн сума основного боргу; 360,58 грн інфляційні збитки; 60,47 грн 3% річних; 89717,35 грн пеня за несвоєчасне повернення позики.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.12.2022 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до судового засідання.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача адвокат Гупал Р.М. до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, без проведення фіксації судового процесу, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, 06 квітня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений письмовий Договір позики №Х060421-06, предметом якого було передання у власність ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 76303 гривні 50 коп, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 27,95 грн.) на день укладення цього Договору було еквівалентно 2730 доларів США 00 центів.

Згідно п.2 Договору позики, сума позики отримана ОСОБА_2 в повному обсязі до моменту підписання договору.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до п.1 Договору позики та графіку повернення грошових коштів, закріпленому у п.5 Договору позики, становив 06 жовтня 2021 року включно.

Відповідно до п.9 договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Пунктом 10 договору позики визначено, що у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору позики щодо строків повернення позики та зміною курсу долара США, за домовленістю сторін додатковою угодою №1 від 05.10.2021 до договору позики були внесені зміни.

Згідно п.1 даної додаткової угоди були внесені зміни до п.1 договору позики, згідно якого у власність ОСОБА_2 було передано грошові кошти у сумі 72754 гривні 50 копійок, що за курсом продажі доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 26,65 грн.) на день укладення додаткової угоди було еквівалентно 2730 доларів США 00 центів.

Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до додаткової угоди №1, становив 06.04.2022 включно.

Згідно п.3 додаткової угоди №1 сторони погодили, що будь-які грошові розрахунки, які відбувалися до моменту підписання даної угоди, не будуть враховуватися при майбутньому поверненні позики, а грошові кошти були передані Позикодавцем Позичальнику в день підписання даної угоди.

Факт отримання позики підтверджується розпискою від 05.10.2021, написаною власноруч позичальником.

Відповідно до додаткової угоди №1, відповідач мав повернути грошові кошти Позивачу відповідно до графіку платежів, а саме: до 06.11.2021 2798,25 грн (еквівалент 105 доларів США); до 06.12.2021 2798,25 грн (еквівалент 105 доларів США; до 06.12.2021 2798,25 грн (еквівалент 105 доларів США; до 06.01.2022 2798,25 грн (еквівалент 105 доларів США; до 06.02.2022 2798,25 грн (еквівалент 105 доларів США; до 06.03.2022 2798,25 грн (еквівалент 105 доларів США; до 06.04.2022 58753,25 грн (еквівалент 2205 доларів США).

Відповідач не дотримався умов договору позики з додатковою угодою №1 та заходів щодо повернення боргу у визначені строки не вжив та позику, у визначені додатковою угодою №1 строки позивачу, не повернув.

Оскільки у додатковій угоді №1 до договору позики №Х060421-06 та розписці відповідача від 05.10.2021 встановлено обов`язок останнього повернути позику до 06.04.2022 та відповідачем повернення суми позики прострочено, у позивача виникла право вимагати повернення суми позики в судовому порядку.

Відповідно до ч.1,2 ст.1047 ЦК підтвердженням укладення договору позики та його умов може бути розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

В силу ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ст.6 ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно із нормами статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Судом встановлено, що договір позики, додаткова угода №1 до договору позики та розписка містять необхідні умови договору позики, зокрема, дату їх складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, при цьому розписка написана власноручно ОСОБА_2 , що не спростовано відповідачем. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики з додатковою угодою №1 та розписки випливає, що цей договір укладено на визначений строк - до 06.04.2022.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, від 08.06.2016 у справі № 6-1103цс16 та в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За змістом статті 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що незалежно від валюти боргу (грошової одиниці, в якій обчислено суму зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. У разі визначення у зобов`язанні грошового еквівалента в іноземній валюті сума, що підлягає сплаті за цим зобов`язанням, визначається у гривні за офіційним курсом відповідної валюти, встановленим НБУ, на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, зважаючи на викладене, якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором.

Відповідно до Договору позики, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідали доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення платежу за цим договором.

Враховуючи, що позика не повернута до цього часу, та оскільки Відповідач не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором та розпискою, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день подання позову.

Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.06.2017 у справі № 910/2031/16, від 07 квітня 2018 року у справі № 916/1435/17, від 05 липня 2018 року у справі № 761/1617/15-ц, від 21 грудня 2016 року у справі 6-1672цс16.

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» курс гривні до долара США станом на 07.12.2022 (дата подачі позову) становить 39,75 грн.

Отже, станом на дату подання позовної заяви сума основного боргу становить 108517 грн. 50 коп. (2730 доларів США*39,75 грн).

