Провадження № 4-с/638/50/23
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

судді Аркатової К.В.,

секретаря Мяснянкіної Г.П.,

представників заявника Нестеренко С.О., Бородіна Т.В.,

представника боржника ОСОБА_1 ,

приватного виконавця Іванюти І.М.,

представника Департаменту ДВС МЮ України Колотілової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» на постанову виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 03.03.2023 року в порядку ст. 447 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» звернулось до суду зі скаргою на постанову виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 03.03.2023 року в рамках виконавчого провадження №69523997, в якій просило визнати протиправною та скасувати дану постанову. Визнати протиправними дії виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. стосовно прийняття постанови від 03.03.2023 року, ВП №69523997 про скасування постанови приватного виконавця Іванюти І.М. від 18.07.2022 року про відкриття виконавчого провадження №69523997. Також представник заявника ОСОБА_2 звертаючись до суду просив відобразити щодо набрання законної сили ухвали негайно після її проголошення.

Доводи скарги мотивові тим, що 06 лютого 2023 року представник боржника у ВП №69523997 Коваленко О.В. більше ніж через півроку, тобто з пропуском строку встановленого ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванюти І.М. з проханням скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження №69523997 від 18.07.2022 року, та інші постанови по зазначеному провадженню.

На виконання запиту Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо надання інформації та копій документів від 15.02.2023 року № 17959/18031-33-23/20.5.1, приватним виконавцем надані запитувані документи та відповідні пояснення листом від 21.02.2023 року.

Незважаючи на подані виконавцем пояснення, докази законності його дій щодо відкриття виконавчого провадження, в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. за наслідками перевірки зроблено не обґрунтований на думку скаржника висновок, що подані стягувачом докази не є документами, які підтверджують наявність у боржника станом саме на 14.07.2022 року відкритих в АТ «Універсал банк» рахунків, а також коштів на них, і як наслідок відсутність законних підстав у приватного виконавця для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За наслідками розгляду скарги боржника в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову у ВП №69523997 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, що на переконання стягувача порушила його права передбачені ст. 24 Законом України «Про виконавче провадження», а саме право на пред`явлення виконавчого листа до виконання за місцезнаходження майна боржника та право на справедливий суд.

16.03.2023 року від представника ОСОБА_3 (боржника) адвоката Довбиш С.В. надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки виконавче провадження ВП №69523997 відкрите приватним виконавцем Іванютою І.М. з порушенням принципу територіальності (на момент відкриття провадження боржник був зареєстрований в м. Харкові), а також враховуючи допущені інші порушення вимог чинного законодавства приватним виконавцем, під час його здійснення керуючись п.10 прим 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», п.3 розділу V Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.10.2018 року №328/5, 06.02.2023 року представником ОСОБА_3 подана скарга до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови приватного виконавця Іванюти І.М. про відкриття виконавчого провадження ВП №69523997 від 18.07.2022 року та скасування інших постанов приватного виконавця, які винесені в рамках виконавчого провадження ВП №69523997, що є похідними від відкриття виконавчого провадження.

За результатами розгляду скарги боржника на підставі відомостей системи та пояснень приватного виконавця проведена перевірка дотримання приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. вимог законодавства щодо примусового виконання рішень при відкритті провадження ВП №69523997, та 03.03.2023 року постановою виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. скасовано вищевказану постанову приватного виконавця Іванюти І.М. про відкриття виконавчого провадження.

В своїй заяві представник боржника зазначила, що оскільки скарга стягувача на постанову в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 03.03.2023 року про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження підлягає розгляду в порядку адміністративної юрисдикції, та не може бути розглянута Дзержинським районним судом міста Харкова, просила на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі,

Представники стягувача - адвокати Нестеренко С.О. та Бородін Т.В., доводи викладені в скарзі підтримали, просили скасувати постанову в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заперечуючи щодо задоволення заяви представника боржника про закриття провадження у справі, вказуючи на її безпідставність.

Представник боржника - адвокат Тищенко А.В. вважав скаргу необґрунтованою, просив відмовити в її задоволенні. Наполягав на закритті провадження, оскільки вищезгадана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Колотілова Н.В. просила відмовити в задоволенні скарги, вказуючи на її безпідставність та необґрунтованість.

Приватний виконавець Іванюта І.М., зазначив, що діяв під час відкриття та здійснення виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та надав суду для дослідження оригінали матеріалів виконавчого провадження ВП №69523997.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скарги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступного.

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» звернулось до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_3 про стягнення частини заборгованості за договором позики від 30.08.2017 року в сумі 6206316,26 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 серпня 2021 року у справі № 638/16545/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 25 січня 2022 року, та постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 12 жовтня 2022 року, позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» 10 000 000 грн. частина основного боргу за договором позики від 30 серпня 2017 року та суму сплаченого судового збору 149 990 грн.

02 липня 2022 року Дзержинський районний суд на виконання рішення від 03.08.2021 у справі №638/16545/20 видав відповідний виконавчий лист.

12 липня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» звернулась до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І. М. із заявою про примусове виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 серпня 2021 року у справі №638/16545/20.

У заяві про примусове виконання рішення від 12 липня 2022 року, представник стягувача в обґрунтування наявності майна на території виконавчого округу м. Києва зазначив, про наявність у боржника відкритих рахунків в АТ «Універсал банк» (04114 м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19), номери рахунків НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та наявність на них коштів у сумі 2 937 270,22 грн. та 2 687 139,49 грн.. Представником стягувача у заяві також зазначено, що на виконання ухвал Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 вересня 2021 року у справі №638/11819/21 та від 16 грудня 2021 року у справі 638/19655/21 року про забезпечення позовів, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренком А.І. постановами від 01 жовтня 2021 року №67003348 та від 20 грудня 2021 року №67944241 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_3 в сумі 2 937 270,22 грн. та 2 687 139,49грн. відповідно. До цієї заяви про примусове виконання рішення від 12 липня 2022 року представник стягувача надано приватному виконавцю наступні документи: фотокопію листа АТ «Універсал банк» вих. №20668 А-БТ від 05.10.2021, що підтверджувало наявність відкритих рахунків боржника;фотокопію частини виписки по рахунку боржника НОМЕР_1 , що підтверджувало наявність коштів на рахунку боржника;електронний документ ухвалу Господарського суду Харківської області від 18.10.2022 у справі №922/1690/21.

18 липня 2022 року приватним виконавцем Іванютою І.М. винесена постанова №638/16545/20 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа.

Того ж дня приватним виконавцем винесено постанови: про стягнення з боржника основної винагороди на суму 1 014 999 грн. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 396,50 грн.

про арешт коштів боржника в межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження на суму 11 165 385,50 грн.

29 липня 2022 року відомості про виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа внесені до автоматизованої системи виконавчого провадження. Зазначене виконавче провадження зареєстровано в цій системі за номером 69523997.

06 лютого 2023 року представник боржника у ВП №69523997 адвокат Мягкий О.В. звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зі зверненням (заявою) сторони виконавчого провадження, в порядку передбаченого пунктом 10 прим. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначив про порушення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. принципу територіальності при відкритті виконавчого провадження та просив скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №69523997 від 18.07.2022 року, скасувати інші постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП №69523997, які є похідними від відкриття виконавчого провадження.

15 лютого 2023 року директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва запит №17959/18031-33-23/20.5.1. щодо надання інформації та копій документів з додатками на 69 аркушах..

03 березня 2023 року виконуючий обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С., у зв`язку зі скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Мягкова О.В., на підставі відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження провів перевірку дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків при здійсненні виконавчого провадження ВП №69523997. На підставі даної перевірки, 03 березня 2023 року в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. в рамках виконавчого провадження ВП №69523997, винесена постанова про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М. від 18.07.2022 року про відкриття виконавчого провадження №69523997, яка в той же день в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зареєстрована у системі виконавчих проваджень.

Згідно до вимог ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, що закріплено у ст.5 ЦПК України.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

За ст.129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст.1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

У пілотному рішенні у справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року Європейський суд, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система права держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що пункт 1 статті 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їхньої справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухваленого будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

У справі "Soering vsUK" [5] Європейський суд визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Судовий захист прав особи, як і діяльність суду, не може вважатися ефективним, якщо рішення суду не буде виконано або виконано неналежним чином і без подальшого контролю суду за їх виконанням.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ст.1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яка кореспондується з нормами ст.5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст.3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з ч.2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя (ч.1 ст.25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України (п.4 ч.2 ст.23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесені до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, зі змісту наведених норм закону, зокрема ч.ч.1 та 2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", вбачається, що виконавець (державний/приватний) має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване:

- для державного виконавця у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби; - для приватного виконавця - у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом норм чинного законодавства, що регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення.

Вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення визначені у ч.ч.2-4 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження", а також у пункті 3 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженій наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі по тексту - Інструкція).

Зокрема в абзаці 30 п.3 розділу ІІІ «Інструкції» - визначені вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення, що подається до приватного виконавця за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Відповідно до абзацу 30 п.3 розділу ІІІ «Інструкції» - у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документу, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

З огляду на викладене, стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення має довести саме обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанови Верховного суду у справі 905/64/15 від 21.05.2021 року, відповідно до ч.ч.1,2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не в ракурсі фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками: по доданим стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказам місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі і грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження.

За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та / або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

На виконання вимог ст.24,26 ЗУ «Про виконавче провадження», абз.30 пункту 3 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженій наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, стягувачом надано достатні докази, які у своїй сукупності є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Так, надана стягувачом до заяви про примусове виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 серпня 2021 року у справі №638/16545/20 копія листа з АТ «Універсал банк», яка підтверджує наявність у ОСОБА_3 банківських рахунків на території виконавчого округу міста Києва, у сукупності з наданою інформацією про зарахування коштів на данні рахунки (ухвала Господарського суду Харківської області у справі 922/1690/21 від 18.01.2022 року) та враховуючи наявність арештів на зазначених рахунках у період з моменту зарахування коштів по день звернення до приватного виконавця стягувача з заявою про примусове виконання рішення є достатніми та беззаперечними доказами, що підтверджують право (підстави) звернення стягувача до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва та повноваження приватного виконавця Іванюти І.М., щодо примусового виконання виконавчого листа.

Крім того, суд зазначає, що в подальшому приватним виконавцем Іванютою І.М. саме кошти зазначені в ухвалі Господарського суду Харківської області у справі 922/1690/21 від 18.01.2022 року та з рахунків зазначених в довідці АТ «Універсал банк», наданій разом з заявою про примусове виконання виконавчого листа, та після зняття арешту приватним виконавцем Іванютою І.М. саме з рахунків зазначених в довідці, направлено на виконання судового рішення в межах виконавчого провадження ВП 69523997, що є додатковим підтвердженням дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», щодо територіальності з боку приватного виконавця.

Висновки виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що були підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 69523997 є помилковими, не відповідають фактичним обставинам та доказам наданими сторонами виконавчого провадження.

Щодо поданою представником боржника заяви про закриття провадження у справі, то суд залишає її без задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до Правової позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно з Постановою від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15, щодо юрисдикції спорів за скаргами на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби, здійснених в порядку контролю за рішеннями, діями, або бездіяльністю державного виконавця, скарги на рішення, дії та/або бездіяльність посадової особу ВДВС, здійснені в порядку контролю за рішеннями, діями, або бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду, підлягає розгляду за юрисдикцією того суду, що ухвалив відповідне судове рішення.

Також заявлені вимоги представника заявника Бородіна Т.В. щодо набрання винесеної ухвали законної сили негайно після її проголошення, суд залишає без задоволення, оскільки ця вимога протирічить ст.430 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.2, 3, 5, 10, 259-261,430, 433 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» на постанову виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 03.03.2023 року в порядку ст. 447 ЦПК України задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову в.о. директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича від 03.03.2023 року, ВП №69523997 про скасування постанови приватного виконавця Іванюти І.М. від 18.07.2022 року про відкриття виконавчого провадження №69523997.

Визнати протиправними дії виконуючого обов`язки директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима Івана Сергійовича стосовно прийняття постанови від 03.03.2023, ВП №69523997 про скасування постанови приватного виконавця Іванюти І.М. від 18.07.2022 про відкриття виконавчого провадження №69523997.

В частині вимог щодо набрання законної сили ухвали негайно після її проголошення залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя