Провадження № 22-ц/824/3352/2023 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
У Х В А Л А

іменем України

14 березня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Мережко М.В., Ігнатченко Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Довженка Валерія Івановича про відвід судді-доповідачу Савченку С.І. у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником - адвокатом Белінським Віктором Анатолійовичем на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У провадженні Київського апеляційного суду знаходиться справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником - адвокатом Белінським В.А. на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року задоволено частково клопотання ОСОБА_1 , яке подане в його інтересах представником - адвокатом Белінським В.А. про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Зменшено ОСОБА_1 на 50 % розмір судового збору за подання апеляційної скарги до 2396,68 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана в його інтересах представником - адвокатом Белінським В.А. на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для виправлення вказаних недоліків.

13 березня 2023 року канцелярією Київського апеляційного суду зареєстрована та заява представника ОСОБА_1 адвоката Довженка В.І. про відвід судді Савченка С.І., надіслана на офіційну електронну пошту суду та підписана ЕЦП. Заява мотивована тим, що на думку представника відповідача - адвоката Довженка В.І. суддя Савченко С.І. всупереч нормам процесуального права своєю ухвалою від 16 лютого 2023 року не звільнив ОСОБА_1 від сплати повної суми судового збору, допустив істотне порушення норм процесуального права, що унеможливило реалізацію відповідачем наданих йому процесуальних прав, зокрема, щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в повному розмірі, не відкрив апеляційне провадження і не виніс відповідну ухвалу, чим порушив принцип рівності учасників судового процесу, що в подальшому може спричини незаконну відмову відповідачу у доступі до правосуддя та порушити його право на захист. Крім того, суддя Савченко С.І. не вживає заходи щодо розгляду апеляційної скарги (не звільняє від сплати судового збору в повному обсязі), то це призводить до безпідставного затягування строків розгляду справи. Вищезазначені обставини, викликають у відповідача сумніви в неупередженості та об`єктивності судді та є підставою для відводу на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України.

Згідно ч.7 ст.40 ЦПК України питання про відвід вирішується невідкладно.

Відповідно до ч.8 ст.40 ЦПК України відвід розглядається судом без повідомлення учасників у порядку письмового провадження, оскільки надійшов поза межами судового засідання.

Згідно ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обгрунтованість.

Відповідно до ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Водночас відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями суду, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Оскільки, підставами заявленого відповідачем відводу є його незгода з процесуальними рішеннями суду щодо зменшення сплати судового збору на 50 %, а не щодо повного звільнення від сплати збору, як бажає відповідач при оскарженні рішення Дарницького районного суду від 20 вересня 2022 року та власні припущення відповідача щодо законності цієї ухвали, колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість відводу, бо процесуальні рішення суду не можуть бути підставою для відводу.

При цьому посилання у заяві, що підставами відводу є обставини, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді доповідача, а не його процесуальні дії безпідставні, оскільки суперечать змісту поданої відповідачем заяви про відвід, яка зводиться саме до незгоди із процесуальним рішенням судді доповідача щодо часткового звільнення відповідача від сплати судового збору.

Аргументи заяви про відвід з приводу того, що:

- суд допустив істотне порушення норм процесуального права, що унеможливило реалізацію відповідачем наданих йому процесуальних прав, зокрема, щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в повному розмірі;

- не відкрив апеляційне провадження і не виніс відповідну ухвалу, чим порушив принцип рівності учасників судового процесу, що в подальшому може спричини незаконну відмову відповідачу у доступі до правосуддя та порушити його право на захист;

- не вжив заходів щодо розгляду апеляційної скарги (не звільняє від сплати судового збору в повному обсязі), то це призводить до безпідставного затягування строків розгляду справи -

апеляційний суд розцінює як спробу маніпулювання, оскільки усі процесуальні дії судді доповідача вчинені у суворій відповідності із приписами норм процесуального і матеріального права та у встановлені процесуальним законом строки.

Жодне порушення норм процесуального права, яке б унеможливило реалізацію відповідачем наданих йому процесуальних прав, суддею доповідачем не допущено.

Як і не допущено затягування строків розгляду справи, оскільки процесуальний закон чітко вказує на можливість відкриття апеляційного провадження виключно за апеляційною скаргою учасника, до якої додані докази сплати судового збору, або звільнення судом такого учасника від його сплати, що в даній справі відсутнє.

