Ухвала

15 березня 2023 року

м. Київ

справа № 504/3828/20

провадження № 61-1359ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 працював охоронцем у ТОВ «АТБ-Маркет» з 19 лютого 2019 року. Наказом №176/2 від 15 жовтня 2020 року його було звільнено за порушення трудової дисципліни. Позивач вважав обвинувачення зазначені в наказах: №124/1 від 23 липня 2020 року, №146/1-к від 26 серпня 2020 року та №176/1-к від 15 жовтня 2020 року такими, що не відповідають дійсності, оскільки 19 вересня 2020 року покупець не розрахувався за покупку лише через недбалість касира та про це він дізнався лише після того, як покупець вийшов із магазину.

Позивач зазначав, що в той час він дивився за іншими касами та не вважає себе винним. Щодо подій, які відбулись 20 вересня 2020 року, зазначає, що заступник керуючого магазину - ОСОБА_2 кинулась на нього із кулаками та вчинила бійку, після чого співробітник ОСОБА_3 висловлювався на нього нецензурною лайкою та також вчинив бійку, в подальшому уникаючи конфлікту він пішов до службового приміщення, але охоронець ОСОБА_4 намагався напасти на нього, у зв`язку із чим він був вимушений застосувати до ОСОБА_4 силу у вигляді самооборони.

Позивач вважав, що його звільнення було незаконним, у зв`язку із чим просив: поновити його на роботі охоронцем ТОВ «АТБ - Маркет», стягнути із відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 жовтня 2020 року до дня поновлення на роботі.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішеннямотивовано тим, що факт систематичності допущених ОСОБА_1 порушень трудових обов`язків підтверджено тим, що за останній рік (у відповідності зі статті 151 КЗпП України строк дії дисциплінарного стягнення один рік) було застосовано два дисциплінарних стягнення у відповідності зі статтею 147 КЗпП України: наказ №124/1 від 23 липня 2020 року, наказ №146/1-к від 26 серпня 2020 року. Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що зазначені накази були оскаржені або скасовані в установленому законом порядку. При відмові у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, суди виходили з того, що відповідно до посадової інструкції, ОСОБА_1 зобов`язаний забезпечувати збереження товарно-матеріальних цінностей, а при виявлені факту розкрадання негайно вживати заходи, спрямовані на припинення розкрадання, однак заходів по затриманню особи, яка 19 вересня 2020 року винесла неоплачений товар на суму 322,80 грн не вжив, вимог інструкції не дотримався. Суди прийняли до уваги, що з дослідженого відеозапису наданого представником відповідача, вбачається, що 20 вересня 2020 року ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни. Упередженого ставлення до нього керівництва або здійснення самооборони, як стверджує ОСОБА_1 , не встановлено.

23 січня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, а саме: вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості інших учасників справи.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 27 січня 2023 року подано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає, що відсутність висновку Верховного Суду щодо питань застосування норми права у подібних правовідносинах не може позбавити доступу до правосуддя і захисту його прав.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не обґрунтовує передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Формальна вказівка на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах не свідчить про обґрунтування особою, яка подала касаційну скаргу, підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. ОСОБА_1 не зазначено щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, не обґрунтовано неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 червня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат