печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Кулаковій І.О.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач є його сином; позивач є особою похилого віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), пенсіонером, інвалідом третьої групи та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках 1 категорії.

Єдиним доходом позивача є його щомісячне пенсійне забезпечення в розмірі 8 386,60 грн. Зазначених коштів позивачу не вистачає на підтримку достатнього рівня життя у зв`язку з необхідністю несення витрат, пов`язаних з оплатою житлово-комунальних послуг, купівлі ліків першої необхідності з метою підтримки стану здоров`я.

Так, позивач систематично лікується у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району м. Києва» та має хронічні хвороби, лікування яких впливає на матеріальний стан позивача.

Позивач зазначає, що у зв`язку з указаними обставинами він потребує додаткової фінансової допомоги від відповідача - свого сина.

Також позивач має ще одного сина - ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ), до якого не має претензій, оскільки він постійно надає допомогу позивачу. Відповідач не спілкується зі своїм батьком - позивачем та не надає йому допомоги.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст. 51 Конституції України, ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.03.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.03.2022 року відкладено розгляд справи на 02.08.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.08.2022 року відкладено розгляд справи на 21.09.2022 року.

13.09.2022 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову повністю та прийняти заяву відповідача про стягнення витрат, які він понесе у зв`язку із розглядом справи.

Відзив обґрунтований тим, що позивач проживає у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який був збудований у 1996 році відповідачем власноручно; будинок не оформлений. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці, яка належить відповідачу. Крім того, відповідачу належить сусідня (прилегла) земельна ділянка, проте у відповідача відсутній доступ до належних йому на праві власності земельних ділянок та вказаного будинку, якими користується позивач. З 2014 року внаслідок конфлікту позивач та відповідач припинили спілкування. Відповідач працює у Комунальному підприємстві виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на посаді водія автотранспортних засобів та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 19 748,86 грн. До подання даного позову до суду позивач не звертався до відповідача за допомогою. Відповідач вважає, що позивачем не доведено наявності потреби у матеріальній допомозі; позивач не надав доказів понесення ним витрат на лікування та ліки; стягнення судом аліментів на утримання батька значно відобразиться на спроможності відповідача утримувати власну сім`ю; позивач подав позов лише до одного сина - відповідача, хоча має, крім відповідача, ще трьох дітей.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2022 року відкладено розгляд справи на 18.11.2022 року.

27.09.2022 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, у якій зазначено, що позивач заявив позовні вимоги лише до одного сина, оскільки інші діти не можуть надавати йому допомогу за віком та фінансовим станом. Так, найстаршій сестрі (по батькові) відповідача більше 60 років, вона є пенсіонером; старша повнорідна сестра відповідача має вік 55 років та оформлює документи для отримання пенсії; менший брат відповідача офіційно не працевлаштований, не має постійного доходу, утримує дружину та трьох дітей та допомагає позивачу. Відповідач не має власних дітей, проживає з дружиною та її дорослою дочкою. Позивач просить позов задовольнити.

19.10.2022 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, у яких зазначено, що він має намір добровільно допомагати позивачу при першому повідомленні про таку потребу. Доводи позивача про задовільне фінансове становище відповідача не підтверджені належними доказами. Позивач не надав доказів, що він потребує систематичного лікування, вартість якого становить 1/4 доходів відповідача. Крім того, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.09.2022 року у справі № 359/4597/21 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року оголошено перерву у справі до 06.02.2023 року.

Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом третьої групи та має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 .

Згідно з копією листа Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) від 28.09.2021 року № 44035/5.1-44 батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до копії довідки про доходи № 8722 5477 9472 1672 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дніпровський район) та отримує пенсію по інвалідності у такому розмірі: лютий 2021 року - 7 639,82 грн.; березень 2021 року - 8 386,60 грн.; квітень 2021 року - 8 386,60 грн.; травень 2021 року - 8 386,60 грн.; червень 2021 року - 8 386,60 грн.; липень 2021 року - 8 386,60 грн.; розмір пенсії за період з 01.02.2021 року по 31.07.2021 року становить 49 572,82 грн.