Апеляційний суд звертає увагу, що констатація відповідачем свого скрутного матеріального становища без надання переконливих доказів на підтвердження цих обставин не може вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору.

Це по-перше.

І по-друге, ст.136 ЦПК України та ст.8 Закону України «Про судовий збір» надають суду право зменшити судовий збір чи звільнити учасника від його сплати, проте не є безумовним обов`язком суду, як помилково вважає заявник, і на що нодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх рішеннях.

Окрім того, висновок апеляційного суду щодо зменшення відповідачу сплати судового збору на 50 % повністю узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст.6 Конвенції щодо доступу до правосуддя, виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Європейський суд з прав людини зазначає, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

З урахуванням наданих відповдіачем доказів про свій майновий стан зменшення судом сплати судового збору на 50 % повністю гарантує справедливий баланс, про який йдеться у наведених рішеннях ЄСПЛ.

Визнаючи даний відвід необгрунтованим, апеляційний суд вважає за необхідне додатково звернути увагу на таке.

Відповідно до частин першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є:

а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відтак, наданих представником ОСОБА_1 доказів недостатньо для вирішення питання про повне звільнення його від сплати судового збору на підставі статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Направлена адвокатом Белінським В.А. 28 листопада 2022 року на офіційну електронну пошту Київського апеляційного суду та 02 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку аналогічна за змістом копія відповіді ГУ ДПС у Київській області від 03.11.2022 р. № 27486/6/10-36-12-03, копія відомостей від 02.11.2022 р. з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми/джерела нарахованих доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 р. та посилання скаржника у клопотанні на несприятливий майновий стан не характеризують у повній мірі майновий стан скаржника за попередній календарний рік, оскільки:

- відповідає останній не є пенсіонером за віком, або особою з інвалідністю, відповідно є працездатною особою:

- вдоказів про те. що відповідач працює, останній не надав, як і не надав доказів про перебування його на обліку в службі зайнятості як безробітного, тобто, як особи, яка не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстрована у державній службі зайнятості як така, що шукає роботу (ст.2 Закону України «Про зайнятість населення») і матеріали справи, апеляційна скарга та додані до неї документи цього не містять;

- відсутні відомості про перебування відповідача на обліку у відділі соціального забезпечення за місцем проживання як малозабезпеченої особи, яка потребує державної допомоги.

Отже, скаржник самостійно забезпечує себе матеріально і це його влаштовує.

Окрім того, відповідачем не надано доказів про відсутність у нього транспортних засобів чи нерухомого майна.

Наведені обставини у своїй сукупності переконливо свідчать, що матеріальний стан та фінансова спроможність відповідача дозволяє частково сплатити судовий збір, а тому підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору в повному обсязі немає.

Відповідно до положень ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (§ 49-52) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обгрунтованими.

Аналогічні висновки ЄСПЛ викладені у рішенні від 24 травня 1989 року у «Справі Гаусшильдта» (§ 46) де зазначено, що наявність безсторонності для цілей п.1 ст.6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу.

Колегія суддів, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що суддя Савченко С.І виявляє особисту упередженість щодо розгляду даної справи. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно з`ясувати, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. Водночас обставини, покладені в основу заяви позивача про відвід колегії суддів, не свідчать про існування підстав, визначених у ст.ст.36, 37 ЦПК України, які викликають чи можуть викликати сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Отже, проаналізувавши обставини, наведені представником відповідача у його заяві про відвід судді Савченка С.І. від участі у розгляді даної справи колегія суддів дійшла висновку, що їх не можна вважати об`єктивно обгрунтованими.

Згідно ч.3 ст.40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необгрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

З огляду на те, що заявлений представником ОСОБА_1 адвокатом Довженко В.І. відвід визнається необгрунтованним, колегія суддів відповідно до положень ч.3 ст.40 ЦПК України передає справу для визначення судді, в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, який у подальшому вирішить питання про відвід складу суду.

Керуючись ст.ст.36,40 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Визнати необгрунтованим заявлений ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Довженка Валерія Івановича відвід судді-доповідачу Савченку С.І.

Цивільну справу № 753/17385/21 передати до канцелярії Київського апеляційного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, в порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України, який у подальшому вирішить питання про відвід судді Савченка С.І.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: