Справа № 464/4325/19 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/3158/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретарка: Колич Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача АТ «ПУМБ» Васильчикова І.В., представниці позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Чорної С.З. від 23 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до AT «Перший Український Міжнародний Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни, ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрій Назарійович про визнання незаконним та скасування реєстрації права власності, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23 липня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до AT «Перший Український Міжнародний Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни, ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрій Назарійович про визнання незаконним та скасування реєстрації права власності задоволено.

Визнано незаконними та скасовано рішення державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. про державну реєстрацію прав власності (з відкриттям розділу) індексний номер: 42905503 від 08.09.2018 на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа: 54.2 кв.м., житлова площа:32.4 кв.м за Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк".

Скасовано запис №27826225 від 05.09.2018 про реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа: 54.2 кв.м., житлова площа: 32.4 кв.м за Акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк".

Поновлено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа: 54.2 кв.м., житлова площа: 32.4 кв.м реєстраційний номер 12098052 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Витребувано у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у право спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з АТ "Перший Український Міжнародний Банк" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 664,90 грн.

Стягнуто з державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 664,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 664,90 грн.

Дане рішення оскаржили ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та AT «Перший Український Міжнародний Банк».

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вважає рішення незаконним і необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції на підставі припущень дійшов хибного висновку, що начебто: "AT «ПУМБ» недотримано вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Копія рекомендованого повідомлення про вручення серія та номер: 468 не підтверджує факт надсилання та отримання іпотекодавцем та боржником вищезазначеної вимоги, в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Вказує, що під час розгляду справи та станом на теперішній час спірна квартира належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6 . Вказує, що всупереч ч.1 ст. 388 ЦК України, суд витребував майно в добросовісного набувача за наявності згоди позивача на відчуження. Відтак вважає, що оспорюване майно не може бути витребуване в ОСОБА_6 (добросовісного набувача) на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. Судом не прийнято до уваги, що вимога про витребування майна від добросовісного набувача вимога є похідною від вимоги про скасування запису №27826225 від 05.09.2018р. Отже в разі задоволення основної та, як наслідок, похідної вимоги, буде порушена обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Наголошує, що в Позивача не припинені ні основне зобов`язання, ні зобов`язання за договором іпотеки. Також ні кредитний договір № 6780652 від 15.09.2008, ні договір іпотеки № 6780661 від 03.10.16 р. на час розгляду справи не визнані судом недійсними або припиненими. У зв`язку з цим, апелянт вважає, що скасувавши реєстрацію спірного майна за ПАТ "ПУМБ" з формальних підстав, оскільки останнє "не дотрималось процедур", суд першої інстанції створив підстави для позбавлення ОСОБА_6 права власності та порушив обґрунтовану пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою.

В апеляційній скарзі AT «Перший Український Міжнародний Банк» просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вважають рішення таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що судом першої інстанції задоволені вимоги до неналежного Відповідача, що є наслідком неправильного застосування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах. Вказують, що ні іпотекодержатель, ані державний реєстратор не здійснювали примусового стягнення, банк реалізував своє законне та договірне право на позасудове звернення стягнення для задоволення своїх вимог, що передбачає можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та звернувся до компетентного органу для державної реєстрації права власності, а державний реєстратор здійснив державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказують, також, що суд першої інстанції безпідставно не дослідив Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджують наявність у позивачів іншого нерухомого майна у власності. Оскільки у Позивачів є інше нерухоме майно, суд першої інстанції безпідставно та помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд першої інстанції безпідставно не дослідив та не надав належної оцінки заяві третьої особи ОСОБА_7 , що посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенком Ю.П. за реєстраційним номером № 1387. У відповідності до зазначеної заяви, ОСОБА_7 з підставами та законністю процедури звернення стягнення на предмет іпотеки погодився, претензій з приводу прийняття Банком нерухомого майна у власність не має та визнав за AT «ПУМБ» право розпоряджатись майном. Вказують, що 25.05.2009р. відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 скеровувалися вимоги-повідомлення про повернення всієї суми кредиту та процентів, дані повідомлення були належним чином вручені за адресою: АДРЕСА_2 .. Відповідачу ОСОБА_7 також скеровувалася вимога про повернення всієї суми кредиту та процентів 25.05.2009р., була ним отримана. Доводи Позивачів у своєму позові, що вони не отримували жодних вимог, спростовується рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22.06.2010 року у справі № 2-2030/10. Стверджуючи про те, що інформація про відправлення за № 468 відсутня, оскільки не зареєстрована в системі AT «Укрпошта», суд першої безпідставно надав превагу письмовим пояснення Позивачів, що не підтверджені належними доказами.

В судове засідання окрім представника відповідача АТ «ПУМБ» Васильчикова І.В., представниці позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , решта учасників справи, їх представники не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача АТ «ПУМБ» на підтримання апеляційних скарг, представницю позивачів в заперечення скарг, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заяв про збільшення позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 4,11, 12, 13, 77, 81,141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 387, 388 ЦК України, ст.ст.12, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» п.1 ч.1 ст.2, ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п.61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (пр. №14-711цс19), постанову Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі №520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18), постанову Верховного Суду від 18 лютого 2021 у справі № 753/11458/19, постанову Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18) та задовольняючи позов, виходив з того, що 13 лютого 2008 року між ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_7 укладено Кредитний договір № 6109424. Відповідно до умов договору, банк надав ОСОБА_7 кредит в іноземній валюті у розмірі 50000 дол. США, під 13,50% процентів річних, строком до 13.02.2023 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 13 лютого 2008 року ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено Договір іпотеки № 6120945. Відповідно до п.1.2.1. Договору, предметом іпотеки за цим Договором є наступне майно: 1.2.1.1. Квартира, реєстраційний номер:12098052; загальна площа: 54, 2 кв.м., житлова площа: 32, 4 кв.м. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17554633, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 30.01.2008 року, предмет іпотеки складається з: двох житлових кімнат та кухні. Адреса місцезнаходження Предмету іпотеки: АДРЕСА_2 . Згідно з пп. 4.2 Договору іпотеки № 6120945, звернення стягнення на Предмет Іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором Іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених Договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя. Судом встановлено, що 05 вересня 2018 року державним реєстратор комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христиною Романівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 42905503 від 08.09.2018, зареєстровано за АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 29 травня 2019 року між відповідачами АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_6 укладено Договір купівлі-продажу квартири, зареєстровано в реєстрі за № 2073. Відповідно до п. 1.1. Договору, АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» продає, а ОСОБА_6 купує квартиру АДРЕСА_1 (сім). Звертаючись до суду з заявленим позовом позивачі вказали, що про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «ПУМБ» вони дізналися з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. З інформаційної довідки вбачається, що підставою виникнення права власності за АТ «ПУМБ» на спірне нерухоме майно є: вимога, серія та номер: 2770, виданий 05.09.2016, видавник: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; вимога, серія та номер: 2762, виданий 05.09.2016, видавник: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; вимога, серія та номер: 2764, виданий 05.09.2016, видавник: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; вимога, серія та номер: 2763, виданий 05.09.2016, видавник: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», Договір іпотеки, серія та номер: 6120945, виданий 13.02.2008, видавник: Закрите акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»/ ОСОБА_1 / ОСОБА_2 / ОСОБА_3 ; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер:468, виданий 10.11.2016, видавник: Укрпошта. Як вбачається з копій матеріалів реєстраційної справи №101, наданих управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради на виконання ухвали суду від 09.12.2020 про витребування, для проведення державної реєстрації права власності, АТ «ПУМБ» подано державному реєстратору: копію вимоги від 05.09.2016 № 2762 на ім`я ОСОБА_1 , копію вимоги від 05.09.2016 № 2763 на ім`я ОСОБА_2 , копію вимоги від 05.09.2016 № 2764 на ім`я ОСОБА_3 та копія вимоги від 05.09.2016 № 2770 на ім`я ОСОБА_7 . Позивачі заперечили факт отримання будь-яких вимог від АТ «ПУМБ» щодо виконання зобов`язань. Суд критично оцінив твердження представника відповідача АТ «ПУМБ» про надсилання письмових вимог про усунення порушень, оскільки з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах реєстраційної справи № 101, не вбачається інформації щодо адреси, адресата, змісту відправленого листа та дати його надсилання. Окрім цього, боржник ОСОБА_7 є відмінним від іпотекодавця, отже письмова вимога повинна бути надіслана як на адресу іпотекодавців, так і на адресу боржника. При цьому суд з`ясував, що згідно з відомостями АТ «Укрпошта» (https://ukrposhta.ua/) інформація про відправлення за 468 відсутня, оскільки не зареєстрована в системі. Належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Відповідач АТ «ПУМБ» не надав доказів на підтвердження факту направлення й отримання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки, хоч у силу наведених норм матеріального права іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем та боржником такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію. Суд дійшов до висновку, що АТ «ПУМБ» недотримано вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Копія рекомендованого повідомлення про вручення серія та номер: 468 не підтверджує факт надсилання та отримання іпотекодавцем та боржником вищезазначеної вимоги, в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Отже, державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христиною Романівною не враховано відсутність повного переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на підставі Договору іпотеки, натомість прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №42905503 від 08.09.2018. Разом з цим суд погоджується з твердженням представника відповідача АТ «ПУМБ» про те, що державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христина Романівна не є належним відповідачем у даній справі, так як Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Проте, помилкове зазначення позивачами співвідповідачем у справі державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., не призвело до неправильного вирішення спору по суті. Судом встановлено, що згідно умов кредитного договору, ЗАТ «ПУМБ» надав ОСОБА_7 споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 50 000 доларів США, позивачі зареєстровані у спірній квартирі, котра є їх єдиним житлом. Суд погодився з доводами позивачів, що в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідач АТ «ПУМБ» не мав права примусово звертати стягнення на предмет іпотеки, оскільки спірна квартира підпадає під дію мораторію на примусове звернення стягнення. На переконання суду, у державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру позивачів, що нею зроблено не було. Тому позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни про державну реєстрацію прав власності (з відкриттям розділу) індексний номер: 42905503 від 08.09.2018 року підлягають задоволенню. Доводи відповідача АТ «ПУМБ» про те, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, АТ «ПУМБ» набуло право власності на предмет іпотеки у добровільному порядку, за згодою позивачів, наданої шляхом підписання іпотечного договору не заслуговують на увагу суду, є безпідставними та такими, що не відповідають усталеній практиці Верховного Суду в подібних правовідносинах. Щодо вимоги про витребування у відповідача ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 . Як встановлено під час розгляду справи, що на теперішній час спірна квартира, відповідно до договору купівлі-продажу, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6 . З огляду на те, що спірна квартира вибула поза волею її власників позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі рішення державного реєстратора, яке прийняте з порушенням Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вони мають право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України. Доказів згоди позивачів на відчуження спірної квартири на користь відповідача ОСОБА_6 матеріали справи не містять. Таким чином, суд дійшов до висновку, що в даному випадку має місце порушення відповідачами прав позивачів, які підлягають захисту шляхом витребування від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у право спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, аналізуючи та оцінюючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють правовідносини, що склалися між сторонами, суд дійшов до висновку, що позов є підставним та підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції, що враховується при застосуванні норм права в аналогічних правовідносинах та підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися в Сихівський районний суд м. Львова з позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни, ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_7 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрій Назарійович та з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просили:

-визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. про державну реєстрацію прав власності (з відкриттям розділу) індексний номер: 42905503 від 08.09.2018 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа: 54.2 кв.м.. житлова площа: 32.4 кв.м. за Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»;

-скасувати запис №27826225 від 05.09.2018 про реєстрацію прав власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа: 54.2 кв.м.. житлова площа: 32.4 кв.м. за АТ «ПУМБ»;

-поновити запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа: 54.2 кв.м.. житлова площа: 32.4 кв.м. реєстраційний номер 12098052 за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

-витребувати у ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у право спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 12098052: загальна площа: 54.2 кв.м. житлова площа: 32.4 кв.м.). 13.02.2008 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» та позивачами укладено договір іпотеки, згідно якого предметом іпотеки виступала квартира за адресою: АДРЕСА_2 . Іпотечний договір укладався на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 13.02.2008 №6109424 укладеного між ОСОБА_7 та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк». В січні 2019 року позивачам стало відомо, що державний реєстратор КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. на підставі заяви ПАТ «ПУМБ» прийняла рішення (з відкриттям розділу) індексний номер: 42905503 від 08.09.2018 про державну реєстрацію прав власності на предмет іпотеки за ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк". Згодом з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачам стало відомо, що 29 травня 2019 року між відповідачами, а саме ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_6 укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого останній набув права власності на спірну квартиру. Вважають рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру за ПАТ «ПУМБ», подальше відчуження квартири на користь ОСОБА_6 протиправним та незаконним. Вважають, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «ПУМБ» відбулася із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки він не набув права стягнення у силу дії мораторію згідно ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідачем АТ «ПУМБ» не дотримано вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», яка встановлює обов`язок надіслати іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також позивачі вважають, що державним реєстратором КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. не враховано відсутність повного переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що має наслідком скасування рішення та запису про реєстрацію права власності за АТ «ПУМБ». Позивачі вважають, що оскільки відчуження спірної квартири відповідачу ОСОБА_6 відбулося поза їх волею та беручи до уваги, що АТ «ПУМБ» набув право власності на предмет іпотеки з порушенням вимог чинного законодавства, квартира за адресою: АДРЕСА_2 підлягає витребуванню на користь позивачів.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності . Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Згідно змісту ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно змісту ст. 18 ЗУ «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України «Про заставу» у випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об`єкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об`єктів - за місцем реєстрації цих об`єктів.

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, 13 лютого 2008 року між ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_7 укладено Кредитний договір № 6109424. Відповідно до умов договору, банк надав ОСОБА_7 кредит в іноземній валюті у розмірі 50000 дол. США, під 13,50% процентів річних, строком до 13.02.2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 13 лютого 2008 року ЗАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено Договір іпотеки № 6120945.

Відповідно до п.1.2.1. Договору, предметом іпотеки за цим Договором є наступне майно: 1.2.1.1. Квартира, реєстраційний номер:12098052; загальна площа: 54, 2 кв.м., житлова площа: 32, 4 кв.м. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 17554633, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 30.01.2008 року, предмет іпотеки складається з: двох житлових кімнат та кухні. Адреса місцезнаходження Предмету іпотеки: АДРЕСА_2 .

Згідно з пп. 4.2 Договору іпотеки № 6120945, звернення стягнення на Предмет Іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором Іпотекодержателя: (1) за рішенням суду; (2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; (3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених Договором застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Судом встановлено, що 05 вересня 2018 року державним реєстратор комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христиною Романівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 42905503 від 08.09.2018, зареєстровано за АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

29 травня 2019 року між відповідачами АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та ОСОБА_6 укладено Договір купівлі-продажу квартири, зареєстровано в реєстрі за № 2073. Відповідно до п. 1.1. Договору, АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» продає, а ОСОБА_6 купує квартиру АДРЕСА_1 (сім).

Судом першої інстанції встановлено, щозвертаючись до суду з заявленим позовом позивачі вказують, що про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «ПУМБ» вони дізналися з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

З інформаційної довідки вбачається, що підставою виникнення права власності за АТ «ПУМБ» на спірне нерухоме майно є: вимога, серія та номер: 2770, виданий 05.09.2016, видавник: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; вимога, серія та номер: 2762, виданий 05.09.2016, видавник: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; вимога, серія та номер: 2764, виданий 05.09.2016, видавник: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»; вимога, серія та номер: 2763, виданий 05.09.2016, видавник: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», Договір іпотеки, серія та номер: 6120945, виданий 13.02.2008, видавник: Закрите акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк»/ ОСОБА_1 / ОСОБА_2 / ОСОБА_3 ; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер:468, виданий 10.11.2016, видавник: Укрпошта.

Як вбачається з копій матеріалів реєстраційної справи №101, наданих управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, для проведення державної реєстрації права власності, АТ «ПУМБ» подано державному реєстратору: копію вимоги від 05.09.2016 № 2762 на ім`я ОСОБА_1 , копію вимоги від 05.09.2016 № 2763 на ім`я ОСОБА_2 , копію вимоги від 05.09.2016 № 2764 на ім`я ОСОБА_3 та копія вимоги від 05.09.2016 № 2770 на ім`я ОСОБА_7 .

Позивачі ж заперечують факт отримання будь-яких вимог від АТ «ПУМБ» щодо виконання зобов`язань.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах реєстраційної справи № 101, не вбачається інформації щодо адреси, адресата, змісту відправленого листа та дати його надсилання відтак твердження представника відповідача АТ «ПУМБ» про надсилання письмових вимог про усунення порушень не слід вважати обґрунтованими. крім цього на такому повідомленні відсутня відмітка про вручення будь-якій особі згаданого поштового відправлення без ідентифікації кому таке скеровувалося.

Відтак, матеріали справи не містять не лише даних про вручення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 вимог від 05.09.2016 року про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором, які датовані 5.09.2016 року, а й даних про надсилання таких вимог.

Вимоги частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Аналогічні вимоги містить і укладений між сторонами Договір, а саме згідно п. 4.4 Договору іпотеки №6120945 від 13.02.2008 року, у разі порушення умов Кредитного договору та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов?язки, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов?язань, вимога про виконання порушеного зобов?язання у не більш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього Договору та/або чинного законодавства України. Положення цього пункту не перешкоджає Іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 Закону України "Про іпотеку", без попереднього повідомлення Іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату Предмста іпотски та/або звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у порядку, встановленому законодавством України.

Також за п. 4.5 Договору іпотеки, після прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, Іпотекодавець зобов?язаний на письмову вимогу Іпотекодержателя добровільно звільнити Предмет іпотеки та максимально сприяти Його звільненню іншими особами протягом 14 (Чотирнадцяти) календарних днів з дня отримання такої вимоги, незалежно від факту наявності чи не наявності (надання чи ненадання) іншого житла для проживання, можливості чи неможливості придбати або найняти інше житло. Якщо Іпотекодавець та інші особи не звільняють предмет іпотеки у зазначений вище строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Крім цього за п. 4.7.1 Договору іпотеки, у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця. В з0азначеногму повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов`язанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Тому, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач АТ «ПУМБ» не надав доказів на підтвердження факту направлення й отримання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки, хоч у силу наведених норм матеріального права іпотекодержатель зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем та боржником такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію.

Враховуючи вказане, суд прийшов до правильного висновку, що АТ «ПУМБ» недотримано вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та копія рекомендованого повідомлення про вручення серія та номер: 468 не підтверджує факт надсилання та отримання іпотекодавцем та боржником вищезазначеної вимоги, в порядку ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Крім цього, Банком не дотримано і вимог договору, про які йшлося.

Також, слід вказати і про те, що, як вказано вище, за п. 4.7.1 Договору у повідомленнях вимогах про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення такого у власність іпотеко держателя повинна була б бути зазначена ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя. Однак у наданих вимогах така інформація відсутня. Натомість вказано, що така встановлюється на підставі оцінки, яка здійснюється коштом іпотекодавця, тобто без зазначення конкретної суми, за яку проводиться звернення стягнення та відповідно погашається частина боргу. Вказане, теж, слід вважати порушенням вимог укладеного між сторонами договору, що не врахував державний реєстратор.

Відтак, державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христиною Романівною не враховано відсутність повного переліку документів, необхідних для проведення державної реєстрації права власності на підставі Договору іпотеки, натомість прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №42905503 від 08.09.2018.

Окрім цього судом правильно встановлено, що державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христина Романівна не є належним відповідачем у даній справі, проте помилкове зазначення позивачами співвідповідачем у справі державного реєстратора КП «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р., не призвело до неправильного вирішення спору по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що «Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Відповідно до п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.

У свою чергу мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений цим Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

При цьому положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов кредитного договору, ЗАТ «ПУМБ» надав ОСОБА_7 споживчий кредит в іноземній валюті у розмірі 50 000 доларів США, позивачі зареєстровані у спірній квартирі, котра є їх постійним житлом та у них трьох відсутня інша житлова нерухомість.

Відповідно в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідач АТ «ПУМБ» не мав права примусово звертати стягнення на предмет іпотеки, оскільки спірна квартира підпадає під дію мораторію на примусове звернення стягнення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру позивачів, що нею зроблено не було. Тому позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Христини Романівни про державну реєстрацію прав власності (з відкриттям розділу) індексний номер: 42905503 від 08.09.2018 року підлягають задоволенню.

Вказане відповідає, також, правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474 апп 19); від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45 цс 20).

Судом правильно встановлено, що доводи відповідача АТ «ПУМБ» про те, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, АТ «ПУМБ» набуло право власності на предмет іпотеки у добровільному порядку, за згодою позивачів, наданої шляхом підписання іпотечного договору не заслуговують на увагу суду, є безпідставними та такими, що не відповідають усталеній практиці Верховного Суду в подібних правовідносинах.

Що стосується доводів апеляційної скарги банку про те, що судом не досліджено Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на майно, що підтверджують наявність у позивачів іншого нерухомого майна у власності, то слід вказати про те, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №218497684 від 30.07.2020 року дійсно ОСОБА_3 на праві приватної власності дійсно належить квартира АДРЕСА_3 , згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №218475338 від 30.07.2020 року ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_4 (Т2 а.с.155-158).

Однак, в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_2 має у власності інше житло, відтак посилання апелянта на те, що до спірних відносин не застосовується ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є помилковим враховуючи також, що квартира, яка є предметом іпотеки належала позивачам на праві спільної сумісної власності.

Не спростовують вказаних висновків суду і доводи банку про те, що іпотекодавці у п. 1.6 п.п. 13 Договору іпотеки заявили, що предмет іпотеки не є для них та членів їх сім`ї єдиним можливим місцем проживання та/або сукупний дохід членів сім`ї достатній для придбання або найму іншого житла у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки будь-яких даних про те, що вказані обставини були у будь-який спосіб перевірені Банком матеріали справи не містять, а також вказані запевнення не стверджують про неможливість застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у такому запевненні не йдеться про наявність у позивачів на праві власності іншого житла.

Крім цього, про визнання Банком необхідності застосування у даному випадку Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» свідчить і той факт, що рішення суду у справі №2-2030/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки не було виконано,зокрема, з підстав застосування згаданого закону (Постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві від 14.06.2016 року державного виконавця Трухима І.Є. Сихівського ВДВС (Т.2 а.с. 163).

Щодо доводів банку про те, що судом не досліджено матеріали справи №2-2030/10 з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 скеровувалися вимоги-повідомлення про повернення всієї суми кредиту та процентів та такі були належним чином вручені та АТ «ПУМБ» в 2009 році набув право звернути стягнення на предмет іпотеки, слід вказати наступне.

З матеріалів справи №2-2030/10 вбачається, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 22.06.2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково тастягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в межах вартості предмета іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки від 13.02.2008р., посвідченого нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,2 кв.м. і належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 , виданого Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради 09.09.2005р., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8377854, виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 10.09.2005р., шляхом продажу предмету іпотеки банком на прилюдних торгах, та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 58 672,32 (п`ятдесят вісім тисяч шістсот сімдесят два) долари 32 центи США, що в еквіваленті до національної валюти становить 464 098 (чотириста шістдесят чотири тисячі дев`яносто вісім) грн. 5 коп. та 47 228 (сорок сім тисяч двісті двадцять вісім) гривень 24 коп.

Окрім цього, з матеріалів справи №2-2030/10 вбачається, що 25.06.2009 року банком було скеровано вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , однак такі вимоги є іншими ніж у даній справі, у таких вказана сума заборгованості станом на 2009 рік, однак у даній справі заборгованість у вимогах вказана станом на 2016 рік. Також, у таких не йшлося про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності за Банком та такі не надавалися державному реєстратору та і не могли бути надані, оскільки стосуються інших правовідносин між сторонами та відповідно не були та не могли бути підставо для здійснення державної реєстрації права власності на квартиру за Банком.

Щодо вимоги про витребування у відповідача ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 , то судом правильно встановлено під час розгляду справи, що на теперішній час спірна квартира, відповідно до договору купівлі-продажу, належить на праві власності відповідачу ОСОБА_6 .

Так, відповідно до ст. 387 ЦК України, Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

«Питання розмежування віндикаційного та негаторного позовів висвітлювалось і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Зокрема, в пункті 39 зазначено, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; в пункті 89 зазначено, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. З огляду на усталену практику Великої Палати Верховного Суду, з метою більш чіткого і ясного викладення своєї правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає доцільним частково відступити від зазначених висновків шляхом такого уточнення: визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння.»

Вказане є частиною правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Положення зазначеної статті застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що з огляду на те, що спірна квартира вибула поза волею її власників позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі рішення державного реєстратора, яке прийняте з порушенням Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вони мають право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі статті 388 ЦК України.

Доказів згоди позивачів на відчуження спірної квартири на користь відповідача ОСОБА_6 матеріали справи не містять. Такою очевидно не слід вважати застереження у іпотечному договорі, оскільки таке не свідчить про однозначність його застосування, а про можливість, яка може бути реалізована за певних умов, про що йшлося вище.

Таким чином, суд прийшов до правильного висновку, що в даному випадку має місце порушення відповідачами прав позивачів, які підлягають захисту шляхом витребування від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у право спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують , а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вказане доводи апеляційних скарг слід визнати безпідставними та самі скарги слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23 березня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.В. Савуляк

М.М. Шандра