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 2 ст.1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст. 625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Пунктом 10 Договору позики передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до Постанови Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані також, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до Договору позики, у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення платежу за цим договором.

Згідно довідок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» курс гривні до долара США становив станом на: 06.11.2021 - 26,40 грн.; 06.12.2021 - 27.60 грн; 06.01.2022 - 27,65 грн; 06.02.2022 - 28,30 грн.

Враховуючи несплату відповідачем позики відповідно до умов Договору позики та додаткової угоди №1, заборгованість становила: на 06.11.2021 - 2798,25 грн.; на 06.12.2021 - 5796,00 грн.; 06.01.2022 - 8709,75 грн.; 06.02.2022 11886 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частинні стягнення трьох процентів річних за період прострочення виконання зобов`язань з 07.11.2021 по 23.02.2022 у розмірі 60,47 грн., а також в частинні стягнення інфляційних збитків за період прострочення виконання зобов`язань з 07.11.2021 по 23.02.2022 у розмірі 360,58 грн підлягають задоволенню.

Пунктом 10 Договору Позики визначено, що за несвоєчасне повернення позики Позичальник сплачує Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України: «Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання».

Відповідно до частини першої статті 624 ЦК України: «Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків».

Таким чином, позовні вимоги в частинні стягнення суми неустойки у розмірі 1% від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості за договором позики з додатковою угодою №1 з 07.11.2021 по 23.02.2022 у розмірі 89717,35 грн. підлягають задоволенню.

Отже, загальна сума заборгованості за договором позики, яка доведена позивачем та підлягає стягненню з відповідача, складає 198655 грн. 90 коп., з яких: 108517,50 грн сума основного боргу; 360,58 грн інфляційні збитки; 60,47 грн 3% річних; 89717,35 грн пеня за несвоєчасне повернення позики.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 42645,59 грн., та судового збору у розмірі 1986,56 грн. суд зазначає наступне.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрати на професійну правничу допомогу, а також пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

В матеріалах справи на підтвердження повноважень представника позивача міститься договір про надання правової допомоги № б/н від 12.09.2022, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Гупала Р.М. та ордер, виданий адвокатом.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги № б/н від 12.09.2022, адвокат Гупал Р.М. бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник ОСОБА_1 зобов`язана оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

За правову допомогу, передбачену в п. п. 1.2 Договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеному додатком від 05.12.2022 до цього Договору. Розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору.

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 12.09.2022, укладеного між позивачем та адвокатом, та додатку до нього від 05.12.2022, орієнтовна вартість наданих послуг без участі у судових засіданнях становить 20000 грн (консультація Клієнта з вивченням відповідних документів за позовом, юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві, підготовка та подача позовної заяви, підготовка та подача відповіді на відзив). Участь у судових засіданнях становить 3350 грн за кожен судодень.

Згідно акту наданих послуг від 07.12.2022, станом на дату подачі позовної заяви, виконано робіт на суму 16080 грн.

Крім того, у разі прийняття рішення по справі на користь Позивача, він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 10% від суми задоволених позовних. Сума позовних вимог складає 198655,90 грн. (10% від даної суми складає 19865,59 грн).

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах N 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За правовими позиціями, викладених у постановах Верховного Суду по справам N 816/2096/17, N 826/7806/17 вказано, щодо часу, витраченого фахівцем в галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, а не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява N 19336/04, п. 269).

З урахуванням викладеного, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України суд вважає частково доведеним матеріалами справи витрати позивача на правничу (правову) допомогу, враховуючи, що представник позивача не приймав участі у судових засіданнях.

Отже, з відповідача підлягають частковому стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 ( пять тисяч) гривень. Вказана сума буде справедливою та достатньою для задовлення вимог позивача щодо правничої допомоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У зв`язку з тим, що відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 1986 грн. 56 коп, заявлені позовні вимоги задовольняються повністю, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1986 грн. 56 коп. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.15, 16, 192, 526, 625-627, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 77, 76, 81, 133, 137, 141, 174, 178, 187, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 заборгованість за Договором позики №Х060421-06 від 06.04.2021 з додатковою угодою №1 від 05.10.2021 у сумі 198655 (сто дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 90 коп., з яких: 108517,50 грн сума основного боргу; 360,58 грн інфляційні збитки; 60,47 грн 3% річних; 89717,35 грн пеня за несвоєчасне повернення позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, понесені за надання правничої допомоги в розмірі 5000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1986,56 копійок.

В іншій частині в задовленні позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 22 березня 2000 року, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено та підписано 28 березня 2023 року.

Суддя: Т.В. ШТИХ.