Житомирський апеляційний суд
Категорія 68 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.,

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/15287/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю - Виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, про зміну місця проживання малолітніх дітей та припинення стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Цюпик Ольга Вікторівна

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визначити місце проживання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за його місцем проживання та припинити стягнення з нього аліментів на утримання дітей за судовим наказом, виданим Богунським районним судом міста Житомира 28.08.2020 року у справі №295/9670/20, з 01 вересня 2021 року на ОСОБА_4 та з 01 жовтня 2021 року на ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача на свою користь суму понесених ним судових витрат.

На обґрунтування позову зазначав, що від шлюбу із ОСОБА_2 , який був зареєстрований 29.04.2009 року, має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.10.2017 року шлюб між сторонами був розірваний та місце проживання дітей визначено з матір`ю. Між сторонами існують напружені відносини, відповідач перешкоджає позивачу в реалізації його батьківських прав щодо виховання дітей. Діти проживали з відповідачем та її співмешканцем, однак через постійні сварки в сім`ї відповідача, прискіпливе ставлення вітчима ОСОБА_5 та відсутність захисту з боку матері, старша дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 переїхала жити до батька, а з 01.10.2021 року до нього також переїхала жити й молодша дочка ОСОБА_3 . Причиною стало те, що 18.09.2021 року вітчим (співмешканець відповідача) застосував насильство відносно доньки ОСОБА_6 , спричинивши їй тілесні ушкодження.

На даний час діти проживають разом з позивачем у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей, діти мають окремі місця для сну, занять. Позивач повністю опікується дітьми, приймає участь у шкільному житті, несе витрати на шкільні та інші потреби, харчування, оплачує гуртки та позакласні додаткові заняття. Він добросовісно виконує батьківські обов`язки, створив спокійні та стійкі умови для проживання своїх дітей, які проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, забезпечив усім необхідним. Він є приватним підприємцем, отримує достатній дохід для утримання дітей. Намірів перешкоджати участі матері у вихованні дітей він не має.

Позивач сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей відповідно до судового наказу Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/9670/20, заборгованості зі сплати аліментів немає. Не дивлячись на те, що діти проживають разом із відповідачем, знаходяться на його утриманні, відповідач отримує аліменти та використовує їх на свої потреби.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2022 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання їхнього батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Припинено стягнення аліментів зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за судовим наказом Богунського районного суду міста Житомира від 28.08.2020 року в справі №295/9670/20, з 01.09.2021 року на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 та з 01.10.2021 року на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що підставою переїзду старшої доньки до батька стала сварка із вітчимом. Після інциденту, що стався у старшої доньки із вітчимом, відповідач припинила з ним свої відносини. Згодом менша донька також переїхала до батька, оскільки він надавав дітям більше матеріальних благ, ніж це могла зробити матір, та сумуючи за сестрою.

Позивач почав проявляти свою батьківську увагу лише у серпні 2021 року, а відповідач постійно приймала участь у шкільному та позашкільному житті людей. Після переїзду дітей до батька позивач почав чинити перешкоди у спілкуванні відповідача із дітьми та з початком збройної агресії російської федерації вивіз їх до країн Європи без відома матері. Згодом зателефонував відповідачу та повідомив, що він разом із дочками перебуває у Канаді та не планує повертатися до України. Спілкування дітей з матір`ю відбувається в онлайн-режимі з обов`язковою присутністю позивача при усіх розмовах. Фактично своїми діями позивач розлучив дітей з матір`ю, перешкоджаючи у спілкуванні, позбавляє їх як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування містить посилання на проживання дітей із батьком у орендованому житловому будинку, де є окремі кімнати для дочок, місце для навчання, відпочинку, наявність у батька самостійного доходу, однак жодних доказів не підтвердження цього суд не було надано. Окрім того у судовому засіданні від 31.10.2022 року зазначалося, що діти стали краще навчатися у школі, відвідують гуртки, спортивні секції, басейн, проте дані обставини також не підтверджені доказами. Звертає увагу, що у своєму рішенні суд першої інстанції визначив місце проживання обох дітей, вислухавши думку лише однієї дитини - ОСОБА_6 , думка меншої доньки не з`ясовувалася. Оскільки діти проживають з батьком більше року, який не надавав повноцінно спілкуватися з матір`ю, тому такі обставини, на думку відповідача, вплинули на висловлено думку дочки.

Вказує, що аліменти на утримання дітей у розмірі 2500,00 грн. отримувала нерегулярно, повне погашення заборгованості позивачем відбулося задля можливості безперешкодно виїхати закордон на відпочинок. З початку проживання дітей з позивачем усі кошти, які він сплачував на утримання дітей, вона повертала на його ім`я поштовими переказами.

Також суд першої інстанції порушив норми процесуального права, визнав неяку сторони відповідача у судове засідання без поважних причини та розглянув справ за їх відсутності, хоча представником відповідача було заявлене клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що, вирішуючи в умовах воєнного стану спір про місце проживання дітей, суд має враховувати пріоритет інтересів дитини ти невід`ємність права на перебування у безпечному середовищі. Позивач заради безпеки дітей, збереження їх життя, здоров`я та морального спокою прийняв рішення про вивезення дітей у безпечне місце, при цьому про факт виїзду відповідач знала. Перешкоджання позивачем у спілкуванні матері із дітьми не обґрунтоване належними і допустимими доказами. Скріншоти телефонного листування свідчать лише про те, що право відповідача на участь у вихованні дітей не порушене.

Клопотання про виклик в судове засідання і заслуховування думки щодо предмету спору саме старшої дитини було зумовлене її віком, зрілістю, сформованою можливістю висловити власну думку. Молодша дитина в силу свого віку та емоційної незрілості пропозицію прийти до суду та висловити свою думку сприймала неохоче (на момент подання клопотання) і боязко, тому, з врахуванням найкращих інтересів, клопотання щодо її опитування батьком заявлено не було, що не є порушенням та не свідчить про незаконність рішення. Вказує, що відповідач та її представник не з`являлися в жодне судове засідання та не обґрунтували належними доказами причини їх неявки, що є зловживанням процесуальними правом сторони щодо відкладення справи.

Відповідач та її представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та його представник проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники органу опіки та піклування доводи апеляційної скарги не визнали, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23.05.2012 року (видане повторно 28.07.2021 року) та копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14.10.2009 року (видане повторно 28.07.2021 року) вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10, 45-46, т.1).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.10.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом РАЦСу Житомирського міського управління юстиції від 24.09.2009 року, актовий запис №464 розірвано. Неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено на подальше проживання при матері (а.с.11, т.1).

Відповідно до судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 28.08.2020 року, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 13.08.2020 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.13, т.1).

06 жовтня 2021 року було відкрито кримінальне провадження №0000250 за фактом нанесення ОСОБА_7 18.09.2021 року тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , 2009 р.н. (а.с.15).

Із консультаційного висновку спеціаліста КНП «Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня Житомирської обласної ради» №7699 від 19.09.2021 року вбачається, що ОСОБА_4 встановлений діагноз - забій м`яких тканин в ділянці правового променево-зап`ястного суглобу (а.с.16, т.1).

Згідно відповіді ПП «Житлово-будівельна компанія №2/1» №116 від 09.11.2021 року та довідок Управління ведення реєстру територіальної громади ЖМР про реєстрацію місця проживання особи №10-14/16078 та №10-14/16077 від 13.08.2020 року, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 (а.с.17, 50, т.1).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.11.2021 року орендованої ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , заначено, що в квартирі створені усі належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей (а.с.14, т.1).

Станом на 09.11.2021 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 на підставі судового наказу №295/9670/20 відсутня, що вбачається із довідки Богунського відділу ДВС у м. Житомирі №133249 від 09.11.2021 року (а.с.20).

У Висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.09.2022 року №766, зазначено про доцільність визначення місця проживання дітей разом із батьком ОСОБА_1 (а.с.121-122, т.1).

Листом директора Школи Св. Марка (414 Пендіграс Роад , Саскатун, Канада) від 08.09.2022 року повідомлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у вказаній школі (а.с.141, т.1).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час проживання малолітніх дочок з батьком відповідає інтересам дітей, їх бажанню та позитивно сприятиме їх розвитку. Також суд дійшов висновку про обґрунтованість задоволення вимог про припинення стягнення аліментів з позивача, оскільки з 01.09.2021 року малолітня ОСОБА_4 , а з 01.10.2021 року і малолітня ОСОБА_3 проживають разом з батьком, а матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним виходячи із наступного.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява N 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У відповідності до Висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.09.2022 року №766, встановлено доцільність визначення місця проживання дітей разом із батьком ОСОБА_1 .