Згідно з копією листа Комунального некомерційного підприємства «Київський міський центр радіаційного захисту населення міста Києва від наслідків Чорнобильської катастрофи» від 20.09.2021 року № 952 ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в центрі, а саме: з 25.11.2002 року по 09.12.2002 року, з 29.03.2004 року по 13.04.2004 року, з 18.05.2004 року по 02.06.2004 року, з 21.11.2005 року по 05.12.2005 року, з 05.12.2005 року по 19.12.2005 року з діагнозами: гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., ІХС: стенокардія напруження ІІф.кл., атеросклеротичний кардіосклероз СН Іст., ранній церебральний атеросклероз, ДЕП ІІ ст., кіста лівої нирки, хр. пієлонефрит, хр. холіцистит, хр. гепатит, поліневропатія.

Відповідно до копії довідки Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» від 05.18.2022 року № 04/6/1137 ОСОБА_2 працює у зазначеному підприємстві та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 19 748,86 грн.

ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка за адресою: Київська область, Бориспільській район, Гнідинська сільська рада СТ «Відродження», кадастровий номер: :04:007:0051, на підставі договору дарування від 06.07.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровуваний), та земельна ділянка за адресою: Київська область, Бориспільській район, Гнідинська сільська рада СТ «Відродження» площею 0,107 га на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.11.2004 року (кадастровий номер: :04:007:0050).

З копії довідки Садівничого товариства «Відродження» від 05.09.2022 року на земельній ділянці № НОМЕР_2 , кадастровий номер: :04:007:0050, розташований будинок, збудований у 1995 році, за адресою: АДРЕСА_2 .

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Отже, обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

З матеріалів справи встановлено, що позивач є батьком відповідача.

Позивач є інвалідом третьої групи, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986-1987 роках, та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої станом на липень 2021 року становив 8 386,60 грн. в місяць; розмір пенсії за період з 01.02.2021 року по 31.07.2021 року становить 49 572,82 грн. Також встановлено, що позивач має ряд захворювань.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня - 2189 грн., з 1 липня - 2294 грн., з 1 грудня - 2393 грн., зокрема, для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 грн., з 1 липня - 1854 грн., з 1 грудня - 1934 грн.

З наданої позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 станом на липень 2021 року є вищим за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, більш ніж у чотири рази.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин позивач отримував пенсією у розмірі, що забезпечував його прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

З відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що позивач постійно проживає на території Садового товариства «Відродження» у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який знаходиться на належній відповідачу земельній ділянці, кадастровий номер: :04:007:0050, та крім того, користується належною відповідачу земельною ділянкою за адресою: Київська область, Бориспільській район, Гнідинська сільська рада СТ «Відродження», кадастровий номер: :04:007:0051. Крім зазначеного, відповідач наголошує, що намір добровільно допомагати позивачу при першому повідомленні про таку потребу.

З позовної заяви вбачається, що позивач має ще одного сина, ОСОБА_3 , який надає допомогу позивачу, яка виражається у доставці до лікарні, купівлі продуктів харчування, забезпечення питною водою, допомозі у питаннях побутового характеру.

На підтвердження потреби у матеріальній допомозі позивач надав копії квитанцій про сплату ним членських внесків Садівничому товариству «Відродження»: від 29.10.2015 року - в розмірі 760 грн.; від 13.12.2017 року - в розмірі 1 100 грн.; від 14.01.2019 року - в розмірі 760 грн.; 20.01.2019 року - в розмірі 290 грн., а також квитанцію про сплату земельного податку від 24.06.2020 року - в розмірі 136,50 грн.

Разом з тим, відповідачем надано копії квитанцій про сплату ним членських внесків Садівничому товариству «Відродження»: від 30.08.2022 року за період з 01.2020 року по 12.2021 року, вул. Львівська, 184, 185 - в розмірі 2 193,35 грн.; від 30.08.2022 року за період з 01.2022 року по 12.2022 року, вул. Львівська, 184, 185 - в розмірі 1 575 грн.

Також позивачем долучено до позову копії рахунків-повідомлень за житлово-комунальні послуги станом на 01.05.2021 року за адресою: АДРЕСА_3 та послуги розподілу природного газу за січень, лютий, квітень, травень 2021 року в розмірі відповідно 97,86 грн., 4,58 грн., 90,87 грн., 4,59 грн.

Однак, доказів оплати саме позивачем зазначених комунальних послуг не надано, крім того, з рахунку-повідомлення станом на 01.05.2021 року вбачається, що для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за вказаною адресою надається субсидія/пільга. Також відсутні документи на підтвердження того, що позивач є власником або користувачем вищевказаної квартири.

З наданих позивачем копій рахунку на оплату № 031 від 05.07.2022 року та договору доручення на внесення коштів на банківський рахунок від 05.07.2022 року, що підтверджують сплату позивачем 16 495 грн. за вироби медичного призначення різних виробників, вбачається, що зазначені витрати зроблені позивачем одноразово та не носять систематичного характеру, крім того, відсутні докази на підтвердження відповідних лікарських рекомендацій щодо необхідності придбання позивачем саме цих виробів медичного призначення.

Також, позивач, на підтвердження того, що він потребує матеріальної допомоги, надав копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9113 Київської міської клінічної лікарні № 1, згідно з якою позивачу рекомендовано: сналаприл, меопролол, аспірин-кардіо, роксера, тридуктан (1 місяць), та виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3666 Київської міської офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока», згідно з якою ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні № 3 з 05.07.2022 року по 11.07.2022 року та йому рекомендовано: левоксімед, діфталь, корнергель.

Разом з тим, суд критично оцінює вказані докази, оскільки зазначені лікарські засоби мають невисоку вартість, що не дає підстав для висновку, що позивач потребує додаткової матеріальної допомоги на лікування; крім того, не вбачається, що більшість з вищевказаних лікарських засобів необхідно приймати систематично, на постійній основі. Також позивачем не надано доказів на підтвердження розміру понесених ним витрат на лікування, зокрема, на вищевказані лікарські засоби.

У судовому засіданні 18.11.2022 року допитано свідка - ОСОБА_3 , сина ОСОБА_1 , який дав наступні показання: ОСОБА_1 проживає за межами Києва у приватному будинку, який не введено в експлуатацію; стан здоров`я ОСОБА_1 - поганий, він постійно потребує лікування, нещодавно переніс інфаркт, операцію на оці, часто відвідує лікувальні заклади; свідок майже кожен день навідує свого батька - позивача; крім синів позивач має ще двох дочок, старша з яких спілкується з позивачем, а молодша довгий час не спілкується та не допомагає йому; відповідач за останні 7 років не спілкувався з позивачем та не надає йому допомоги внаслідок конфлікту між сторонами; позивачу не вистачає отримуваної ним пенсії.

Доводи позивача про те, що дружина відповідача займається підприємницькою діяльністю, суд до уваги не приймає, оскільки вони не мають значення для вирішення спору, з огляду на те, що право батьків на утримання повнолітніми дітьми, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків, не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

З огляду на зазначене, враховуючи, що позивачем не надано до суду доказів про щомісячний розмір понесених ним витрат на лікування, а також, що він має скрутне матеріальне становище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту, що він потребує додаткової матеріальної допомоги, та що розмір отримуваної позивачем пенсії є недостатнім для забезпечення необхідного мінімуму проживання та лікування.

Аналогічний по суті висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 400/1621/16-ц.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Статтею 76 цього Кодексу визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на зазначене, беручи до уваги недоведеність позивачем факту необхідності отримувати сторонню матеріальну допомогу, а тому, як наслідок, недоведеність обставин, що можуть слугувати підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання батька, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За положеннями ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України.

У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відзиві на позов відповідач просить прийняти його заяву про стягнення витрат, які відповідач понесе у зв`язку з розглядом даної справи, докази про що будуть надані протягом п`яти днів з дати ухвалення рішення у справі, та зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести, становить 5 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На час ухвалення судом рішення відповідач не надав до суду документального підтвердження розміру здійснених ним витрат у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тому суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З огляду на те, що відповідач у відзиві зазначив, що додаткові докази судових витрат у зв`язку з розглядом справи будуть надані ним протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, питання стягнення з позивача на користь відповідача зазначених судових витрат може бути розглянуто після надання відповідачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів про розмір таких витрат, які він сплатив у зв`язку з розглядом справи.

Враховуючи наведене, керуючись 1, 172, 202 Сімейного кодексу України, ст.ст. 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 16.02.2023 року.

Суддя Є.С. Хайнацький