Номер провадження 2/754/720/23
Справа №754/5803/22
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Галась І.А.

при секретарі - Париста А.

за участі: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України», 3-тя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за відрядження, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за відрядження, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 19.01.2022 року ОСОБА_1 , звільнено з посади заступника директора департаменту капітального будівництва Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відповідно до наказу АТ «ДПЗКУ» від 19.01.2022 №33/К на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. При звільненні АТ «ДПЗКУ» не проведено остаточного розрахунку шляхом виплати усіх належних сум. АТ «ДПЗКУ» продовжує надалі безпідставно та свавільно ухилятися від виплати належних коштів, чим грубо порушує право позивача на працю та її належну оплату, з огляду на наступне. Відповідно до наказу АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 року № 349 «Про відрядження ОСОБА_1 » позивач перебував у службовому відрядженні з 18.10.2021 року по 29.10.2021 року. Згідно Завдання на службове відрядження, яке є додатком до наказу АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 року № 349, позивача відряджено до наступних філій АТ «ДПЗКУ»: «Партизанський елеватор», «Кальчицький елеватор», «Роївський елеватор», «Легендарненський елеватор», «Солідарненський елеватор», «Сахновщинський елеватор», «Ізюмський КХП». Маршрут: м. Київ - Херсонська обл., Генічеський р-н, смт. Рикове Донецька обл., Нікольський р-н, с. Кальчик - м. Курахове - Добромільский р-н, с. Новодонецьке Луганська обл., Білокуракинський р-н, с. Солідарне - Харківська обл., смт. Сахновщина - Ізюмський р-н, с. Капитолівка - м. Київ. Також, у Завданні на службове відрядження зобов`язано позивача за підсумками відрядження в термін до 01.11.2021 року підготувати звіт за результатами виконання завдання. За час перебування у вказаному відрядженні позивач поніс витрати у загальному розмірі 9 379,9 грн., зокрема: на проїзні квитки у загальній сумі 1195 грн., у тому числі: 18.10.2021, маршрут Київ - Миколаїв, вартість 450 грн.; 20.10.2021, маршрут Миколаїв - Генічеськ, вартість 295 грн.; маршрут Миколаїв - Київ, вартість 450 грн.; на проживання у готелях у загальній сумі 5 940 грн., у тому числі: у місті Миколаїв у ТОВ «Готель «Інгул» - 1350 грн. (дві доби з 19.10.2021 по 21.10.2021, по 645 грн. за добу, туристичний збір 60 грн.); у місті Харків у ФОП ОСОБА_5 - 4590 грн. (три доби з 24.10.2021 по 26.10.2021, 1530 грн. за добу); витрати у сумі 2244,90 грн. на придбання пального для заправки власного автомобіля, які позивач поніс у зв`язку із відсутністю у нього COVID-сертифікату та неможливістю через це користуватись громадським транспортом. По прибуттю з відрядження позивач захворів, а тому перебував на лікарняному з 01.11.2021 року (перший робочий день з 29.10.2021) по 19.01.2022 року, відтак звіт про відрядження до АТ «ДПЗКУ» позивач подав після завершення періоду тимчасової непрацездатності. У звіті про відрядження позивач детально описав результати відрядження на філії АТ «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор» (Луганська область), «Сахновщинський елеватор» (Харківська область) та «Ізюмський КХП» (Харківська область). Також у звіті позивач належним чином обґрунтував неможливість мого перебування у філіях АТ «ДПЗКУ» «Партизанський елеватор» (Херсонська область), «Кальчицький елеватор» (Донецька область), «Роївський елеватор» (Донецька область), «Легендарненський елеватор» (Донецька область), адже на той час Херсонська та Донецька області перебували у червоній карантинній зоні, а тому позивач не міг до них потрапити у зв`язку із отриманою від транспортних компаній відмовою надати мені відповідні транспортні послуги з огляду на відсутність у нього COVID-сертифікату. Про відсутність у позивач COVID-сертифікату він попереджав АТ «ДПЗКУ», однак це не стало перешкодою для направлення його у відрядження у Херсонську та Донецьку області. Припускаючи можливу зміну епідеміологічної ситуації та виконуючи обов`язкові вказівки Завдання на службове відрядження, позивач все ж прибув до міста Миколаєва з якого здійснив спробу дістатись до м. Генічеськ Херсонської області, у зв`язку з цим і поніс зазначені витрати на придбання квитків на автобус та на проживання у місті Миколаїв. Щоб дістатись інших об`єктів позивач був вимушений повернутись до міста Києва та використовувати власний автомобіль щоб виконати Завдання на службове відрядження в іншій частині. Згідно відміток про вибуття у відрядження, прибуття до пунктів призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи зафіксовано перебування позивач у відрядженні: з 21.10.2021 по 21.10.2021 року на філії АТ «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор», з 26.10.2021 по 26.10.2021 року на філії АТ «ДПЗКУ» «Сахновщинський елеватор», з 26.10.2021 по 26.10.2021 року на філії АТ «ДПЗКУ» «Ізюмський КХП». До звіту про відрядження позивач додав оригінали документів, які підтверджують факт понесення зазначених витрат під час відрядження, що також підтверджується змістом листа АТ «ДПЗКУ» від 11.02.2022 №130-1-19/692 та проставлених на копіях відповідних документів відмітками працівника бухгалтерії АТ «ДПЗКУ» про прийняття оригіналів таких документів. Разом з цим, ні під час проведення зі ним остаточного розрахунку при звільненні 19.01.2022 року, ні в подальшому, АТ «ДПЗКУ» не виплачено компенсації зазначених витрат, незважаючи на те, що такі виплати входять до складу заробітної плати. Більш того, за період з 18.10.2021 по 29.10.2021АТ «ДПЗКУ» не виплатило позивачу навіть заробітну плату за цей період. Доводи АТ «ДПЗКУ» про відсутність інформації щодо його перебування у відрядженні в періоди з 19.10.2021 по 23.10.2021 та з 27.10.2021 по 29.10.2021 року позивач вважає необґрунтованими, зокрема й тому, що відсутність на робочому місці тягне для працівника наслідки у вигляді звільнення за прогул (для звільнення за прогул достатньою була відсутність на роботі навіть протягом одного робочого дня), у той час як на підставі наказу АТ «ДПЗКУ» від 19.01.2022 № 33/К позивача звільнено за угодою сторін. Більш того, вказані доводи АТ «ДПЗКУ» спростовуються зазначеними відмітками про вибуття у відрядження, прибуття до пунктів призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи. У листі АТ «ДПЗКУ» від 07.07.2020 №130-12-75/Ш-11/1775 також констатовано, що філії АТ «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор», «Сахновщинський елеватор», «Ізюмський КХП» своїми листами підтвердили факт мого перебування у відрядженні, зокрема, 25.10.2021 та 26.10.2021. До того ж, у вказаному листі АТ «ДПЗКУ» від 07.07.2020 №130-12-75/Ш-11/1775 також визнано факт перебування позивача у відрядженні 18.10.2021, 25.10.2021, 26.10.2021, адже, АТ «ДПЗКУ» зазначає про здійснення відшкодування окремих витрат позивача на відрядження за вказані дати. Разом з цим, АТ «ДПЗКУ» до вказаного листа від 07.07.2020 №130-12-75/Ш-11/1775, незважаючи на вимогу позивача щодо подання відповідних підтверджуючих документів. Так, виписка з банківського рахунку за 18.10.2021 року підтверджує надходження відрядних у сумі 4200 грн., однак, встановити структуру такої виплати неможливо. Тому, незважаючи на фактичне визнання АТ «ДПЗКУ» зазначених витрат, відсутні підстави вважати про проведення виплати компенсації таких витрат. Крім того, стверджуючи у листі від 07.07.2020 №130-12-75/Ш-11/1775 про виплату позивачу авансу на відрядження у сумі 4200 грн., АТ «ДПЗКУ» одночасно заявляє й про необхідність компенсації витрат на відрядження у сумі 2800 грн. та вказує про необхідність повернути залишок невикористаних коштів у сумі 1170 грн., водночас, в наступному абзаці цього ж листа просить повернути грошовий аванс у сумі 1400 грн., що додатково свідчить про суперечливість позиції АТ «ДПЗКУ», фактично спрямованої на нівелювання права позивача на працю та на маніпуляцію фактичними обставинами. Таким чином, АТ «ДПЗКУ» порушено право позивача на отримання заробітної плати у належному розмірі, яке необхідно захистити в судовому порядку шляхом стягнення з АТ «ДПЗКУ» таких коштів. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався до АТ «ДПЗКУ» з метою вирішення питання щодо відшкодування зазначених витрат на відрядження, зокрема із листом від 21.04.2022 (отриманий АТ «ДПЗКУ» 16.05.2022 (рекомендоване поштове відправлення 096)) у якому просив АТ «ДПЗКУ» провести виплату компенсації витрат, які позивач поніс під час відрядження у якому перебував на підставі наказу АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 №349, а також направити на адресу оригінали, а у разі неможливості надання оригіналів - належним чином завірені копії, звіту позивач про відрядження, у якому він перебував на підставі наказу АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 року № 349, а також документів, які позивач додав до звіту про відрядження. Відповідь на лист від 21.04.2022 року надано АТ «ДПЗКУ» у зазначеному листі від 07.07.2020 року №130-12-75/Ш-11/1775 в якому проігноровано вимоги позивача щодо надання відповідних документів, а тому позивач позбавлений можливості подати до суду оригінали зазначених доказів. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) у листопаді 2021 року відображено нарахування страхувальником АТ «ДПЗКУ» заробітної плати у розмірі 48 658,72 грн., що з урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%) складає 39 170,27 грн. Однак, у листопаді 2021 року АТ «ДПЗКУ» позивачу виплачено заробітну плату лише у розмірі 16451,33 грн., що підтверджує виписка з банківського рахунку позивача для зарахування заробітної плати. Аналогічна ситуація наявна й за січень 2022 року. Так, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5) у січні 2022 року відображено нарахування страхувальником АТ «ДПЗКУ» заробітної плати у розмірі 211810,58 грн., що з урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%) складає 170507,52 грн. Разом з цим, у січні 2021 року АТ «ДПЗКУ» позивачу виплачено заробітну плату лише у розмірі 136 406,02 грн., що підтверджує виписка з банківського рахунку позивач для зарахування заробітної плати. Отже, АТ «ДПЗКУ» не виплачено позивачу, у тому числі під час проведення розрахунку при звільненні, безпосередньо заробітну плату у загальному розмірі 98123,5 грн., у тому числі, за листопад 2021 року в сумі 22718,94 грн. та за січень 2022 року в сумі 75404,56 грн. Позивач неодноразово звертався до АТ «ДПЗКУ» з метою вирішення питання щодо виплати належних сум заробітної плати, зокрема, із листом від21.04.2022 року (отриманий АТ «ДПЗКУ» 16.05.2022 (рекомендоване поштове відправлення 096)), відповідь на який надано АТ «ДПЗКУ» у зазначеному листі від 07.07.2020 №130-12-75/Ш-11/1775 в якому, однак, проігноровано вимоги. Згідно доданого до даної позовної заяви витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності №7001019, сформованого станом на 03.07.2022 року, позивач перебував на лікарняному у періоди: з 16.09.2021 по 20.09.2021 включно, загалом 3 робочих дні, листок непрацездатності №200036226-1; з 21.09.2021 по 24.09.2021, включно, загалом 4 робочі дні, листок непрацездатності №-1; з 21.09.2021 по 24.09.2021, включно, загалом 4 робочих дні, листок непрацездатності № -1; з 04.10.2021 по 13.10.2021, включно, загалом 8 робочих днів, листок непрацездатності №-1; з 01.11.2021 по12.11.2021, включно, загалом 10 робочих днів, листок непрацездатності №1401454-1; з 15.11.2021 по 19.11.2021 включно, загалом 5 робочих днів, листок непрацездатності №1898736-1; з 20.11.2021 по 26.11.2021 включно, загалом 6 робочих днів, листок непрацездатності №1159919-1; з 27.11.2021 по 29.11.2021 включно, загалом 3 робочі дні, листок непрацездатності №1316205-1; з 30.11.2021 по 10.12.2021 включно, загалом 12 робочих днів, листок непрацездатності №1603721-1; з 11.12.2021 по 14.12.2021 включно, загалом 3 робочих дні, листок непрацездатності №1986354-1; з 15.12.2021 по 23.12.2021 включно, загалом 7 робочих днів, листок непрацездатності №1988184-1; з 24.12.2021 по 31.12.2021 включно, загалом 6 робочих днів, листок непрацездатності №1140973-1; з 04.01.2022 по 08.01.2022 включно, загалом 5 робочих днів, листок непрацездатності №2383093-1; з 10.01.2022 по 13.01.2022 включно, загалом 4 робочих днів, листок непрацездатності №2672699-1; з 14.01.2022 по 18.01.2022 включно, загалом 3 робочих дні,листок непрацездатності №2673030-1. Відповідно до витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності №70 01019, сформованого станом на 03.07.2022, всі зазначені листки непрацездатності перебувають у статусі «готово до сплати». Позивач зазначає, що у даному випадку відсутні підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, передбачені у статті 23 Закону №1105-XГV. Відповідно до даних про трудовий та страховий стаж з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованих засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, страховий стаж позивача загальний за період з 01.01.2004 по 30.06.2022 року : років - 15, місяців - 8, днів - 17. Таким чином, позивач зазначає, що має право на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу). Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), середньоденна заробітна плата для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності становить: за вересень 2021 року 2 803,44 грн. (768 142,17 грн. (заробітна плата за вересень 2020 - серпень 2021 включно) / 274 дні (дні страхового стажу за вересень 2020 - серпень 2021 включно); за жовтень 2021 року - 2 781,82 грн. (845 674,65 грн. (заробітна плата за жовтень 2020 - вересень 2021 включно) / 304 дні (дні страхового стажу за жовтень 2020 - вересень 2021 включно); за листопад 2021 року - 2 759,2 грн. (924 332,01 грн. (заробітна плата за листопад 2020 - жовтень 2021 включно) / 335 дні (дні страхового стажу за листопад 2020 - жовтень 2021 включно); за грудень 2021 року - 2 665,73 грн. (972 990,73 грн.(заробітна плата за грудень 2020); листопад 2021 включно) / 365 дні (дні страхового стажу за грудень 2020 - листопад 2021 включно); за січень 2022 року - 2 665,73 грн. (972 990,73 грн. (заробітна плата за листопад 2020 - грудень 2021 включно) / 365 дні (дні страхового стажу за листопад 2020 - грудень 2021 включно). Таким чином, на думку позивача відповідач повинен був виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності за наступні період у таких сумах: з 16.09.2021 по 20.09.2021 включно, загалом 3 робочих дні, 8 410 грн.; з 21.09.2021 по 24.09.2021 включно, загалом 4 робочих дні, 11 213,76 грн.; з 04.10.2021 по 13.10.2021 включно, загалом 8 робочих днів, за перші 5 днів - 13 909,1 грн.; з 01.11.2021 по 12.11.2021 включно, загалом 10 робочих днів, за перші 5 днів - 13 909,1 грн.; з 15.11.2021 по 19.11.2021 включно, загалом 5 робочих днів, 13 796 грн.; з 20.11.2021 по 26.11.2021 включно, загалом 6 робочих днів, за перші 5 днів - 13 796 грн.; з 27.11.2021 по 29.11.2021 включно, загалом 3 робочих дні, 8 277,6 грн.; з 30.11.2021 по 10.12.2021 включно, загалом 12 робочих днів, за перші 5 днів - 13 422,12 грн.; з 11.12.2021 по 14.12.2021 включно, загалом 3 робочих дні, 7 997,19 грн.; з 15.12.2021 по 23.12.2021 включно, загалом 7 робочих днів, за перші 5 днів - 13 328,65 грн.; з 24.12.2021 по 31.12.2021 включно, загалом 6 робочих днів, за перші 5 днів - 13 328,65 грн.; з 04.01.2022 по 08.01.2022 включно, загалом 5 робочих днів, 13 328,65 грн.; з 10.01.2022 по 13.01.2022 включно, загалом 4 робочих днів, 10 662,92 грн.; з 14.01.2022 по 18.01.2022 включно, загалом 3 робочих дні, 7 997,19 грн. АТ «ДПЗКУ» загалом за період з вересня 2021 року по січень 2022 року включно зобов`язане нарахувати допомогу по тимчасовій непрацездатності у загальному розмірі 163 326,93 грн. та виплатити її з урахуванням утримання податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%) у загальній сумі 131 478,18 грн. Разом з цим, виписка з . банківського рахунку для зарахування заробітної плати підтверджує лише факт виплати АТ «ДПЗКУ» 30.12.2021 допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 14501,35 грн. Отже, АТ «ДПЗКУ» не виплачено компенсацію за перші 5 днів тимчасової непрацездатності за вказані період у загальному розмірі 116 976,83 грн. Крім того, з огляду на те, що час тимчасової непрацездатності за періоди з 04.10.2021 по 13.10.2021 включно, з 01.11.2021 по 12.11.2021 включно, з 20.11.2021 по 26.11.2021 включно, з 30.11.2021 по 10.12.2021, включно з 15.12.2021 по 23.12.2021 включно та з 24.12.2021 по 31.12.2021 включно, становив понад 5 днів, АТ «ДПЗКУ» зобов`язане оформити та не направити до органів Фонду соціального страхування заяви-розрахунки для виплати мені за рахунок коштів Фонду соціального страхування допомоги по тимчасовій непрацездатності за період понад 5 днів тимчасової непрацездатності щодо вказаних періодів. Однак, АТ «ДПЗКУ» не оформлено та не направлено до органів Фонду соціального страхування відповідні заяви-розрахунки для виплати за рахунок коштів Фонду соціального страхування лікарняних за період понад 5 днів тимчасової непрацездатності, що у телефонному режимі мені підтвердив працівник Фонду соціального страхування. За наслідком такої бездіяльності АТ «ДПЗКУ» порушено право позивача на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності, яке необхідно захистити та відновити у судовому порядку шляхом стягнення з АТ «ДПЗКУ» допомоги по тимчасовій непрацездатності за у сумі 116976,83 грн., а також зобов`язання АТ «ДПЗКУ» подати до Фонду соціального страхування заяви-розрахунки для виплати за рахунок коштів Фонду соціального страхування лікарняних за період понад 5 днів тимчасової непрацездатності щодо вказаних періодів. Позивач неодноразово звертався до АТ «ДПЗКУ» з метою виплати належних сум компенсації за перші 5 днів тимчасової непрацездатності та подачі до Фонду соціального страхування заяву-розрахунку для виплати позивачу за рахунок коштів Фонду соціального страхування лікарняних за період понад 5 днів тимчасової непрацездатності, зокрема із листом від 21.04.2022 (отриманий АТ «ДПЗКУ» 16.05.2022 (рекомендоване поштове відправлення 096)), у якому також просив АТ «ДПЗКУ» надати інформацію про: стан оплати моїх електронних листків тимчасової непрацездатності за період з 01.11.2021 по 19.01.2022; причини невиплати АТ «ДПЗКУ» відповідних коштів за перші 5 днів тимчасової непрацездатності; причини та підстави не виконання АТ «ДПЗКУ» обов`язку щодо оформлення та направлення до Фонду соціального страхування України відповідної заяви-розрахунку. Відповідь на лист від 21.04.2022 року надано АТ «ДПЗКУ» у листі від 07.07.2020 року №130-12-75/Ш-11/1775 в якому повідомлено, що з метою обґрунтованості видачі медичними закладами листків непрацездатності №1159919-1, №13162051, №1603721-1, №1986354-1, №1988184-1, № 1140973-1, № 2383093-1, № 2672699-1, № 2673030-1, АТ «ДПЗКУ» звернулось до управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві з листами щодо перевірки обґрунтованості видачі медичними закладами вказаних листків непрацездатності. Далі в листі АТ «ДПЗКУ» від 07.07.2020 №130-12-75/Ш-11/1775 вказано, що Фонд соціального страхування України у місті Києві листами від 28.12.2021 №7574-02, від 30.12.2021 року № 9711-6, від 27.01.2022 №609-3, від 14.02.2022 №1128-3 повідомив, що здійснюється перевірки правильності оформлення листків непрацездатності виданих на ім`я ОСОБА_1 , тому Фондом рекомендовано розглянути питання щодо призначення матеріального забезпечення та подання заяви - розрахунку після отримання результатів вказаної перевірки. Однак, до листа від 07.07.2020 №130-12-75/Ш-11/1775 АТ «ДПЗКУ» не додано доказів направлення АТ «ДПЗКУ» до управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві листів щодо перевірки обґрунтованості видачі медичними закладами листків непрацездатності № 1159919-1, № 1556665-1, № 1603721-1, № 1986354-1, № 1556665-1, № 1140973-1, № 2383093-1, № 2444428--1, № 2673030-1, а також листів Фонд соціального страхування України у місті Києві від 28.12.2021 №7574-02, від 30.12.2021 №9711-6, від 27.01.2022 №609-3, від 14.02.2022 №1128-3, що свідчить про недоведеність таких доводів АТ «ДПЗКУ». Крім того, можлива рекомендація управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві розглянути питання щодо призначення матеріального забезпечення та подання заяви-розрахунку після отримання результатів перевірки обґрунтованості видачі медичними закладами листків непрацездатності № 1159919-1, № 1316205-1, № 1603721-1, № 986354-1, № 1988184-1, № 1140973-1, № 2383093-1, № 2672699-1, № 2673030-1, не може нівелювати наявний в силу прямої норми ч.2 ст.22 Закону №1105-ХIV обов`язок АТ «ДПЗКУ» оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, а також обов`язок подати до Фонду соціального страхування заяву - розрахунку для виплати за рахунок коштів Фонду соціального страхування лікарняних за період понад 5 днів тимчасової непрацездатності щодо вказаних періодів. Оскільки у листі від 07.07.2020 №130-12-75/Ш-11/1775 АТ «ДПЗКУ» не зазначає конкретних дат направлення до управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві вказаних листів, відповіді на які від управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві датовані з 28.12.2021 логічним є також припущення про порушення АТ «ДПЗКУ» вимог ч.1 ст.32 Закону №1105-ХIV яка передбачає, що документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Також, позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до п.9, п.п. 8 п.10 Порядку організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №328, Електронний реєстр листків непрацездатності складається із записів про тимчасову непрацездатність, що створюються автоматично програмними засобами на підставі інформації, що надходить із джерел, зазначених у пункті 8 цього Порядку. Запис про тимчасову непрацездатність містить такі відомості про, зокрема, порушення встановленого порядку видачі та продовження листка непрацездатності за результатами перевірки обґрунтованості його видачі та продовження. Згідно витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності № 7001019, сформованого станом на 03.07.2022, всі зазначені листки непрацездатності перебувають у статусі «готово до сплати», відсутні відомості про порушення встановленого порядку видачі та продовження листка непрацездатності за результатами перевірки обґрунтованості його видачі та продовження. Таким чином, у зв`язку із невиплатою позивачу зазначених сум заробітної плати у загальному розмірі 224 480,23 грн. (компенсації моїх витрат на відрядження у загальній сумі 9 379,9 грн., безпосередньо заробітної плати у загальному розмірі 98123,5 грн. та допомоги по тимчасовій непрацездатності за період понад 5 днів тимчасової непрацездатності у загальній сумі 116976,83 грн.), прошу суд зобов`язати відповідача одночасно із виплатою позивачу вказаних сум заробітної плати виплатити мені також компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. З огляду на об`єктивну відсутність у позивача інформації за який період АТ «ДПЗКУ» перераховано допомогу по тимчасовій непрацездатності у розмірі 14 501,35 грн., відсутність опублікованих даних Держстату про індекси споживчих цін за липень 2022 року та неможливість станом на дату подання даного позову достовірно встановити місяць у який відповідач проведе остаточний розрахунок (виплатить заборгованість для цілей пункту 5 Порядку № 159), позивач не може провести достовірний та повний розрахунок суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати. Водночас, позивач просить суд не розцінювати неможливість проведення повного розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та наводить відповідний розрахунок щодо відомих вихідних даних станом на до липня 2022 року. Так, у листопаді 2021 року АТ «ДПЗКУ» позивачу не виплачено компенсацію витрат на відрядження у сумі 9379,9 грн. та заробітну плату у сумі 22718,94 грн., у січні 2022 року - заробітну плату у сумі 75404,56 грн., допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів, за періоди з 24.12.2021 по 18.01.2022 у загальній сумі 45317,41 грн. Держстатом опубліковані наступні індекси споживчих цін: грудень 2021 року - 100,6%, січень 2022 року - 101,3%, лютий 2022 року - 101,6%, березень 2022 року - 104,5%, квітень 2022 року - 103,1%, травень 2022 року - 102,7%, червень 2022 року - 103,1%. З огляду на наведені дані, приріст споживчих цін з грудня 2021 року по червень 2022 року склав 1,147 (1,006 х 1,013 х 1,016 х 1,045, х 1,031 х 1,027 х 1,031) або 14,7%. Приріст, споживчих цін з лютого 2022 року по червень 2022 року склав 1,1059 (1,016 х 1,045, х 1,031 х 1,027 х 1,031) або 10,59%. Таким чином, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати щодо виплат за листопад 2021 року складає 4 718,53 грн. ((9379,9+22718,94) х 14,7% - (9379,9+22718,94)), а за січень 2022 року - 12 784,46 грн. ((75 404,56+45 317,41) х 10,59% - (75 404,56+45 317,41)). З урахуванням наведеного відповідач при проведенні зі повного розрахунку при звільненні повинен також виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у сумі 17502,99 грн. за період до липня 2022 року, а також у відповідній сумі за період з липня 2022 року (включно) до дати проведення остаточного розрахунку. Таким чином, у зв`язку із не проведенням АТ «ДПЗКУ» зі повного розрахунку при звільненні я маю право на стягнення з АТ «ДПЗКУ» середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто фактичної виплати усіх належних мені сум у загальному розмірі 224480,23 грн., а саме: компенсації моїх витрат на відрядження у загальній сумі 9 379,9 грн.; заробітної плати у загальному розмірі 98 123,5 грн.; допомоги по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у загальній сумі 116976,83 грн. З метою отримання вихідних даних для проведення достовірного розрахунку розміру моєї середньої заробітної плати за правилами Порядку №100 та спонукання АТ «ДПЗКУ» виплатити мені середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні згідно статті 117 КЗпП України, я неодноразово звертався до АТ «ДПЗКУ», зокрема із листом від 21.04.2022 (отриманий АТ «ДПЗКУ» 16.05.2022 (рекомендоване поштове відправлення 096)).