Вказано, що 01.09.2021 року ОСОБА_10 прийняла самостійне рішення змінити місце проживання, з того часу проживає з батьком, а з 01.10.2021 року проживає з батьком і ОСОБА_11 . Вони проживали в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 разом із цивільною дружиною батька дітей ОСОБА_12 . У квартирі створено належні умови для проживання, навчання та розвитку дітей. 02 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до виконавчого комітету як органу опіки та піклування з питанням визначення їй днів і годин зустрічей з дочками, прийняття рішення в якому відтерміновано до налагодження матері стосунків із старшою дочкою. У квітні місяці 2022 року ОСОБА_1 вивіз дочок до Канади, де згідно договору з 01.05.2022 року по 30.04.2023 року орендував житловий будинок. Діти мають окрему кімнату, місце для навчання, відпочинку, забезпечені шкільним приладдям, навчаються: ОСОБА_10 у 8 класі, а ОСОБА_11 у 5 класі. Діти спілкуються з матір`ю, телефонують їй. Батько має самостійний дохід. У матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, які унеможливлюють виховання та утримання ним дітей.

Обставин, які б давали підстави сумніватись в обґрунтованості такого висновку, судом не встановлені і матеріалами справи не підтверджуються, а також вказаний висновок не суперечить інтересам дітей. Колегія суддів погоджується з такою оцінкою зазначених вище висновків органу опіки та піклування.

Крім того, колегія суддів наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (дата підписання - 25 січня 1996 року, дата набрання чинності для України - 01 квітня 2007 року) під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи була заслухана думка малолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо визначення їх місця проживання. Обидві виявили бажання продовжити проживання разом із своїм батьком - ОСОБА_1 .

Колегія суддів, враховуючи конкретні обставини спірних правовідносин, вважає, що думка дітей щодо їх бажання проживати з батьком у контексті цієї справи є досить переконливою, незважаючи на вік дітей та з урахуванням нетривалого часу проживання з батьком і періодичного спілкування з матір`ю.

Взявши до увагу висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо визначення місця проживання дітей, а також думку дітей щодо бажання проживати разом з батьком, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком, якнайкраще забезпечить їх інтереси та волевиявлення.

Матір дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком не позбавляє відповідача, можливості любити своїх дітей, піклуватися про них, брати участь у їх вихованні та фізичному і духовному розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відповідно до частини четвертої статті 273 СК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що, з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Отже, з урахуванням предмету спору, суду необхідно встановити з ким із батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом та ухвалення рішення у справі.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що з 01.09.2021 року ОСОБА_4 та з 01.10.2021 року ОСОБА_3 проживають разом із батьком.

Отже, починаючи з 01.09.2021 року виникли обставини, що впливають на обов`язок позивача щодо сплати аліментів на утримання старшої доньки, а з 01.10.2021 - на утримання молодшої, які стягуються відповідно до судового наказу, виданого Богунським районним судом міста Житомира від 28.08.2020 року у справі №295/9670/20, а відтак відповідно до ч.4 ст.273 СК України, наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 щодо припинення стягнення з нього аліментів.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду справи без участі відповідача та/або її представника за наявності клопотання про відкладення розгляду справи є безпідставними виходячи з наступного.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що розгляд справи в суді першої інстанції призначався на 17.01.2021 року (відкладено за клопотанням представника відповідача у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі); 17.03.2022 року (знято з розгляду у зв`язку із військовою агресією російської федерації); 07.07.2022 року (відкладено з метою витребування висновку органу опіки та піклування); 26.09.2022 року (відкладено за клопотанням представника відповідача у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі) та 31.10.2022 року (розгляд справи завершено прийняттям рішення по суті спору). Із протоколів судових засідань за вищевказані дати вбачається, що відповідач та/або її представник не з`являлися у жодне засідання.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Установивши, що розгляд справи вже відкладався за клопотанням представника відповідача, неповажність причин неявки ОСОБА_2 і її представника, та беручи до уваги принцип розумності процесуальних строків розгляду справ, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та/або її представника, які про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Цюпик Ольга Вікторівна, залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий Судді