Постанова

Іменем України

27 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 751/3553/15-ц

провадження № 61-5616св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

стягувач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2020 року у складі судді Деркача О. Г. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Бобрової І. О., Висоцької Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача ПАТ «Альфа-Банк» його правонаступником - ТОВ «Вердикт Капітал».

Заяву обґрунтовано тим, що за договором про відступлення прав вимоги

№16-01/19/1 ТОВ «Вердикт Капітал» отримало право вимоги заборгованості за договорами кредиту, у тому числі і за договором кредиту № 500942386, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Просило замінити стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» щодо виконання рішення у справі № 751/3553/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500942386.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01грудня 2020 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.

Замінено стягувача ПАТ «Альфа Банк» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 751/3553/15-ц за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500942386 у розмірі 93 300,33 грн та витрат зі сплати третейського збору - 400,00 грн.

Ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником стягувача, тому необхідно провести заміну останнього у виконавчому листі № 751/3553/15-ц, виданому Новозаводським районним судом м. Чернігова на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 23 грудня 2014 року, у справі Третейського суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500942386 у розмірі 93 300,33 грн та витрат зі сплати третейського збору - 400,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі про відмову у видачі ТОВ «Вердикт Капітал» виконавчих листів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист було видано на підставі рішення третейського суду у справі, яка йому непідсудна. ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи третейським судом.

На розгляді в Чернігівському апеляційному суді перебуває справа (провадження №22ск/4823/13/21) за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення третейського суду у справі про стягнення з неї на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500942386.

Суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що незаконне рішення третейського суду не може виконуватися.

Суд першої інстанції порушив інстанційну юрисдикцію, оскільки відповідно до частини другої статті 23 ЦПК України справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у липні 2021 року, ТОВ «Вердикт Капітал» заперечує проти доводів ОСОБА_1 , просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що доводи заявника фактично стосуються незгоди з ухвалою суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, яка заявником не оскаржена.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права: суди не врахували, що ОСОБА_1 не брала участі у розгляді справи третейським судом; суд порушив інстанційну юрисдикцію.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 23 грудня 2014 року (справа № 4401-9/1312/14) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2014 року № 500942386 на загальну суму 93 300,33 грн та витрати зі сплати третейського збору - 400,00 грн (а. с. 8-10).

Ухвалою Новозаводського районного суду від 24 травня 2015 року задоволено заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання вказаного рішення третейського суду, видано на його підставі виконавчий лист (а. с. 20-22).

Постановою старшого державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 20 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 11 червня 2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу у розмірі 93 943,93 грн (а. с. 27).

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 500942386, за яким ОСОБА_1 є боржником (а. с. 66-69).

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Фінансова компанія «Веста» укладено договір факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА, згідно з яким ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Веста» право вимоги за договорами відповідно до додатку № 1-1 до договору, зокрема за договором кредиту № 500942386 (а. с. 52-65).

16 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1, згідно з яким ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договорами кредиту, зокрема за договором кредиту № 500237154 (а. с. 39-51).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на зазначені норми матеріального права заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), з урахуванням статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження

№ 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ураховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони у справі (стягувача у виконавчому документі), є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. Заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Отже, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 389/4348/13-ц (провадження № 61-2344св22) зазначено, що «питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір. Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. Відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.»

Встановивши, що внаслідок укладення договорів факторингу № 1

від 21 червня 2016 року та № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року, а також договору про відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, що виникло із кредитного договору № 500942386, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача.

Аргументи ОСОБА_1 про порушення судом інстанційної юрисдикції, оскільки з 15 грудня 2017 року справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу), не заслуговують на увагу. Предметом розгляду у цій справі є вимога про заміну стягувача за заявою ТОВ «Вердикт Капітал», а не вимога боржника про скасування рішення третейського суду чи відмова у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду (статті 454, 483 ЦПК України).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що доводи ОСОБА_1 про порушення судом інстанційної юрисдикції є виявом її незгоди з ухвалою суду першої інстанції про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали про заміну сторони стягувача його правонаступником.

З огляду на це Верховний Суд відхиляє вимоги касаційної скарги ОСОБА_1 про відмову ТОВ «Вердикт Капітал» у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки питання видачі ПАТ «Альфа-Банк» виконавчого листа вирішено судовим рішенням, яке у справі, яка переглядається у касаційному порядку, заявницею не оскаржується.

Доводи касаційної скарги переважно зводяться до незгоди із рішенням третейського суду від 23 грудня 2014 року (справа № 4401-9/1312/14), однак не містять заперечень проти того, що ТОВ «Вердикт Капітал» є правонаступником ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 500942386.

Разом із тим, надання Верховним Судом правової оцінки рішенню третейського суду від 17 жовтня 2014 року та ухвалі суду від 04 березня

2015 року про видачу виконавчого листа виходить за межі вирішення справи про заміну сторони стягувача.

Щодо доводів касаційної скарги, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц, а саме, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту не можуть бути предметом третейського суду, оскільки Законом України «Про третейські суди» виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), то вони не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не стосуються застосуванню норм права у правовідносинах між стягувачем і боржником щодо заміни стягувача правонаступником.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки суди, встановивши фактичні обставини, які мають значення для вирішення заяви ТОВ «Вердикт Капітал», ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення норм процесуального права, що, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін..

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

О. В. Ступак

В. В. Яремко