Посилаючись на викладене позивач просив: Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у загальному розмірі 224480,23 грн., у тому числі: компенсацію витрат на відрядження у загальній сумі 9379,9 грн.; заробітну плату у загальному розмірі 98123,5 грн; допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у загальній сумі 116 976,83 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 17 502,99 грн. за період до липня 2022 року, а також у відповідній сумі за період з липня 2022 року (включно) до дати проведення остаточного розрахунку при звільненні. Зобов`язати Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди понад 5 днів тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності за періоди: з 04.10.2021 по 13.10.2021 включно згідно листка непрацездатності №-1, з 01.11.2021 по 12.11.2021 включно згідно листка непрацездатності№1337404- -1, з 20.11.2021 по 26.11.2021 включно згідно листка непрацездатності №1159919-1, з 30.11.2021 по 10.12.2021включнозгідно листка непрацездатності№1603721-1, з 15.12.2021 по 23.12.2021 включно згідно листка непрацездатності№1988184-1, з 24.12.2021 по 31.12.2021 включно згідно листка непрацездатності №1140973-1. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 19.01.2022 по 08.02.2022 у розмірі 234 892,57 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати, у тому числі, на сплату судового збору в сумі 3 716,36 грн. та на професійну правничу допомогу у сумі 25000 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача 17 серпня 2022 року подано відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» у повному обсязі з огляду на наступне. Щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Відповідача допомоги по тимчасовій непрацездатності у загальній сумі 116 976,83 грн. та зобов`язання Відповідача підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди понад 5 днів тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності за відповідні періоди. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»» оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 440 «Про затвердження Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця» затверджено однойменний Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця. Відповідно до пунктів 4-5 Порядку № 440 підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи. Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності не надається у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби. Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одним з основних завдань Фонду та його робочих органів є здійснення перевірки обгрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності. З метою перевірки обґрунтованості видачі закладами охорони здоров`я листків непрацездатності:1159919-1:1316205-1; 1603721-1:1986354-1: 1988184-1; 1556665- -1: 2383093-1: 672699-1; 673030-1, керуючись n. 2.1. Положення про комісію із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованих працівників державного підприємства «Державна продовольчо- зернова корпорація України», затвердженого наказом AT «ДПЗКУ» від 03.12.2010 № 1/1 в частині права комісії із соціального страхування звертатися до робочих органів відділень Фонду щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, комісія із соціального страхування AT «ДПЗКУ» звернулася листами до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з вимогою перевірити обґрунтованість видачі закладами охорони здоров`я вищевказаних листків непрацездатності. За результатами розгляду вказаних звернень, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві листами від 28.12.2021 р. № 7574-02; від 30.12.2021 р. № 9711-6; від 27.01.2022 р. № 609-3; від 14.02.2022 р. № 1128-3 повідомив, що здійснюється перевірка правильності оформлення листків непрацездатності виданих на ім`я ОСОБА_1 , тому Фондом рекомендовано розглянути питання щодо призначення матеріального забезпечення та подання заяви - розрахунку після отримання результатів вказаної перевірки. 25.07.2022 p. AT «ДПЗКУ» отримано лист від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності». Вказаним листом, додатково до листа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві № 1128-3 від 14.02.2022 повідомлено наступне. Листки непрацездатності № 1603721-1, № 1316205-1, 1159919-1, 1898736-1, № 1401454-1 на ім`я ОСОБА_1 видані обґрунтовано. Станом на 19.07.2022 р. тривають перевірки листків непрацездатності №1986354-1, № 1988184-1, № 1140973-1, № 2383093-1, № 2672699-1, № 2673030-1 виданих на ім`я ОСОБА_1 . Інформацію про результати перевірки буде надано додатково. 12.08.2022 р. AТ «ДПЗКУ» отримано ще один лист від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 10.08.2022 р. № 3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності». Вказаним листом, додатково до листа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві № 2507-6 від 20.07.2022 р. Фондом повідомлено наступне. Електронні листки непрацездатності на ім`я ОСОБА_1 № 1986354-1 (11.12.2021 по 14.12.2021), № 1988184-1 (15.12.2021 по 20.12.2021), № 2672699-1 (10.01.2022 по 13.01.2022) видані обґрунтовано. №1988184-1 (21.12.2021 по 23.12.2021) та № 1140973-1 (з 24.12.2021 по 31.12.2021 ).№ 2673030-1 (з 14.01.2022 по 18.01.2022) - продовжені необґрунтовано, № 2269656- -1 (з 04.01.2022 по 08.01.2022) виданий необґрунтовано. Враховуючи, що вищевказані листи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з результатами перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності надійшли до АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. та 12.08.2022 р. відповідно, то у АТ «ДПЗКУ» були обґрунтовані підстави не подавати до Фонду заяви-розрахунки та не виплачувати допомогу за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, оскільки тривала перевірка вказаних листків непрацездатності і як результат було виявлено, що деякі з них видано та продовжено необґрунтовано. По листкам непрацездатності, які видано обґрунтовано (за результатами проведеної перевірки) АТ «ДПЗКУ» буде направлено до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за період понад 5 днів тимчасової непрацездатності та виплачено допомогу за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності за кожний окремий період тимчасової непрацездатності. Враховуючи вказане, вважаємо позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача допомоги по тимчасовій непрацездатності у загальній сумі 116 976, 83 грн. та зобов`язання Відповідача підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву- розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди понад 5 днів тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності за відповідні періоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи зазначене, необґрунтованою також є вимога Позивача про стягнення з АТ «ДПЗКУ» середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 19.01.2022 по 08.02.2022 р. у розмірі 234892,57 грн., оскільки з Позивачем було здійснено повний розрахунок в день звільнення, зокрема нараховано та виплачено 13406,4 грн., з урахуванням того факту, що по виплатам щодо допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснювалась перевірка і фактично були відсутні підстави для здійснення таких виплат. Щодо необґрунтованості позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ «ДПЗКУ» начебто невиплаченої заробітної плати у розмірі 98 123,5 грн., а також компенсації витрат на відрядження у сумі 9 379,9 грн. Відповідно до наказу АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 № 349 «Про відрядження ОСОБА_1 » (копія додається) Позивача було направлено у службове відрядження терміном 12 календарних днів з 18.10.2021 до 29.10.2021 до смт. Рикове Генічеського району Херсонської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Партизанський елеватор», с. Кальчик Нікольського району Донецької області на філію A4' «ДПЗКУ» «Кальчицький елеватор», м. Курахове Марийського району Донецької області на філію A4' «ДПЗКУ» «Роївський елеватор», смт. Новодонецьке Краматорського району Донецької області на філію АТ «ДПЗКУ» «Легендарнеиський елеватор», с. Солідарне Вілокуракинського району Луганської області на філію AT «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор», смт. Сахновщина Сахновщинського району Харківської області на філію AT «ДПЗКУ» «Сахновщинський елеватор», с. Капитолівка Харківської області на філію AT «ДПЗКУ» «Ізюмський КХП». Згідно з п. 9.2. Положення про відрядження працівників публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затверджене наказом AT «ДПЗКУ» від 19.12.2016 № 367 (працівник Товариства в термін три робочих дні після повернення з відрядження складає звіт в довільній формі про результати роботи проведеної у відряджені, та подає на розгляд Керівнику. У встановлений термін звіт про відрядження чи жодні інші підтверджуючі документи щодо результатів відрядження Позивачем надані не були. З метою з`ясування обставин, що стосувалися службового відрядження, передбаченого наказом AT «ДПЗКУ» від 18.10.2021 № 349 «Про відрядження ОСОБА_1 », та отримання пояснень із зазначеного приводу, 05 листопада 2021 року на адресу Позивача було надіслано лист від 05.1 1.2021 № 130-1-19/4249. Жодної відповіді від Позивача з вказаного питання на адресу AT «ДПЗКУ» не надходило. 05 січня 2022 року на адресу Позивача був надісланий черговий лист від 05.01.2022р. № 130-1-19/202 з проханням надати письмові пояснення щодо викладених вище обставин. Відповідь від Позивача з вказаного питання на адресу AT «ДПЗКУ» не надходила. В свою чергу, філії AT «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор», «Роївський елеватор», «Партизанський елеватор», «Нальчицький елеватор», на які Позивача було відряджено, листами повідомили, що ОСОБА_1 у період з 18.10.2021 до 29.10.2021 вказані філії не відвідував. Також згідно з актами AT «ДПЗКУ» від 19.10.2021, 20.10.2021, 21.10.2021, 22.10.2021, 23.10.2021 27.10.2021,28.10.2021, 29.10.2021 Позивач був відсутній в адміністративній будівлі AT «ДПЗКУ» в період з 19.10.2021 до 23.10.2021 та з 27.10.2021 до 29.10.2021. Лише філії AT «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор», «Сахновщинський елеватор», «Ізюмський елеватор» підтвердили своїми листами, що Позивач 25.10.2021 та 26.10.2021 відвідували вказані філії. Отже, у AT «ДПЗКУ» є обґрунтовані підстави вважати, що Позивач не виконав належним чином наказ AT «ДПЗКУ» від 18.10.2021 № 349 «Про відрядження ОСОБА_1 ». Враховуючи вищевказане, а також той факт, що звіт про відрядження Позивачем не надано, у AT «ДПЗКУ» відсутні правові підстави для виплати заробітної плати та компенсації витрат за період відрядження з 19.10.2021 по 23.10.2021 та з 27.10.2021 по 29.10.2021. Витрати у відрядженні за 18.10.2021 (день вибуття у відрядження) та 26.10.2021 (дні відрядження, в які підтверджено листами факт відвідування філій AT «ДПЗКУ») Позивачеві фактично компенсовано за рахунок грошового авансу, який було нараховано останньому 18.10.2021 у сумі 4200 гри. 00 коп. Факт отримання вказаного грошового авансу підтверджується Позивачем у позовній заяві. В свою чергу, за вказані три дні відрядження (18.10.2021, 25.10.2021, 26.10.2021) компенсації підлягають грошові кошти у сумі 2800 грн. 00 коп. (1050 грн. 00 коп. - добові. 450 грн., 00 коп. - вартість квитка на автобус від 18.10.2021 р., корінець квитка № НОМЕР_1 , 1300 грн., 00 коп. - вартість проживання за одну добу у період з 25.10.2021 по 26.10.2021 на підставі рахунку № НОМЕР_2 від 24.10.2021 р. у сумі згідно з нормами компенсації витрат на проживання, які затверджено наказом АТ «ДПЗКУ» від 25 травня 2022 р. № 36). Щодо виплати заробітної плати за період з 18.10.2021 р. по 29.10.2021 р., Позивачеві нараховано та виплачено грошові кошти лише за 18.10.2021, 25.10.2021, 26.10.2021, оскільки відповідно до положень Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України оплаті підлягає фактично відпрацьований працівником час. Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Аналогічна правова позиція міститься у рішенні Верховного Суду. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Постанова Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 686/10040/21-ц. Частиною першою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Так, у позовній заяві ОСОБА_1 взагалі не зазначив в попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат витрати на правничу допомогу у сумі. Така вимога міститься лише у прохальній частині, при цьому відсутнє будь-яке її обґрунтування. Відповідно до п. 21 - 22 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц судом зроблено висновок: «...При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір...». Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18 суд дійшов висновку, що у процесі вирішення питання про віднесення до судових витрат, які розподілені за результатами розгляду спору, бонусів, передбачених договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто так званого «гонорару успіху», для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у разі укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи те, чи були вони фактично здійснені, а також їх необхідність. При цьому суд, визначаючи суму відшкодування, має послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Зі змісту статті 81 ІДПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення від 6 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»). Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01.02.2018 у справі «Радченко проти України» (Заява № 39555/07) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У справі «East/West/AllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі втрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У пункті 269 Рішення у цій справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт, адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі і під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2010, № 33210/07 і 41866/08) та "Гуриненко проти України " (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Беручи до уваги те, що підготовка позовної заяви ОСОБА_1 не потребувала значних затрат часу, не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на кількість долучених до справи матеріалів, тому стягнення з АТ «ДПЗКУ» судових витрат у сумі 25 000 гри є неспівмірним та необґрунтованим, а тому гака позовна вимога не може підлягати задоволенню. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Згідно з частиною першою статті 237і КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього лопаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений цим орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Також, підставою для відшкодування моральної шкоди є належне доведення завдання такої шкоди, а саме моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків або необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, чого Позивачем зроблено не було. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. У зв`язку із наведеним, не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність порушення зі сторони Відповідача законодавства про працю та безпосередніх прав Позивача, на підставі, яких він набув право на відшкодування моральної шкоди, а тому за наведених обставин позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак Позивачем, у порушення статті 81 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не надано до суду належних та допустимих доказів його моральних страждань, а також погіршення стану здоров`я, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому АТ «ДПЗКУ» вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, адже сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди Позивачу не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями роботодавця та наслідками. У Постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 289/1599/15ц (провадження № 61-23628 св18) суд встановив: «... Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд під час розгляду справи визначає, в чому полягає моральна шкода, якого розміру відшкодування доцільно визнати необхідним для особи, та чи є обставини, на які посилається ОСОБА_8 в обґрунтування позовних вимог, підтвердженням факту спричинення їй моральної шкоди. На підтвердження обставин приниження честі, гідності та ділової репутації у зв`язку з незаконною зміною істотних умов праці, які призвели до моральних страждань, позивач належних та допустимих доказів не надала. За таких обставин правильним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині...». У постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі №П/811/276/16 (адміністративне провадження №К/9901/11797/18) суд зазначає наступне: «... Суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що позивачем не було надано жодних доказів, які б обґрунтовували факт наявності втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, та як наслідок підтверджували наявність моральної шкоди, що в свою чергу свідчить про неналежність її підтвердження...». Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. є необґрунтованими та безпідставними і непідтвердженими жодними належними і допустимими доказами.

Реалізуючи процесуальні права закріплені у статтях 43, 49 ЦПК України позивач 22 вересня 2022 року подав до суду уточнену позовну заяву в частині збільшення позовних вимог про стягнення з АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати до 226 888,36 грн., за рахунок збільшеної суми вимог щодо допомоги по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у загальній сумі до 119 384,96 грн. та просив: Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у загальному розмірі 226 888,36 грн., у тому числі: компенсацію витрат на відрядження у загальній сумі 9 379,9 грн.; заробітну плату у загальному розмірі 98 123,5 грн.; допомогу по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у загальній сумі 119 384,96 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 17 502,99 грн. за період до липня 2022 року, а також у відповідній сумі за період з липня 2022 року (включно) до дати проведення остаточного розрахунку при звільненні. Зобов`язати Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди понад 5 днів тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності за періоди: з 04.10.2021 по 13.10.2021 включно згідно листка непрацездатності №-1, з01.11.2021 по 12.11.2021 включно згідно листка непрацездатності №1337404-1, з 20.11.2021 по 26.11.2021 включно згідно листка непрацездатності №1159919-1, з 30.11.2021 по 10.12.2021 включно згідно листка непрацездатності №1603721-1, з 15.12.2021 по 23.12.2021 включно згідно листка непрацездатності №1988184-1, з 24.12.2021 по 31.12.2021 включно згідно листка непрацездатності №1140973-1. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 19.01.2022 по 08.02.2022 у розмірі 234 892,57 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000 грн. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати, у тому числі, на сплату судового збору в сумі 13397,40 грн. та на професійну правничу допомогу у сумі 30000.

Ухвалою суду від 26 вересня 2022 року заява про збільшення позовних вимог прийнята до розгляду.

13 жовтня 2022 року представником відповідача подано заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких представник відповідача просив в задоволення вимог позову відмовити з огляду на наступне.

Щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Відповідача допомоги по тимчасовій непрацездатності у загальній сумі 119 384, 96 грн. та зобов`язання Відповідача підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву - розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди понад 5 днів тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності за відповідні періоди Позивач в заяві про уточнення позовних вимог зазначає, що Відповідач зобов`язаний оплатити наступні листки непрацездатності: № -1, за період 16.09.2021 -20.09.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 5 днів, 14 017,2 грн.; № -01, за період 21.09.2021 -24.09.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем -4 дні, 11213,76 грн.; № 832228-1, за період 04.10.2021 - 13.10.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 10 днів, за перші 5 днів - 13909,1 грн.; № 1401454-1, за період 01.11.2021 - 12.11.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 12 днів, за перші 5 днів - 13909,1 грн.; № 1898736-1, за період 15.11.2021 - 19.11.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 5 днів - 13 976 грн.; № 1159919-1, за період 20.11.2021 -26.11.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 7 днів, за перші 5 днів - 13 796 грн.; № 1316205-1, за період 27.11.2021 -29.11.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 3 дні, 8 277,6 грн.; № 1603721-1, за період 30.11.2021 - 10.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 13 днів, за перші 5 днів - 13 422,12 грн.; № 1986354-1, за період 11.12.2021 - 14.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 4 дні, 10 662, 92 грн.; № 1988184-1, за період 15.12.2021 -20.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 9 днів, за перші 5 днів - 13 328, 65 грн.; № 1140973-1, за період 24.12.2021 - 31.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 8 днів, за перші 5 днів - 13 328, 65 грн.; № 2383093-1, за період 10.01.2022 - 13.01.2022, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 5 днів, 13 328, 65 грн.; № 2672699-1, за період 10.01.2022 - 13.01.2022, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 4 дні, 10 662, 92 грн.; № 2673030-1, за період 14.01.2022 - 18.01.2022, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 5 днів, 13 328, 65 грн. Отже, підсумувавши вищевказані позовні вимоги заявлені Позивачем, сума склала 142 614,86 грн. (після відрахування податків). В свою чергу в уточненій позовній заяві сума, яку зазначив позивач склала 133886, 31 грн. (позивач здійснив помилку в підрахунках). Також, в позові зазначено, що ОСОБА_1 отримав виплату по тимчасовій непрацездатності один раз у розмірі 14501, 35 грн. Враховуючи вказане, позивач зробив необґрунтований висновок, що AT «ДПЗКУ» не виплатило компенсацію у розмірі 119 384, 96 грн. (133 886, 31 - 14 501, 35) з огляду на наступне. Як вже було зазначено у відзиві на позовну заяву, відносно більшості вищевказаних листків непрацездатності управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві проводилась перевірка на предмет правомірності видачі та продовження таких листків. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»» оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 440 «Про затвердження Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця» затверджено однойменний Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця. Відповідно до пунктів 4-5 Порядку № 440 підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи. Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності не надається у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби. Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одним з основних завдань Фонду та його робочих органів є здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності. Зокрема, з метою перевірки обґрунтованості видачі закладами охорони здоров`я листків непрацездатності: 1159919-1; 1316205-1; 1556665- -1; 1986354-1; 1988184-1; 1140973-1; 2383093-1; 672699-1; 673030-1, керуючись п. 2.1. Положення про комісію із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованих працівників державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затвердженого наказом AT «ДПЗКУ» від 03.12.2010 № 1/1 в частині права комісії із соціального страхування звертатися до робочих органів відділень Фонду щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, комісія із соціального страхування AT «ДПЗКУ» звернулася листами до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві (копії додаються) з вимогою перевірити обґрунтованість видачі закладами охорони здоров`я вищевказаних листків непрацездатності. За результатами розгляду вказаних звернень, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві листами від 28.12.2021 р. № 7574-02; від 30.12.2021 р. № 9711-6; від 27.01.2022 р. № 609-3; від 14.02.2022 р. № 1128-3 повідомив, що здійснюється перевірка правильності оформлення листків непрацездатності виданих на ім`я ОСОБА_1 , тому Фондом рекомендовано розглянути питання щодо призначення матеріального забезпечення та подання заяви - розрахунку після отримання результатів вказаної перевірки. 25.07.2022 p. AT «ДПЗКУ» отримано лист від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності». Вказаним листом, додатково до листа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві № 1128-3 від 14.02.2022 повідомлено наступне. Листки непрацездатності № 1603721-1, № 1316205-1, 1159919-1, 1898736-1, № 1401454-1 на ім`я ОСОБА_1 видані обґрунтовано. Станом на 19.07.2022 тривають перевірки листків непрацездатності № 1556665- -1, № 1988184-1, №1140973-1, № 2383093-1, № 2672699-1, № 2673030-1 виданих на ім`я ОСОБА_1 . Інформацію про результати перевірки буде надано додатково. 12.08.2022 р. АТ «ДПЗКУ» отримано ще один лист від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 10.08.2022 р. № 3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності» (копія міститься в матеріалах справи). Вказаним листом, додатково до листа управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві № 2507-6 від 20.07.2022 Фондом повідомлено наступне. Електронні листки непрацездатності на ім`я ОСОБА_1 № 1986354-1 (11.12.2021 по 14.12.2021), № 1988184-1 (15.12.2021 по 20.12.2021), № 2672699-1 (10.01.2022 по 13.01.2022) видані обґрунтовано. №1988184-1 (21.12.2021 по 23.12.2021) та № 1140973-1 (з 24.12.2021 по 31.12.2021), № 2673030-1 (з 14.01.2022 по 08.01.2022 - продовжені необґрунтовано, № 2383093-1 (з 04.01.2022 по 08.01.2022 - виданий необґрунтовано. Таким чином, у Позивача відсутні правові підстави на оплату листків непрацездатності: №1988184-1 (за період з 21.12.2021 по 23.12.2021), № 1140973-1 (за період з 24.12.2021 по 31.12.2021), № 2444428- -1 (за період з 14.01.2022 по 18.01.2022), № 2383093-1 (за період з 04.01.2022 по 08.01.2022). Враховуючи, що вищевказані листи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з результатами перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності надійшли до АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. та 12.08.2022 р. відповідно, то у АТ «ДПЗКУ» були обґрунтовані підстави не подавати до Фонду заяви - розрахунки та не виплачувати допомогу за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, оскільки тривала перевірка вказаних листків непрацездатності і як результат було виявлено, що деякі з них видано та продовжено необґрунтовано. Лікарняні листи: № -1, за період 16.09.2021 -20.09.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 5 днів, 14017,2 грн. - відповідачем нараховано 14 711,95 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у вересні 2021 року. Виплата підтверджується розрахунковим листком за вересень 2021 року, платіжним дорученням від 30.09.2021 р. № 12118, платіжною відомістю від 30.09.2021 р. № 350, платіжним дорученням № 11425 від 14.09.2021 р., платіжною відомістю № 302 від 14.09.2021 р.; № -01, за період 21.09.2021 -24.09.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 4 дні, 11213,76 грн. - відповідачем нараховано 11 769,56 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у вересні 2021 року. Виплата підтверджується розрахунковим листком за вересень 2021 року, платіжним дорученням від 30.09.2021 р. № 12118, платіжною відомістю від 30.09.2021 р. № 350, платіжним дорученням № 11425 від 14.09.2021 р., платіжною відомістю № 302 від 14.09.2021 р.; № 832228-1, за період 04.10.2021 - 13.10.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 10 днів, за перші 5 днів - 13909,1 грн. - відповідачем нараховано за перші 5 днів непрацездатності 14 501,35 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у листопаді 2021 року. Виплата підтверджується розрахунковим листком за листопад 2021 року (додається), платіжним дорученням від 30.11.2022 р. № 14719 та платіжною відомістю № 472. За другі 5 днів виплачено 14 501,35 грн. за рахунок коштів Фонду соціального страхування, що підтверджується платіжним дорученням від 31.12.2021 р. № 144 та платіжною відомістю № 529 (податки утримані в місяці нарахування); № 1401454-1, за період 01.11.2021 - 12.11.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 12 днів, за перші 5 днів - 13909,1 грн. - відповідачем нараховано за перші 5 днів непрацездатності 14 296,05 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у листопаді 2021 року. Виплата підтверджується розрахунковим листком за листопад 2021 року, платіжним дорученням від 30.11.2022 р. № 14719 та платіжною відомістю від 30.11.2022 р. № 472. Щодо оплати наступних 7 днів подано заяву - розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р. Станом на дату подання даних заперечень фінансування від ФСС не надходило. Додатково про результати перевірки даного листка непрацездатності було повідомлено відповідача листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. Враховуючи вказане, у Відповідача не було правових підстав для подання заяви - розрахунку до завершення перевірки.; № 1898736-1, за період 15.11.2021 - 19.11.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 5 днів - 13 976 грн. - відповідачем нараховано за перші 5 днів непрацездатності 14 348,20 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у грудні 2021 року. Після вирахування податків сума до сплати склала 9240, 24 грн. Виплата підтверджується розрахунковим листком за грудень 2021 року, платіжним дорученням від 29.12.2021 р. № 16140 та платіжною відомістю від 29.12.2021 р. № 520; № 1159919-1, за період 20.11.2021 -26.11.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 7 днів, за перші 5 днів - 13 796 грн. - продовжено страховий випадок, тому оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву - розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р. Про результати перевірки даного листка непрацездатності було повідомлено Відповідача листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. Враховуючи вказане, у Відповідача не було правових підстав для подання Заяви - розрахунку до завершення перевірки; № 1316205-1, за період 27.11.2021 -29.11.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 3 дні, 8 277,6 грн. - продовжено страховий випадок, тому оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву - розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р. Про результати перевірки даного листка непрацездатності було повідомлено Відповідача листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. Враховуючи вказане, у Відповідача не було правових підстав для подання Заяви - розрахунку; № 1603721-1, за період 30.11.2021 - 10.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 13 днів, за перші 5 днів - 13422,12 грн. - продовжено страховий випадок, тому оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву - розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р. Про результати перевірки даного листка непрацездатності було повідомлено Відповідача листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. Враховуючи вказане, у Відповідача не було правових підстав для подання Заяви - розрахунку; № 1986354-1, за період 11.12.2021 - 14.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 4 дні, 10662, 92 грн. - продовжено страховий випадок, тому оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву- розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2622" р." Про результати перевірки даного листка непрацездатності було повідомлено Відповідача листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. Враховуючи вказане, у Відповідача не було правових підстав для подання Заяви - розрахунку; № 1988184-1, за період 15.12.2021 -20.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 9 днів, за перші 5 днів - 13328,65 грн. - продовжено страховий випадок, тому оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву - розрахунок від 29.08.2022 р. № 111180, яка прийнята ФСС 01.09.2022 р. Про результати перевірки даного листка непрацездатності було повідомлено Відповідача листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. Враховуючи вказане, у Відповідача не було правових підстав для подання Заяви - розрахунку до закінчення перевірки; № 1140973-1, за період 24.12.2021 - 31.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 8 днів, за перші 5 днів - 13328, 65 грн. - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 10.08.2022 р. №3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 12.08.2022 р. повідомило, що даний листок непрацездатності продовжено необґрунтовано, тому підстави для подання Заяви-розрахунку з метою виплати коштів по даному страховому випадку відсутні, а отже, позовні вимоги щодо компенсації коштів не можуть підлягати задоволенню; № 2383093-1, за період 10.01.2022 - 13.01.2022, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 5 днів, 13 328, 65 грн. - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 10.08.2022 р. № 3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 12.08.2022 р. повідомило, що даний листок непрацездатності видано необґрунтовано, тому підстави для подання Заяви-розрахунку з метою виплати коштів по даному страховому випадку відсутні, а отже, позовні вимоги щодо компенсації коштів не можуть підлягати задоволенню; № 2672699-1, за період 10.01.2022 - 13.01.2022, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 4 дні, 10 662, 92 грн. - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 10.08.2022 р. № 3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 12.08.2022 р. повідомило, що даний листок непрацездатності видано обґрунтовано. Позивачеві виплачено 8791,05 грн. після утримання податків (ПДФО - 1965,7 грн.; ВЗ - 163,81), що підтверджується платіжним дорученням від 31.08.2022 р. № 11686; № 2673030-1, за період 14.01.2022 - 18.01.2022, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 5 днів, 13328,65 грн. - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ум. Києві від 10.08.2022 р. № 3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 12.08.2022 р. повідомило, що даний листок непрацездатності продовжено необґрунтовано, тому підстави для подання Заяви-розрахунку з метою виплати коштів по даному страховому випадку відсутні, а отже, позовні вимоги щодо компенсації коштів не можуть підлягати задоволенню. Отже, згідно вищевказаних платіжних доручень та платіжних відомостей Позивачеві за рахунок AT «ДПЗКУ» нараховано компенсацію за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у сумі 80847, 67 грн. (без вирахування податків), виплачено 65 082, 37 грн. (після відрахування податків). Вказана сума менша, ніж заявлена Позивачем (119 384, 96 грн.), оскільки Позовні вимоги щодо компенсації за перші 5 днів тимчасової непрацездатності по лікарняному, який починається на № 1556665 Позивачем заявлено 7 разів, хоча компенсація за перші 5 днів по даному лікарняному виплачується лише один раз за рахунок роботодавця, оскільки вказаний лікарняний було продовжено 6 разів як один і той же страховий випадок. При цьому ФСС два останні факти продовження вказаного страхового випадку визнано необґрунтованими. Отже, по вказаному страховому випадку, Відповідачем виплачено за перші 5 днів непрацездатності 14348,20 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у грудні 2021 року. Після вирахування податків сума до сплати склала 9240, 24 грн. Виплата підтверджується розрахунковим листком за грудень 2021 року, платіжним дорученням від 29.12.2021 р. № 16140 та платіжною відомістю від 29.12.2021 р. № 520. Наступне продовження листка непрацездатності має компенсуватися за рахунок ФСС. Отже, по вказаному страховому випадку Позивачем необґрунтовано заявлено позовні по вимоги на суму 72 815, 94 грн. (з податками), 58 616,83 грн. (без податків). 119 384, 96 грн. (загально заявлена позивачем сума до стягнення) - 58 616, 83 грн. (необґрунтовано заявлені вимоги) = 60 768,13 грн. В свою чергу, як підтверджено вище, Відповідачем за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності виплачено Позивачеві 65 082, 37 грн., що на 4314, 24 грн. більше ніж заявлено Позивачем в уточненій позовній заяві. Враховуючи вказане, позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача допомоги по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у загальній сумі 119 384, 96 грн. та зобов`язання Відповідача підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди понад 5 днів тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності за відповідні періоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо необґрунтованості позовних вимог про стягнення з AT «ДПЗКУ» невиплаченої заробітної плати у розмірі 98123,5 грн. В заяві про уточнення позовних вимог вказано, що Відповідач, начебто не доплатив Позивачеві заробітну плату у листопаді 2021 року в сумі 22718, 93 грн. та у січні 2022 року в сумі 75404, 56 грн. Вищевказане не відповідає дійсності з огляду на наступне. Дійсно у листопаді 2021 року страхувальником AT «ДПЗКУ» нараховано 48 658, 72 грн., що підтверджується довідкою (форма ОК-5), яка надана Позивачем та розрахунковими листками, а саме: розрахунковим листком за листопад 2021 року (містить нарахування, як за листопад 2021 року у сумі 20 014,47 грн. + 14 296, 05 грн. = 34 310,52 грн. так і за жовтень 2021 року у сумі 14501, 35 грн. + 14 501, 35 грн. = 29 002,2 грн.) розрахунковим листком за грудень 2021 року (містить нарахування у сумі 14348, 20 грн. за листопад 2021 p.). Отже, за листопад 2021 року страхувальником нараховано 20014,47 грн. + 14 296, 05 грн. + 14348,20 = 48658,72 грн., що відповідає інформації, яка міститься в довідці (Форма ОК-5), яку надано Позивачем. В свою чергу, оскільки у листопаді 2021 року були нарахування за жовтень 2021 року, тому загальна сума нарахування згідно розрахункового листка за листопад 2021 року склала 63313,22 грн. (до відрахування податків) та 50967,14 грн. (після відрахування податків). Також на кінець листопада 2021 року за ФСС був наявний борг у сумі 34 515, 82 грн., тому Позивачеві (за вирахуванням вказаного боргу ФСС) в листопаді 2021 року виплачено 16451,33 грн. В свою чергу у грудні 2021 року ФСС було погашено частину вказаного боргу у сумі 14 501, 35 грн. (податки було утримано в листопаді 2021 p.), вказані кошти разом з нарахуванням за листопад 2021 року у сумі 14 348,2 грн. виплачено Позивачеві у грудні 2021 року в загальній сумі 23741, 59 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.12.2021 р. № 144, платіжною відомістю від 31.12.2021 р. № 529, платіжним дорученням від 29.12.2021 р. № 16140 та платіжною відомістю від 29.12.2021 р. р. № 520. Також у грудні 2021 р. окрім податків було утримано кошти в сумі 2310,06 грн. на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.12.2021 р. в рамках ВП № 6765404. Вказані кошти було перераховано на рахунок приватного виконавця Жданович Вікторії Михайлівни. Перерахування вказаних коштів підтверджується платіжним дорученням № 16145 від 29.12.2022 р. та Звітом про здійснення відрахування та виплати за період з 01 грудня 2021 року по 19 січня 2022 р. Станом на кінець грудня 2021 року борг ФСС перед АТ «ДПЗКУ» як страхувальником складав 20014, 47 грн., що підтверджується розрахунковим листком за грудень 2021 року. Враховуючи зазначене, твердження Позивача, що у листопаді 2021 року позивачем незаконно не доплачено грошові кошти не відповідає дійсності, оскільки нарахування та виплату коштів було здійснено в повному обсязі, що підтверджується вищевказаними платіжними дорученнями, однак через наявність боргу ФСС перед AT «ДПЗКУ» як страхувальником не було виплачено кошти, які мав компенсувати ФСС. Щодо спростування тверджень Позивача про начебто не дорахування коштів у січні 2022 року у сумі 75404,56 грн. повідомляємо наступне. Дійсно у січні 2022 року страхувальником AT «ДПЗКУ» нараховано 211 810, 58 грн., що підтверджується довідкою (форма ОК-5), яка надана Позивачем та розрахунковим листком за січень 2022 року. Під час розрахунків Позивачем було допущено помилку, оскільки 211 810, 58 грн. (сума нарахованих коштів у січні 2022 року) - 19,5% податків = 170 507, 52 грн. (сума після утримання податків). 170507, 52 грн. - 136 406, 02 грн. (сума коштів виплачена Позивачу у січні 2022 року) = 34 101, 5 грн. В свою чергу, Позивач здійснюючи аналогічні розрахунки, помилково вказує суму у розмірі 75 404, 56 грн., що є помилкою. Дійсно після відрахування податків Позивачеві мало б було бути виплачено 170507,52 грн., однак Позивач не врахував той факт, що окрім утримання податків було утримано кошти в сумі 34101, 50 грн. на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.12.2021 р. в рамках ВП № 67654042 . Вказані кошти було перераховано на рахунок приватного виконавця Жданович Вікторії Михайлівни. Перерахування вказаних коштів підтверджується платіжним дорученням № 392 від 21.01.2022 р. (копія додається) та Звітом про здійснення відрахування та виплати за період з 01 грудня 2021 року по 19 січня 2022 р. Враховуючи вищевказане, Відповідачем у січні 2022 року було виплачено коректну суму грошових коштів, а саме 136406, 02 грн. (170 507, 52 грн. - 34101, 50 грн.), що підтверджується розрахунковим листком за січень 2022 р. та самим Позивачем у Позовній заяві та наданої до неї банківською випискою. Таким чином, позовна вимога про стягнення з АТ «ДПЗКУ» невиплаченої заробітної плати у розмірі 98123,5 грн. є абсолютно необґрунтованою, тому не може підлягати задоволенню. Враховуючи вказане неспроможною також є позовна вимога про компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 17502,99 грн., оскілки строки виплати заробітної плати Відповідачем не було порушено. Як наслідок, також необґрунтованою є вимога Позивача про стягнення з AT «ДПЗКУ» середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 1796237,3 грн., оскільки фактично затримки розрахунку не було, з урахуванням того факту, що по виплатам щодо допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок ФСС здійснювалась перевірка правомірності видачі і продовження листків непрацездатності, а тому були відсутні правові підстави для оплати листків непрацездатності за рахунок коштів ФСС. Щодо необґрунтованості позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з компенсації витрат на відрядження у сумі 9379,9 грн. Відповідно до наказу АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 № 349 «Про відрядження ОСОБА_1 » Позивача було направлено у службове відрядження терміном 12 календарних днів з 18.10.2021 до 29.10.2021 до смт. Рикове Генічеського району Херсонської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Партизанський елеватор», с. Кальчик Нікольського району Донецької області на філію АТ «ДПЗКУ» «Кальчицький елеватор», м. Курахове Марийського району Донецької області на філію АТ «ДПЗКУ» «Роївський елеватор», смт. Новодонецьке Краматорського району Донецької області на філію АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор», с. Солідарне Білокуракинського району Луганської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор», смт. Сахновщина Сахновщинського району Харківської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Сахновщинський елеватор», с. Капитолівка Харківської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Ізюмський КХП». Згідно з п. 9.2. Положення про відрядження працівників публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затверджене наказом АТ «ДПЗКУ» від 19.12.2016 № 367, працівник Товариства в термін три робочих дні після повернення з відрядження складає звіт в довільній формі про результати роботи проведеної у відряджені, та подає на розгляд Керівнику. У встановлений термін звіт про відрядження чи жодні інші підтверджуючі документи щодо результатів відрядження Позивачем надані не були. З метою з`ясування обставин, що стосувалися службового відрядження, передбаченого наказом АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 № 349 «Про відрядження ОСОБА_1 », та отримання пояснень із зазначеного приводу, 05 листопада 2021 року на адресу Позивача було надіслано лист від 05.11.2021 № 130-1-19/4249. Жодної відповіді від Позивача з вказаного питання на адресу АТ «ДПЗКУ» не надходило. 05 січня 2022 року на адресу Позивача був надісланий черговий лист від 05.01.2022р. № 130-1-19/202 з проханням надати письмові пояснення щодо викладених вище обставин. Відповідь від Позивача з вказаного питання на адресу АТ «ДПЗКУ» не надходила. В свою чергу, філії АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор», «Роївський елеватор», «Партизанський елеватор», «Кальчицький елеватор», на які Позивача було відряджено, листами повідомили, що ОСОБА_1 у період з 18.10.2021 до 29.10.2021 вказані філії не відвідував. Також згідно з актами АТ «ДПЗКУ» від 19.10.2021, 20.10.2021, 21.10.2021, 22.10.2021, 23.10.2021, 27.10.2021, 28.10.2021, 29.10.2021 Позивач був відсутній в адміністративній будівлі АТ «ДПЗКУ» в період з 19.10.2021 до 23.10.2021 та з 27.10.2021 до 29.10.2021. Лише філії АТ «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор», «Сахновщинський елеватор», «Ізюмський елеватор» підтвердили своїми листами, що Позивач 25.10.2021 та 26.10.2021 відвідували вказані філії. Також, 22 жовтня 2021 року комісією у складі комісія у складі в.о. директора філії АТ «ДПЗКУ» «Партизанський елеватор» Ісаєв A.K., начальник дільниці Морозовський О.І. в присутності інспектора з контролю за виконанням доручень відділу забезпечення Регіонального контролю АТ «ДПЗКУ» «Калюжного С.Є. склали акт, що 22 жовтня 2021 року було отримано та розкрито посилку № 5105, яку отримано у відділені №1 Нової пошти смт. Рикове. В результаті розкриття було виявлено оригінал посвідчення про відрядження № 569 видане від АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_1 18 жовтня 2021 року. Відповідно до наданих директором дільниці «Партизанського елеватору» АТ «ДПЗКУ» Морозовським Олегом Івановичем пояснень, останньому 19.10.2021 р. зателефонувала особа та представилась процівником АТ «ДПЗКУ». Вказана особа повідомила, що на ім`я ОСОБА_9 було направлено посилку в якій міститься посвідчення про відрядження на якому необхідно проставити відмітку про прибуття та вибуття з відрядження та направити вказане посвідчення про відрядження до АТ «ДПЗКУ». Після відкриття вказаної посилки було виявлено посвідчення про відрядження № НОМЕР_3 видане від АТ «ДПЗКУ» ОСОБА_1 18 жовтня 2021 року. Отже, у АТ «ДПЗКУ» є обґрунтовані підстави вважати, що Позивач не виконав належним чином наказ АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 № 349 «Про відрядження ОСОБА_1 ». Враховуючи вищевказане, а також той факт, що звіт про відрядження Позивачем не надано, у АТ «ДПЗКУ» відсутні правові підстави для виплати заробітної плати та компенсації витрат за період відрядження з 19.10.2021 по 23.10.2021 та з 27.10.2021 по 29.10.2021. Витрати у відрядженні за 18.10.2021 та 25.10.2021, 26.10.2021 року (дні відрядження, в які підтверджено листами факт відвідування філій АТ «ДПЗКУ») Позивачеві фактично компенсовано за рахунок грошового авансу, який було нараховано останньому 18.10.2021 у сумі 4 200 грн. 00 коп. Факт отримання вказаного грошового авансу підтверджується Позивачем у позовній заяві, а також платіжним дорученням № 12708 від «18» жовтня 2021р. та платіжною відомістю № 386 від 18.10.2021 року. Необґрунтованим є посилання Позивача на лист АТ «ДПЗКУ» від 07.07.2020 р. № 130-12-75/Ш-11/1775, оскільки лист з вказаними реквізитами АТ «ДПЗКУ» не створювало та не направляло Позивачеві. Також необґрунтованою є вимога Позивача компенсувати витрати на паливо, оскільки в наказом про відрядження не було передбачено можливість використовувати власний транспортний засіб. Щодо виплати заробітної плати за період з 18.10.2021 р. по 29.10.2021 р., Позивачеві нараховано та виплачено грошові кошти лише за 18.10.2021, 25.10.2021,26.10.2021 оскільки відповідно до положень Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України оплаті підлягає фактично відпрацьований працівником час. У зв`язку з тим, що Позивач не виконував у зазначені дати свої службові обов`язки, та не надав жодних пояснення та звіту за результатами відрядження Управлінням кадрів у січні 2022 року було відкориговано табель робочого часу, у зв`язку з цим у січні 2022 р. з Позивача було утримано грошові кошти за вказаний період, що підтверджується розрахунковим листком за січень 2022 р., платіжним дорученням № 366 від 19 січня 2022 р. та платіжною відомістю від 19.01.2022 р. № 19. Заробітна плата - це винагорода за виконану роботу. Якщо працівник не виконав визначений обсяг роботи, відсутні підстави для оплати невиконаної роботи.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 по справі № 559/321/16-ц (провадження № 14- 367цс18). Отже, позовні вимоги про стягнення з АТ «ДПЗКУ» начебто невиплаченої заробітної плати за період відрядження, а також компенсації витрат на відрядження у сумі 9 379,9 грн. є необґрунтованими та не можуть підлягати задоволенню. В заяві про уточнення позовних вимог Позивачем збільшено вимогу щодо відшкодування моральної шкоди з 20000 гри до 150000 грн., при цьому не надано жодного обґрунтування та доказів завдання моральної шкоди та не надано жодних обґрунтувань щодо підстав збільшення позовних вимог в цій частині. Також слід зазначити, що в описовій частині заяви про уточнення позовних вимог Позивач обґрунтовує необхідність стягнення 20 000 грн., а в прохальній частині заявляє 150 000 грн., що свідчить про формально-рандомне збільшення позовних вимог без належного обґрунтування.

Протягом судового розгляду справи позивач, представники позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі, додатково сторона позивача зауважила, що роботодавцю було відомо про відсутність у позивача сертифікату вакцинування, однак керівництвом було прийнято рішення про відправлення саме ОСОБА_1 у відрядження в області, де такий сертифікат був необхідний. Також, позивач зазначив, що звіт про відрядження був направлений роботодавцю поштою. Також, протягом судового розгляду справи сторона позивача не підтримала вимогу про зобов`язання АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди понад 5 днів тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності за періоди: з 04.10.2021 по 13.10.2021 включно згідно листка непрацездатності №-1, з 01.11.2021 по 12.11.2021 включно згідно листка непрацездатності №1337404- -1, з 20.11.2021 по 26.11.2021 включно згідно листка непрацездатності №1159919-1, з 30.11.2021 по 10.12.2021включнозгідно листка непрацездатності №1603721-1, з 15.12.2021 по 23.12.2021 включно згідно листка непрацездатності №1988184-1, з 24.12.2021 по 31.12.2021 включно згідно листка непрацездатності №1140973-1 у зв`язку з втратою нею актуальності.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, додатково зазначив, що позивач міг відмовитися від виконання наказу роботодавця про направлення у відрядження, а звіт про відрядження АТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» від позивача не отримало.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлені, наступні обставини.

20.09.2021 року ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника директора департаменту капітального будівництва Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» - Наказ № 148-К від 15.01.2021 року.

Відповідно до Наказу № 33/К від 19.01.2022 року «про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 звільнений з посади заступника директора департаменту капітального будівництва Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» 19 січня 2022 року за угодою сторін, відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП з виплатою двох посадових окладів.

Щодо вимоги позову про компенсації витрат на відрядження у загальній сумі 9379,90 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до наказу АТ «ДПЗКУ» від 18.10.2021 року № 349 «Про відрядження ОСОБА_1 » позивача було направлено у службове відрядження терміном 12 календарних днів з 18.10.2021 року до 29.10.2021 року до смт. Рикове Генічеського району Херсонської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Партизанський елеватор», с. Кальчик Нікольського району Донецької області на філію АТ «ДПЗКУ» «Кальчицький елеватор», м. Курахове Марийського району Донецької області на філію АТ «ДПЗКУ» «Роївський елеватор», смт. Новодонецьке Краматорського району Донецької області на філію АТ «ДПЗКУ» «Легендарненський елеватор», с. Солідарне Білокуракинського району Луганської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор», смт. Сахновщина Сахновщинського району Харківської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Сахновщинський елеватор», с. Капитолівка Харківської області на філію АТ «ДПЗКУ» «Ізюмський КХП». Вид транспорту - громадський транспорт. За підсумками відрядження в термін до 01.11.2021 року підготувати звіт.

Як на час винесення наказу про відрядження позивача так і під час виконання позивачем такого наказу ОСОБА_1 не мав COVID-сертифікату дводозної вакцини, про що було відомо роботодавцю. Даний факт сторонами не оспорювався і вважається судом доведеним.

Відповідно до відміток про вибуття у відрядження, прибуття в пункт призначення, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи, зафіксовано перебування позивач у відрядженні: з 21.10.2021 по 21.10.2021 року на філії АТ «ДПЗКУ» «Солідарненський елеватор», з 26.10.2021 по 26.10.2021 року на філії АТ «ДПЗКУ» «Сахновщинський елеватор», з 26.10.2021 по 26.10.2021 року на філії АТ «ДПЗКУ» «Ізюмський КХП».

За час перебування у вказаному відрядженні позивач поніс витрати у загальному розмірі 9 379,9 грн., зокрема: на проїзні квитки у загальній сумі 1195 грн., у тому числі: 18.10.2021, маршрут Київ - Миколаїв, вартість 450 грн.; 20.10.2021, маршрут Миколаїв - Генічеськ, вартість 295 грн.; маршрут Миколаїв - Київ, вартість 450 грн.; на проживання у готелях у загальній сумі 5 940 грн., у тому числі: у місті Миколаїв у ТОВ «Готель «Інгул» - 1350 грн. (дві доби з 19.10.2021 по 21.10.2021, по 645 грн. за добу, туристичний збір 60 грн.); у місті Харків у ФОП ОСОБА_5 - 4590 грн. (три доби з 24.10.2021 по 26.10.2021, 1530 грн. за добу); витрати у сумі 2244,90 грн. на придбання пального для заправки власного автомобіля.

На час дії відрядження 0 18.10.2021 року по 29.10.2021 року в Херсонській, Донецькій, Луганській та Харківській областях був встановлений помаранчевий та червоний рівень епідеміологічної небезпеки COVID-19.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 в редакції від 13.10.2021 року з 21.10.2021 року були введені нові правила перевезення пасажирів, а саме, міжрегіональні перевезення пасажирів у регіонах із "жовтим", "помаранчевим" чи "червоним" рівнем епіднембезпеки будуть дозволені за умови наявності у всіх водіїв, екіпажу авіатранспорту та пасажирів одного із цих документів: документа, що підтверджує отримання повного курсу вакцинації або документа, що підтверджує отримання однієї дози дводозної вакцини для регіонів «жовтого» рівня епідемічної небезпеки; міжнародного, внутрішнього сертифіката або іноземного сертифіката, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою однодозної вакцини чи двома дозами дводозної вакцини, дозволених ВООЗ для використання в надзвичайних ситуаціях, негативний результат тестування методом полімеразної ланцюгової реакції або одужання особи від зазначеної хвороби, чинність якого підтверджена за допомогою Єдиного державного вебпорталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія); негативного результату тестування на COVID-19 методом ПЛР або експрес-тесту на визначення антигену коронавірусу SARS-CoV-2, який чинний 72 години. Нові правила стосуються як регулярних, так і нерегулярних перевезень пасажирів. Йдеться про автомобільний транспорт на автобусних маршрутах, авіаційний та залізничний транспорт міжобласного сполучення. Відповідні правила не будуть застосовуватись до міських та внутрішньообласних перевезень. Відповідальність за наявність у всіх водіїв, членів екіпажу літака та пасажирів зазначених документів несе перевізник.

Позивач перебував на лікарняному з 01.11.2021 року (перший робочий день з 29.10.2021) по 19.01.2022 року.

Згідно з п. 9.2. Положення про відрядження працівників публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затверджене наказом АТ «ДПЗКУ» від 19.12.2016 № 367, працівник Товариства в термін три робочих дні після повернення з відрядження складає звіт в довільній формі про результати роботи проведеної у відряджені, та подає на розгляд Керівнику.

Звіт про відрядження разом з описом та чеками позивачем 26.01.2022 року цінним листом з описом вкладення направлено до АТ «ДПЗКУ». (а.с. 23 том 2)

Твердження представника відповідача про безпідставність користування позивачем особистим транспортом під час виконання завдань наказу про відрядження суд сприймає критично, оскільки користуватися громадським транспортом позивач не мав можливості з 21.10.2021 року у зв`язку з введенням епідеміологічних обмежень.

Також, суд ставиться критично до твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 мав можливість відмовитися виконувати наказ про відрядження з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 31 Кодексу законів про працю власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Інструкції про службові відрядження у межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.98 р. № 59, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об`єднання, установи, організації на визначений строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. З наведеного визначення випливає, що відрядження є формою виконання працівником своїх трудових обов`язків, а не їх окремим видом, що виключає можливість відмови від нього з посиланням на те, що необхідність поїздок у відрядження не обумовлена в трудовому договорі.

Посилання на ст. 31 КЗпП можливе тільки в тому випадку, якщо службове доручення, для виконання якого працівник направляється у відрядження, не входить до трудових обов`язків працівника. У решті випадків за загальним правилом працівник не може відмовитися від відрядження.

Виняток з цього правила становлять дві категорії працівників: 1) вагітні жінки та жінки, які мають дітей віком до трьох років, яких не може бути направлено у відрядження (ст. 176 КЗпП); 2) жінки, які мають дітей віком від трьох до чотирнадцяти років або дітей-інвалідів, яких може бути направлено у відрядження тільки за їх згодою (ст. 177 КЗпП).

Згідно зі ст. 139 КЗпП своєчасне і точне виконання розпоряджень власника або уповноваженого ним органу, дотримання трудової дисципліни є обов`язком працівника, за порушення якого до останнього може бути застосовано один з таких заходів стягнення, як догана чи звільнення. При цьому однієї відмови працівника від відрядження може бути недостатньо для застосування до нього суворішого заходу стягнення у вигляді звільнення.

Отже, виходячи з викладеного позивач не мав права відмовитися від виконання Наказу про відрядження.

У статті 12 Закону №108/95-ВР визначено перелік норм і гарантій в оплаті праці, який не є вичерпним. Зокрема, закріплено, що гарантії та компенсації працівникам в разі службових відряджень встановлюються Кодексом законів про працю України (КЗпП України) та іншими актами законодавства України.

Так, згідно статті 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада).

Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Відповідно до пункту 13 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року за №59 (Інструкція №59), працівнику, який направлений у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється за всі робочі дні тижня за графіком, установленим за місцем постійної роботи, та відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Згідно із пунктом 14 розділу І Інструкції №59 підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України, а також документи, визначені цією Інструкцією. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв`язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Інструкції №59 заробітна плата перераховується відрядженому працівнику на його поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням платіжних карток, або у визначених законодавством випадках переказується поштою на прохання працівника за рахунок підприємства, що його відрядило.

За змістом пунктів 5, 6 розділу II Інструкції №59 відрядженому працівнику компенсують його витрати на найм житлового приміщення та на проїзд до місця відрядження і назад.

Відповідно до пункту 9 розділу II Інструкції №59 за період тимчасової непрацездатності відрядженому працівникові на загальних підставах виплачується допомога з тимчасової непрацездатності. Дні тимчасової непрацездатності не включаються до строку відрядження.

Пунктом 11 розділу II Інструкції №59 передбачено, що після повернення з відрядження працівник зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження.

Якщо для остаточного розрахунку за відрядження необхідно виплатити додаткові кошти, виплата (перерахування) зазначених коштів має здійснюватися до закінчення третього банківського дня після затвердження керівником звіту про використання коштів, виданих на відрядження.

Згідно пункту 12 розділу II Інструкції №59 витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо.

У Рішенні від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 щодо тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону №108/95-В Конституційний Суд України вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Витрати у відрядженні позивачеві частково компенсовано за рахунок грошового авансу, який було нараховано останньому 18.10.2021 року у сумі 4200 грн. 00 коп. Факт отримання вказаного грошового авансу підтверджується Позивачем у позовній заяві, а також платіжним дорученням № 12708 від «18» жовтня 2021р. та платіжною відомістю № 386 від 18.10.2021 року.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між реально понесеними витратами на відрядження позивача та сплаченим авансом в сумі 4200 гривень. та складає 5179 гривень 90 копійок.

Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернулися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Конституційний Суд України вказав, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто всіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тобто, Конституційний Суд України зробив висновок, що навіть у разі невиконання трудової функції не з власної вини, працівник вважається таким, що працює і отримує за це заробітну плату, а не компенсацію, бо саме заробітна плата є тією грошовою виплатою, яка забезпечує можливість самого існування як працівника, так і, можливо, членів його сім`ї, а також наповнення державного бюджету, бо із цієї виплати вираховуються податки і збори, у тому числі внески до Пенсійного фонду України у розмірах, який передбачений саме для заробітної плати, а період вимушеного прогулу зараховується до страхового стажу.

Аналогічний висновок висловила також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 у справі №359/1022/18 зазначив, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації.

Верховний Суд звертає увагу на те, що середній заробіток згідно зі статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (щодо розмежування спорів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням працівника та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: мають різну правову природу. Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах, а середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати). Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 362/7105/15-ц та постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18, від 05 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 826/12721/17.

ВП ВС констатувала, що норми трудового законодавства (зокрема, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ч. 5 ст. 97 КЗпП України) свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена ст. 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Визначення середньої заробітної плати здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до Довідки № 052/07-Б від 06 липня 2022 року виданої Акціонерним товариством «Державна продовольчо - зернова корпорація України» середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становить 4094,91 гривня.

На час винесення рішення суду затримка розрахунку відповідача з позивачем в частині виплати компенсації за відрядження склала 286 робочих днів. Отже, середній заробіток за весь час затримки буде складати 1171144 гривні 26 копійок. (4094,91*286=1171144,26).

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. ВП Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому ВП Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку ВП Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку точку зору у своїй постанові ВП Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Верховний Суд вважає, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Зважаючи на викладене, враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне зменшити суму середній заробіток за час затримки розрахунку відповідача з позивачем при звільненні до 585572 гривень 13 копійок та вважає її достатньою компенсацією майнових втрат позивача.

Щодо вимоги позову про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у загальній сумі 116976,83 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивачем надано відповідачу для виплати листки непрацездатності № -1, за період 16.09.2021-20.09.2021 року; № -01, за період 21.09.2021-24.09.2021 року; № 832228-1, за період 04.10.2021 - 13.10.2021 року; № 1401454-1, за період 01.11.2021-12.11.2021; № 1898736-1, за період 15.11.2021 - 19.11.2021 року; № 1159919-1, за період 20.11.2021 -26.11.2021 року; № 1316205-1, за період 27.11.2021-29.11.2021 року; № 1603721-1, за період 30.11.2021-10.12.2021 року; № 1986354-1, за період 11.12.2021-14.12.2021 року; № 1988184-1, за період 15.12.2021-20.12.2021 року; № 1140973-1, за період 24.12.2021 - 31.12.2021 року; № 2383093-1, за період 10.01.2022 - 13.01.2022 року; № 2672699-1, за період 10.01.2022-13.01.2022 року; № 2673030-1, за період 14.01.2022-18.01.2022 року.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»» оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 440 «Про затвердження Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця» затверджено однойменний Порядок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця.

Відповідно до пунктів 4-5 Порядку № 440 підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем роботи.

Дні тимчасової непрацездатності не оплачуються з підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності не надається у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби.

Згідно з п. 6. ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одним з основних завдань Фонду та його робочих органів є здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності.

З метою перевірки обґрунтованості видачі закладами охорони здоров`я листків непрацездатності: 1159919-1; 1316205-1; 1556665- -1; 1986354-1; 1988184-1; 1140973-1; 2383093-1; 672699-1; 673030-1, керуючись п. 2.1. Положення про комісію із загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованих працівників державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», затвердженого наказом AT «ДПЗКУ» від 03.12.2010 № 1/1 в частині права комісії із соціального страхування звертатися до робочих органів відділень Фонду щодо перевірки правильності видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, комісія із соціального страхування AT «ДПЗКУ» звернулася листами до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з вимогою перевірити обґрунтованість видачі закладами охорони здоров`я вищевказаних листків непрацездатності.

За результатами розгляду вказаних звернень, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві листами від 28.12.2021 р. № 7574-02; від 30.12.2021 р. № 9711-6; від 27.01.2022 р. № 609-3; від 14.02.2022 р. № 1128-3 повідомив, що здійснюється перевірка правильності оформлення листків непрацездатності виданих на ім`я ОСОБА_1 , тому Фондом рекомендовано розглянути питання щодо призначення матеріального забезпечення та подання заяви - розрахунку після отримання результатів вказаної перевірки.

Відповідно до листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 20.07.2022 р. № 2507-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності» повідомлено, що листки непрацездатності № 1603721-1, № 1316205-1, 1159919-1, 1898736-1, № 1401454-1 на ім`я ОСОБА_1 видані обґрунтовано. Станом на 19.07.2022 року тривають перевірки листків непрацездатності № 1986354-1, № 1988184-1, №1140973-1, № 2383093-1, № 2672699-1, № 2673030-1.

Відповідно до листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 10.08.2022 р. № 3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», дирекцією Фонду соціального страхування України у м. Києві повідомлено наступне: електронні листки непрацездатності на ім`я ОСОБА_1 № 1986354-1 (11.12.2021 по 14.12.2021), № 1988184-1 (15.12.2021 по 20.12.2021), № 2672699-1 (10.01.2022 по 13.01.2022) видані обґрунтовано. №1988184-1 (21.12.2021 по 23.12.2021) та № 1556665- -1 (з 24.12.2021 по 31.12.2021), № 2673030-1 (з 14.01.2022 по08.01.2022 - продовжені необґрунтовано, № 2383093-1 (з 04.01.2022 по 08.01.2022 - виданий необґрунтовано.

Враховуючи, що вищевказані листи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві з результатами перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності надійшли до АТ «ДПЗКУ» 25.07.2022 р. та 12.08.2022 р. відповідно, то у АТ «ДПЗКУ» були обґрунтовані підстави не подавати до Фонду заяви - розрахунки та не виплачувати допомогу за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності, оскільки тривала перевірка вказаних листків непрацездатності і як результат було виявлено, що деякі з них видано та продовжено необґрунтовано.

Щодо проведення відповідачем оплати лікарняних листів позивача судом встановлено наступне. Лікарняні:

1)№ -1, за період 16.09.2021-20.09.2021 року відповідачем нараховано 14 711,95 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у вересні 2021 року. Виплата підтверджується розрахунковим листком за вересень 2021 року, платіжним дорученням від 30.09.2021 р. № 12118, платіжною відомістю від 30.09.2021 р. № 350, платіжним дорученням № 11425 від 14.09.2021 р., платіжною відомістю № 302 від 14.09.2021 р.;

2)№ -01, за період 21.09.2021-24.09.2021 року, відповідачем нараховано 11769,56 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у вересні 2021 року. Виплата підтверджується розрахунковим листком за вересень 2021 року, платіжним дорученням від 30.09.2021 р. № 12118, платіжною відомістю від 30.09.2021 р. № 350, платіжним дорученням № 11425 від 14.09.2021 р., платіжною відомістю № 302 від 14.09.2021 р.;

3)№ 832228-1, за період 04.10.2021 - 13.10.2021 року, відповідачем нараховано за перші 5 днів непрацездатності 14 501,35 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у листопаді 2021 року. Виплата підтверджується розрахунковим листком за листопад 2021 року (додається), платіжним дорученням від 30.11.2022 р. № 14719 та платіжною відомістю від 30.11.2021 року № 472. За другі 5 днів виплачено 14 501,35 грн. за рахунок коштів Фонду соціального страхування, що підтверджується платіжним дорученням від 31.12.2021 р. № 144 та платіжною відомістю від 31.12.2021 р. № 529 (податки утримані в місяці нарахування);

4)№ 1401454-1, за період 01.11.2021 - 12.11.2021 року, відповідачем нараховано за перші 5 днів непрацездатності 14 296,05 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у листопаді 2021 року. Виплата підтверджується розрахунковим листком за листопад 2021 року, платіжним дорученням від 30.11.2022 р. № 14719 та платіжною відомістю від 30.11.2022 р. № 472. Щодо оплати наступних 7 днів подано заяву - розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р.

5)№ 1898736-1, за період 15.11.2021 - 19.11.2021 року, відповідачем нараховано за перші 5 днів непрацездатності 14348,20 грн. (без вирахування податків) разом із з/п у грудні 2021 року. Після вирахування податків сума до сплати склала 9240, 24 грн. Виплата підтверджується розрахунковим листком за грудень 2021 року, платіжним дорученням від 29.12.2021 р. № 16140 та платіжною відомістю від 29.12.2021 р. № 520;

6)№ 1159919-1, за період 20.11.2021-26.11.2021 року, - продовжено страховий випадок, оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву - розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р.;

7)№ 1316205-1, за період 27.11.2021 -29.11.2021 року - продовжено страховий випадок, оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву - розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р.;

8)№ 1603721-1, за період 30.11.2021 - 10.12.2021, кількість днів та сума заявлена Позивачем - 13 днів, за перші 5 днів - 13422,12 грн. - продовжено страховий випадок, тому оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву- розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р.;

9)№ 1986354-1, за період 11.12.2021 - 14.12.2021 року - продовжено страховий випадок, оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву - розрахунок від 19.08.2022 р. № 108399, яка прийнята ФСС 25.08.2022 р.;

10)№ 1988184-1, за період 15.12.2021-20.12.2021 року - продовжено страховий випадок, оплата має здійснюватись за рахунок ФСС. Відповідачем подано Заяву- розрахунок від 29.08.2022 р. № 111180, яка прийнята ФСС 01.09.2022 р.;

11)№ 1140973-1, за період 24.12.2021 - 31.12.2021 року, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 10.08.2022 р. №3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 12.08.2022 р. повідомило, що даний листок непрацездатності продовжено необґрунтовано;

12)№ 2383093-1, за період 10.01.2022 - 13.01.2022 року, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 10.08.2022 р. № 3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 12.08.2022 р. повідомило, що даний листок непрацездатності видано необґрунтовано;

13)№ 2672699-1, за період 10.01.2022 - 13.01.2022 року - позивачеві виплачено 8791,05 грн. після утримання податків (ПДФО - 1965,7 грн.; ВЗ - 163,81), що підтверджується платіжним дорученням від 31.08.2022 р. № 11686;

14)№ 2673030-1, за період 14.01.2022 - 18.01.2022 року, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ум. Києві від 10.08.2022 р. № 3138-6 «Про результати перевірки обґрунтованості видачі листків непрацездатності», який отримано АТ «ДПЗКУ» 12.08.2022 р. повідомило, що даний листок непрацездатності продовжено необґрунтовано.

Отже, згідно вищевказаних платіжних доручень та платіжних відомостей Позивачеві за рахунок AT «ДПЗКУ» нараховано компенсацію за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у сумі 80847, 67 грн. (без вирахування податків), виплачено 65 082,37 грн. (після відрахування податків).

Враховуючи вказане, позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача допомоги по тимчасовій непрацездатності за перші 5 днів тимчасової непрацездатності у загальній сумі 119384,96 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, не підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Відповідача підготувати та подати до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві заяву-розрахунок на призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди понад 5 днів тимчасової непрацездатності на підставі листків непрацездатності оскільки не була підтримана протягом судового розгляду стороною позивача.

Щодо вимоги позову про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 98123,50 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як було зазначено вище, у листопаді 2021 року страхувальником AT «ДПЗКУ» нараховано 48658,72 грн., що підтверджується довідкою (форма ОК-5) та розрахунковими листками, а саме: розрахунковим листком за листопад 2021 року (містить нарахування, як за листопад 2021 року у сумі 20 014,47 грн. + 14 296, 05 грн. = 34 310,52 грн. так і за жовтень 2021 року у сумі 14501, 35 грн. + 14 501, 35 грн. = 29 002,2 грн.) розрахунковим листком за грудень 2021 року (містить нарахування у сумі 14348, 20 грн. за листопад 2021 p.).

Отже, за листопад 2021 року страхувальником нараховано 20014,47 грн. + 14 296, 05 грн. + 14348,20 = 48658,72 грн., що відповідає інформації, яка міститься в довідці (Форма ОК-5), яку надано Позивачем.

В свою чергу, оскільки у листопаді 2021 року були нарахування за жовтень 2021 року, тому загальна сума нарахування згідно розрахункового листка за листопад 2021 року склала 63313,22 грн. (до відрахування податків) та 50967,14 грн. (після відрахування податків).

Також, на кінець листопада 2021 року за ФСС був наявний борг у сумі 34515, 82 грн., тому Позивачеві (за вирахуванням вказаного боргу ФСС) в листопаді 2021 року виплачено 16451,33 грн.

В грудні 2021 року ФСС було погашено частину вказаного боргу у сумі 14501, 35 грн. (податки було утримано в листопаді 2021 p.), вказані кошти разом з нарахуванням за листопад 2021 року у сумі 14 348,2 грн. виплачено Позивачеві у грудні 2021 року в загальній сумі 23741, 59 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.12.2021 р. № 144, платіжною відомістю від 31.12.2021 р. № 529, платіжним дорученням від 29.12.2021 р. № 16140 та платіжною відомістю від 29.12.2021 р. № 520.

Також у грудні 2021 р. окрім податків було утримано кошти в сумі 2310,06 грн. на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.12.2021 р. в рамках ВП № 67654042. Вказані кошти було перераховано на рахунок приватного виконавця Жданович Вікторії Михайлівни.

Перерахування вказаних коштів підтверджується платіжним дорученням № 16145 від 29.12.2022 р. та Звітом про здійснення відрахування та виплати за період з 01 грудня 2021 року по 19 січня 2022 р.

Станом на кінець грудня 2021 року борг ФСС перед АТ «ДПЗКУ» як страхувальником складав 20014,47 грн., що підтверджується розрахунковим листком за грудень 2021 року.

В січні 2022 року страхувальником AT «ДПЗКУ» нараховано 211810,58 грн., що підтверджується довідкою (форма ОК-5), яка надана Позивачем та розрахунковим листком за січень 2022 року. З даної суми крім утримання податків було також утримано кошти в сумі 34101,50 грн. на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18.12.2021 р. в рамках ВП № 67654042 . Вказані кошти було перераховано на рахунок приватного виконавця Жданович Вікторії Михайлівни. Перерахування вказаних коштів підтверджується платіжним дорученням № 392 від 21.01.2022 р. та Звітом про здійснення відрахування та виплати за період з 01 грудня 2021 року по 19 січня 2022 р.

Отже виплачена позивачу у січні 2022 року суму грошових коштів - 136406, 02 грн. є повною та вірн6ою.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з АТ «ДПЗКУ» невиплаченої заробітної плати у розмірі 98123,5 грн. є необґрунтованою, тому не може підлягати задоволенню.

Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Протягом судового розгляду стороною позивача не було доведено факту завдання відповідачем моральних страждань позивачу.

Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України», 3тя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за відрядження, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» (м. Київ, вул.. Саксаганського, 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію витрат на відрядження в розмірі 5179 гривень 90 копійок та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника в розмірі 585572 гривні 13 копійок.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» (м. Київ, вул.. Саксаганського, 1, ) на користь держави судовий збір в розмірі 8861 гривні 28 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 13 березня 2023 року.

Суддя: