ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3969/22 Номер провадження 22-ц/814/2360/23Головуючий у 1-й інстанції Потетій А.Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Височанська селищна рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року, постановлене суддею Потетій А.Г.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Височанської селищної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органом місцевого самоврядування,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Височанської селищної ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органом місцевого самоврядування.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 328 від 20.03.22 року "Деякі питання забезпечення населення продовольчими товарами тривалого зберігання в умовах воєнного стану" (надалі постанова КМУ № 328) він, як мешканець Височанської селищної громади, мав право на отримання продуктового набору у травні 2022 року.

Проте, відповідач привласнив продукти харчування та не видав йому означений продуктовий набір

Позивач вказує, що невидача встановлених постановою КМУ № 328 продуктових товарів порушила його права, тому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка складається з вартості продуктового набору в розмірі 500 грн.

Вказав, що протиправні дії посадових осіб Височанської селищної ради вчинені свідомо, при введенні воєнного стану та посягають на його права, життя та здоров?я шляхом привласнення продуктів харчування, що були вкрай йому необхідні для підтримки життєдіяльності.

Дії відповідача викликали у нього обурення тривалий час, зламали надію на очікуваний захист державою, відчуває розчарування, чим було завдано йому моральної шкоди, яку позивач оцінює у 650001 грн.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач відмовився від отримання продуктового набору, тому підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача відсутні.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що висновок суду першої інстанції щодо його відмови від отримання пакунку є необґрунтованим, оскільки йому було відмовлено в його огляді, тому достименно знати що в тому пакунку був саме продуктовий набір неможливо.

Окрім того, місцевий суд здійснюючи розгляд справи зазначив відповідачем Височанську селищну раду Харківського району Харківської області, яка не має статусу юридичної особи, оскільки не зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, тобто розгляд справи відбувся за участі неналежного відповідача, оскільки позов був пред`явлений до Височанської селищної ради.

Від Височанської селищної ради до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_1 відмовився від отримання пакунку гуманітарної допомоги, тому позов є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 328 від 20.03.2022 року «Деякі питання забезпечення населення продовольчими товарами тривалого зберігання в умовах воєнного стану» (зі змінами та доповненнями).

Пунктом 1 даної постанови передбачено, що на період дії воєнного стану з метою задоволення нагальних потреб функціонування держави забезпечення населення територіальних громад в регіонах, на території яких тривають активні бойові дії, продовольчими товарами тривалого зберігання здійснюється безоплатно.

Затвердження порядку безоплатної видачі населенню продовольчих товарів та забезпечення їх видачі покладається на обласні військові адміністрації (далі ОВА).

ОВА відповідно до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», формують заявки про потреби продовольчих товарів (перелік, кількість (обсяг), місця поставки) та є їх одержувачами.

Згідно з розпорядженням Уряду від 06.03.2022 № 204-р до територій, на яких діє Програма «єПідтримка» входять: м. Київ та Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Запорізька, Київська, Луганська, Миколаївська, Одеська, Сумська, Харківська, Херсонська, Чернігівська області.

У Додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 р. № 328 визначено перелік обласних, Київської міської військових адміністрацій, що забезпечують видачу продовольчих товарів, а також пакувальних товарів для їх фасування, та кількість осіб, які потребують забезпечення продовольчими товарами.

Згідно переліку додатку 3 на Харківську обласну військову адміністрацію визначено 1 531 000 осіб, які потребують забезпечення продовольчими товарами.

Розпорядженням начальника Харківської ОВА № 16В від 24.03.2022 року Олега Синєгубова затверджено «Порядок безоплатної видачі населенню територіальних громад Харківської області продовольчих товарів тривалого зберігання в умовах воєнного стану».

У пункті 5 Розпорядження начальника Харківської ОВА № 16В від 24.03.2022 року визначено: «безоплатній видачі населенню територіальних громад Харківської області підлягають продовольчі товари, закуплені в межах переліку кількості (обсягу) та доставлені до місць доставки, зазначених у наданих до Міністерства економіки Харківською обласною військовою адміністрацією заявок».

У пункті 5 Розпорядження начальника Харківської ОВА № 16В від 24.03.2022 року визначено, що організацію безоплатної видачі населенню продовольчих товарів здійсню Штаб з питань надання населенню гуманітарної допомоги.

Розпорядженням начальника Харківської ОВА № 10В від 06.03.2022 року ОСОБА_2 створено Штаб з питань надання населенню гуманітарної допомоги та затверджено його персональний склад.

Отримання та видача продуктових наборів визначених Постановою КМУ № 328 від 20.02.2022 року здійснювалась співробітниками рад та працівниками освітніх закладів на добровільних волонтерських засадах з метою допомоги населенню громади.

На офіційному сайті Височанської селищної ради (https://vysochanska-rada.dosvit.org.ua/) було розміщено повідомлення про час, місця та порядок видачі продуктових наборів мешканцям громади.

28.04.2022 року позивач прийшов до будівлі Зеленогайського ліцею Височанської селищної ради, де в той день він мав отримати пакет гуманітарної допомоги. Коли дійшла його черга заступник директора ліцею ОСОБА_3 записала його паспортні дані у список і йому надали пакунок з продуктовим набором. Позивач запропонував ОСОБА_3 розкрити пакунок і показати його вміст. ОСОБА_3 натомість запропонувала йому отримати пакунок, а потім самому його розпаковувати. Після цього ОСОБА_1 відмовився отримувати пакунок та розписуватися за його отримання.

Дана обставина підтверджується записом № 216 у відомості від 28.04.2022 року на видачу гуманітарної допомоги мешканцям АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Вищевказані обставини справи позивачем не спростовані.

Навпаки, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав, що йому намагалися видати пакунок під розпис проте без його огляду.

Разом з тим, ні постановою КМУ № 328 від 20.03.2022 року, ні розпорядженням начальника Харківської ОВА № 16В від 24.03.2022 року не встановлено обов?язку (права) перед видачею (отриманням) продуктового набору здійснювати огляд його змісту.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої вказаної статті, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

В статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Згідно частини 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Подібний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 686/10710/18 (провадження № 61-125св19), від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження № 61-2846св21), від 25 жовтня 2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21), від 15 листопада 2021 року у справі № 686/24617/20 (провадження № 61-10922св21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 686/20441/21 (провадження № 61-3969св22).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого встановлюється наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю).

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди.

Оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до статті 1173 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивачем не було надано належних, доспустимих та достовірних доказів неправомірних дій відповідача, внаслідок яких йому було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, відносно розгляду справи щодо неналежного відповідача Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, колегія суддів відхиляє, оскільки конкретизація місця знаходження відповідача Височанської селищної ради, (Харківська область Харківський район) не впливає на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Участь у розгляді справи приймав належний відповідач: юридична особа Височанська селищна рада, .

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин