Справа № 372/415/18
Провадження № 2-4/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Редька Н.Н.,

за участю представників ОСОБА_1 , Кравченка А.П.

розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Дідківська Юлія Володимирівна, ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:
Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання заповіту недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_6 .. 14 липня 2017 року Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Київській області було видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 . 18 липня 2017 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу, ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини після смерті їх батька. 18.07.2017 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу, ОСОБА_7 була зареєстрована в спадковому реєстрі спадкова справа № 60949316, після чого позивачам стало відомо від приватного нотаріуса Мельник М.В. про те, що 17 серпня 2016 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_8 було складено та посвідчено заповіт ОСОБА_6 згідно якого він зробив розпорядження всім майном на випадок своєї смерті відповідачу ОСОБА_4 . Після смерті їх батька залишилось спадкове (нерухоме) майно, а саме частина житлового будинку загальною площею - 123,1 м2, який розташований в АДРЕСА_1 . Згідно рішення Обухівського райсуду Київської області від 23.12.2013 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про поділ житлового будинку в натурі та рішення Апеляційного суду Київської області від 10.04.2014 року, позивачу ОСОБА_6 було виділено 48/100 домоволодіння загальною площею 123,1 м2, а відповідачу ОСОБА_9 було виділено 52/100 домоволодіння загальною площею 123,1 м2, що розташований в АДРЕСА_1 . На даний час позивачі проживають разом з родинами в частині вищевказаного домоволодіння. Позивачі вказують на той факт, що покійний спадкодавець перебував на лікуванні в неврологічному (терапевтичному) відділенні Української міської лікарні, також мав нестійкий психологічний стан, і тому вони оспорюють та ставлять під сумнів той факт, що їх батько заповів все своє майно іншій особі всупереч власній волі, в зв`язку з чим просили визнати заповіт від 17 серпня 2016 року, який складений та посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу, Дідківською Ю.В. зареєстрованого в реєстрі за № 997 недійсним та стягнути з відповідачів на користь позивачів понесені судові витрати.

15 лютого 2018 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків в позовній заяві.

26 квітня 2018 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

30 серпня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

30 серпня 2018 року судом постановлено ухвалу про призначення у цивільній справі судову психіатричну експертизу.

21 березня 2019 року судом постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі за клопотанням представника позивачів.

18 липня 2019 року судом постановлено ухвалу про залучення у справі третьої особи ОСОБА_5

23 жовтня 2020 року судом постановлено ухвалу про призначення у цивільній справі судову психіатричну експертизу.

11 березня 2021 року судом постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі за клопотанням експерта щодо надання додаткових матеріалів.

24 травня 2021 року судом постановлено ухвалу про призначення у цивільній справі судову психіатричну експертизу.

27 січня 2022 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24.05.2021 року в частині визначення експертної установи змінено. Визначено експертну установу, якій доручено проведення експертизи-державна установа «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»

01 листопада 2022 року судом постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі після надходження висновку експерта за результатами проведення судової психіатричної експертизи.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у уточненій позовній заяві. Також вони зазначили, що померлий ОСОБА_6 за свого життя зловживав алкогольними напоями, внаслідок чого перебував на лікуванні в медичних закладах в період 2016 року, та хворів на білу гарячку, а оскільки заповіт ним було складено 17 серпня 2016 року в період його хвороби, позивачі оспорюють та ставлять під сумнів той факт, що їх батько міг усвідомлювати свої дії та керувати ними складаючи оскаржуваний заповіт.

Відповідач в задоволенні уточнених позовних вимог просила відмовити в повному обсязі, посилаючись на безпідставність, необґрунтованість, та не доведеність позовних вимог, що підтверджується і висновком судової психіатричної експертизи.

Представник відповідача в задоволенні уточнених позовних вимог просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на висновок судової психіатричної експертизи. Окрім того зазначив, що померлий ОСОБА_6 працював на Трипільській ТЕС де мав позитивну характеристику, окрім того щорічно проходив медичне обстеження. В 2014 році був звільненим з роботи за власним бажанням, оскільки був мобілізованим і направлений на навчання як військовозобов`язаний. Дійсно перебував на лікуванні в 2016 році в медичному закладі, оскільки припинив вживати алкогольні напої, в наслідок чого в нього стався делірій, який зазвичай спричинює алкогольний абстинентний синдром.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила щодо позову в повному обсязі, та пояснила, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_6 з 27.12.2014 року, познайомилась з ним на початку 2009 року. ОСОБА_6 працював на ПАТ «Центренерго», потім в Обухівському ЖЕК, згодом на підприємстві «Едем» в відділі доставки питної води. На початку 2015 року звернувся до Обухівського РВК Міністерства Оборони України з заявою про добровільну мобілізацію, де згодом був направлений до військової частини, але за станом здоров`я, його не було зараховано до списків та було повернено до Обухівського РВК. Окрім того зазначила, що за життя ОСОБА_6 постійно казав їй що вона та її донька ОСОБА_4 є його родиною, оскільки мав напружені стосунки з колишньою дружиною та дітьми. ОСОБА_6 за життя не страждав на психічні захворювання, інколи випивав, але в міру.

Третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Дідківська Ю.В. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, заяв та клопотань не подавала.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши представників сторін, та сторони, допитавши свідків, експерта, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , суду показала, що з померлим ОСОБА_6 знайома давно оскільки була його сусідкою, та проживала поруч. Померлого знає як особу, який постійно вживав алкогольні напої, був неврівноваженим, ніде не працював, любив випити і ставав агресивним, вона досить часто бачила його в неохайному вигляді.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що з померлим знайома давно оскільки познайомилась з ним ще на початку 1988 року, та проживає навпроти будинку де проживав ОСОБА_6 Частіше померлого бачила в стані алкогольного сп`яніння ніж тверезим. Перед смертю померлий дуже змінився, міг по декілька разів повторювати одне й те саме, позичав гроші на хліб, ніде не працював. Загалом померлий багато вживав алкогольних напоїв, тому постійно бачила його в неадекватному стані був досить дивним та непривітним.

Свідок ОСОБА_12 , суду показала, що з померлим вона знайома давно ще з 2005 року, оскільки проживає через три будинки від будинку де проживав ОСОБА_6 . Останні роки ОСОБА_6 часто зловживав алкогольними напоями, в нього тремтіли руки, був грязним та неохайним, також був досить емоційним, та агресивним. Свідок ОСОБА_13 суду показала, що є колегою ОСОБА_5 . Вона була знайома з померлим, оскільки він певний час проживав в м. Українка в квартирі її подруги. Приходив на роботу, мав охайний вигляд, завжди був привітним та тверезим. В 2016-2017 роках він клав плитку в будинку свідка. Неодноразово бачила його на дитячому майданчику разом з дітьми відповідача ОСОБА_14 . Щодо дітей від першого шлюбу то він з ними не спілкувався, оскільки говорив що часто свариться з донькою ОСОБА_15 . Поховання ОСОБА_16 здійснювалося за кошти ОСОБА_5 ..

Свідок ОСОБА_17 суду показав, що з померлим вони товаришували, він був завжди привітним, доглянутим, працював. Щоб зловживав алкогольними напоями він не помічав, навпаки померлий йому часто жалівся на високий тиск, а тому не пив багато. Допомагав у будівництві льоху. На похованні був присутнім, вся процесія оплачувалася дружиною ОСОБА_18 , на похоронах бачив доньку від першого шлюбу ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що познайомилася з ОСОБА_6 в 2008 році, в 2014 році вони зареєстрували шлюбу. Померлий був дуже активним, щотижня сам ходив на базар за продуктами. Працював, відвідував церкву. Часто проводив час з онукою, оскільки дуже любив дітей, але після сварки йому було заборонено спілкуватися. З алкогольних напоїв міг випити пиво, бо мав високий тиск. Помер від серцевої недостатності. На початку 2015 року звернувся до Обухівського РВК Міністерства Оборони України з заявою про добровільну мобілізацію, де згодом був направлений до військової частини, але за станом здоров`я, його не було зараховано до списків та було повернено до Обухівського РВК. Був адекватним, все добре розумів і сам наполягав на складенні заповіту на користь відповідачки, бо він її любив і добре до неї ставився.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що працювала у відділі кадрів Трипільської ТЕС. В 2014 році ОСОБА_6 попросили звільнитися з роботи за власним бажанням з роботи, бо часто приходив на роботу з перегаром. Неодноразово бачила померлого в стані алкогольного сп`яніння та в неохайному вигляді. Під час спілкування з ним було помітно, що він має проблеми з пам`яттю.

Свідок ОСОБА_20 суду показав, що працює лікарем в м. Українка. З померлим ОСОБА_6 він знайомий, оскільки останній проходив лікування. З 04.04.2016 року по 06.04.2016 року перебував у відділенні, але коли в нього стався психоз його було переведено до реанімації. Була алкогольна інтоксикація, підозри на інсульт не було. У хворого були судоми та прикушений язик, а також були наявні ознаки тривалого вживання алкоголю.

Свідок ОСОБА_21 суду показав, що є лікарем психіатром-наркологом в Обухівській ЦРЛ. З померлим ОСОБА_6 не знайомий, ніколи не бачив. На облік останнього поставив на підставі виписки історії хвороби, яка була надана лікарем ОСОБА_20 . Алкогольний делірій у померлого стався в наслідок того, що останній перестав різко вживати алкогольні напої. Дана хвороба є виліковною, але на це потрібно витратити тривалий час.

Експерт ОСОБА_22 в судовому засіданні свій висновок №588 від 14.10.2022 року підтримав та пояснив, що у померлого ОСОБА_6 був алкоголізм. Певний час в нього була біла гарячка, але в момент підписання заповіту він усвідомлював свої дії та міг ними керувати.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідків, експерта дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 215 від 14.07.2017 року виданий Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області.

Згідно лікарського свідоцтва про причину смерті від 14.07.2017 року, причиною смерті ОСОБА_6 стала ішемічна хвороба серця.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10.04.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про поділ житлового будинку, позов задоволено частково, розділено домоволодіння в натурі та виділено ОСОБА_6 48/100 домоволодіння загальною площею 123,1 м2, а ОСОБА_9 виділено 52/100 домоволодіння загальною площею 123,1 м2, що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 є власником 48/100 частини домоволодіння загальною площею 123,1 м2, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 2,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в Київській області, Богуславський район, с. Медвин.

17 серпня 2016 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Дідківською Ю.В., зареєстровано в реєстрі № 997.

За змістом вказаного заповіту, ОСОБА_6 заповів відповідачу ОСОБА_4 , все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося. На заповіті міститься відмітка ОСОБА_6 про те, що заповіт ним прочитано вголос і власноручно підписано. У заповіті вказано, що особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Заповіт за номером в реєстрі 997, складений 17 серпня 2016 року, внесено до Спадкового реєстру 17 серпня 2016 року.

Із наданої приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В., копії спадкової справи № 26/2017 (почато 18.07.2017 року) щодо майна померлого ОСОБА_6 , вбачається, що 18 липня 2017 року із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. звернулись ОСОБА_3 , та ОСОБА_2

18 жовтня 2017 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мельник М.В. звернулась відповідачка ОСОБА_4 ..

24.01.2017 року ОСОБА_4 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно а саме на 48/100 частини домоволодіння загальною площею 123,1 м2, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 2,16 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в Київській області, Богуславський район, с. Медвин, після смерті ОСОБА_6 ..

Позивачі, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, посилаються на те, що батько в момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до положень ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За змістом ст.ст. 1218, 1220, 1221 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України).

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ст. 1257 ЦК України).

За статтею 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як зазначено у п. п. 7,8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України суду слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі, тому вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину робиться перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За життя ОСОБА_6 склав заповіт щодо вказаної вище належного йому майна на ім`я ОСОБА_4 ,

Згідно вимог ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

За змістом ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Як вбачається із оспорнюваного заповіту, приватним нотаріусом при його складанні було дотримано вимоги чинного законодавства.

Ухвалою суду від 24 травня 2021 року призначено у цивільній справі судову психіатричну експертизу.

27 січня 2022 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 24.05.2021 року в частині визначення експертної установи змінено. Визначено експертну установу, якій доручено проведення експертизи-державна установа «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України»

За змістом висновку судово-психіатричної експертизи № 588 від 14 жовтня 2022 року на момент складання заповіту 17 серпня 2016 року ОСОБА_6 страждав на психічні і поведінкові порушення внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (F10.2 згідно МКХ-10). В цей період за своїм психічним станом ОСОБА_6 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. ОСОБА_6 страждав на психічні і поведінкові порушення внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, та в період складання заповіту 17 серпня 2016 року за своїм психічним станом він усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Поряд з цим, ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналізуючи всі наявні докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки будь-яких доказів того, що померлий не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в момент вчинення оспорюваного правочину суду не були надані.

Відповідно до постанов Верховного Суду України №6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, №36-9цс12 від 29 лютого 2012 року, №6-9цс12 від 29 лютого 2012 року підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент його вчинення розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У суду немає підстав вважати, що наданий висновок судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам закону та така експертиза була проведена з порушенням встановлених норм. Надана на ухвалу суду медична документація була об`єктом дослідження під час проведення судової експертизи та їй надана відповідна оцінка.

Стосовно доказів, наданих сторонами - показів свідків, суд приходить до того, що покази свідків як сторони позивача, так і сторони відповідача, щодо психічного стану ОСОБА_6 судом не приймаються до уваги як належні та допустимі докази.

Надаючи оцінку таким показам суд зазначає, що показання свідків не стосується саме часу складання та посвідчення оспорюваного правочину, при цьому вони не були безпосередньо присутні при вчиненні відповідної процесуальної дії, та не можуть підтвердити стан спадкодавця.

Поряд із цим суд також дійшов висновку, що покази свідків, які не є профільними спеціалістами в галузі психіатрії, про незадовільний психічний стан здоров`я заповідача, не можуть бути підставою для обґрунтованого висновку про неусвідомлення заповідачем значення своїх дій та/або неможливості керувати ними під час вчинення спірного правочину.

Отже, жодного належного, достовірного, допустимого доказу того, що спірний заповіт ОСОБА_6 був складений всупереч його волі, бажанню, що він перебував в такому стані, що не розумів значення своїх дій під час складання заповіту або не міг керувати ними, судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 203, 204, 207, 215, 225, 1216-1218, 1220-1223, 1233-1236, 1247, 1248, 1253, 1257, 1258, 1261 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Дідківська Юлія Володимирівна, ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Суддя: Л.В.Потабенко