Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8480/22 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 80 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Житомирі матеріали цивільної справи №296/8480/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення із Житлово-будівельного кооперативу №1 заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Соломонюка Святослава Анатолійовича, на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 2 грудня 2022 року, постановлену під головуванням судді Петровської М.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що перебуває у трудових відносинах із ЖБК №1. Протягом періоду з січня 2022 року по жовтень 2022 року житлово-будівельний кооператив не виплачував йому заробітну плату, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 63022 грн. 75 коп.

Оскільки ці кошти не були отримані ним своєчасно, роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати у розмірі 6123 грн. 78 коп.

Враховуючи вищезазначене, заявник просив стягнути з Житлово-будівельного кооперативу №1 на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 63022 грн. 75 коп. та 6123 грн. 78 коп. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати.

Оскільки при зверненні до суду із даною заявою він скористався послугами адвоката, ОСОБА_1 просив стягнути з боржника 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 2 грудня 2022 року відмовлено у задоволені заяви про видачу судового наказу в частині стягнення з Житлово-будівельного кооперативу №1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням терміну виплати заробітної плати та судових витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі адвокат Соломонюк С.А., який діє від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що суд залишив поза увагою роз`яснення, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідно до яких стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати можливе й у наказному провадженні.

Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції не застосував правила пункту 6 частини 1 статті 168 ЦПК України, якою передбачено, що в судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні питання про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення на користь заявника компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена вимога не може бути розглянута за правилами наказного провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Так, частиною 1 статті 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У пункті 3 частини 1 статті 165 ЦПК України, зокрема, передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Отже, наказне провадження являє собою значно спрощене і усічене в порівнянні з позовним, альтернативне йому провадження в суді першої інстанції, що грунтується на письмових доказах, яким притаманний високий ступінь достовірності. Важливою умовою такого провадження є особливий характер вимог кредитора, спрямованих на стягнення грошових коштів за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, перелічених у статті 161 ЦПК України.

Обгрунтовуючи можливість стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, заявник посилається на ту обставину, що така компенсація входить до структури заробітної плати, відтак у даному випадку слід застосовувати положення пункту 1 частини 1 статті 161 ЦПК України.

Так, дійсно, відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23 грудня 2011 року « Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР « Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Законодавство покладає на роботодавця обов`язок здійснити нарахування компенсації у разі порушення ним строків виплати заробітної плати. Однак, можливість стягнення у наказному провадженні компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати залежить від наявності доказів, які підтверджують факт нарахування цієї компенсації боржником. Тобто, нарахування цієї компенсації роботодавцем свідчить про відсутність між заявником та боржником спору про право й надає можливість стягувати ці кошти шляхом видачі судового наказу.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу в частині стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, заявник надав здійснений ним розрахунок цієї компенсації, однак матеріали справи не містять жодного документа, який би свідчив про розмір нарахованої боржником компенсації за порушення строків виплати заробітної плати.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у видачі судового наказу про стягнення зазначеної компенсації.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про відмову у стягненні на користь заявника витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу ( пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на ту обставину, що склад та розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі, в якій сторони, користуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, обгрунтовують свої вимоги та заперечення не лише стосовно вимог по суті спору, й з приводу витрат на правничу допомогу.

У свою чергу, в наказному провадженні розглядаються безспірні вимоги, що виключає можливість стягнення судовим наказом витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував положення пункту 6 частини1 статті 168 ЦПК України, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки даною нормою врегульоване питання відшкодування заявникові витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника компенсації за несвоєчасну виплату заявникові заробітної плати та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 367,368,371,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Соломонюка Святослава Анатолійовича, залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 2 грудня 2022 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: