ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/233/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1434/23Головуючий у 1-й інстанції Назаренко О.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Пилипчук Л.І., Триголов В.М.,

секретар: Бродська В.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області, Державне підприємство «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про зобов`язання вчинити певні дії.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом в якому з урахуванням уточнених вимог просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:001:0007, зобов`язавши ОСОБА_2 за власний рахунок звільнити частину вказаної земельної ділянки площею 0,0110 га від самовільно розміщених об`єктів металевих стовпчиків вздовж межі земельної ділянки та стіни сараю літ. «Ж», збудованого на земельні ділянці по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,25 га., кадастровий номер :00:001:0007 з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 земельна ділянка по АДРЕСА_1 не приватизована, до бази Державного земельного кадастру не внесена, користувачем вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 .

Вказувала, що земельна ділянка площею 0,15 га передана відповідачу у постійне користування наказом № 64 по радгоспу ім. Калініна Харківського об`єднання «Харківовплодовощхоз», а також земельна ділянка площею 0,17 га в тимчасове користування з правом забудови. Частина належної позивачу земельної ділянки площею 0,0110 га була самовільно захоплена відповідачем ОСОБА_2 , на захопленій частині земельної ділянки розташована металева огорожа вкопані металеві стовпчики вздовж межі ділянки АДРЕСА_1 , крім того було побудовано сарай літ. «Ж», одна з стін якого знаходиться на належній позивачу земельній ділянці.

Зазначала, що експертним дослідженням встановлено, що у користуванні відповідача без будь-яких правових підстав, перебуває її частина земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0007 по АДРЕСА_1 площею 0,0110 га.

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом в якому просив зобов`язати ОСОБА_4 вжити належних заходів із залученням спеціалістів за власний кошт для виправлення метричних помилок у технічній документації на належну їй земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0007 по АДРЕСА_1 та до правовстановлюючих документів на земельну ділянку, вжити заходів для внесення відповідного запису до Поземельної книги, а також виправити інформацію, що міститься в Державному земельному кадастрі стосовно зазначеної земельної ділянки.

В обґрунтування зустрічного позову вказував, що висновки судового експерта не можуть свідчити про факт наявності накладення земельних ділянок, оскільки експерт вказав, що висновки всіх спеціалістів є вірними, роботи яких долучені до матеріалів справи. Фактичні лінійні проміри до будинку позивача безперечно свідчать про відсутність накладення на земельну ділянку позивача. Всі будівлі по АДРЕСА_1 , у тому числі й сарай літ. «Ж» побудовані ще у 90-ті роки минулого сторіччя, задовго до складення технічної документації для оформлення права власності на земельну ділянку.

Вказував, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_4 про АДРЕСА_1 здійснена згідно фактичного користування станом на 2007 рік, тобто існування в тому числі і сараю літ. «Ж» і усіх межових знаків безперечно свідчить про наявність метричних помилок у технічній документації на належну ОСОБА_4 земельну ділянку.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні ОСОБА_4 земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :00:001:0007.

Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок звільнити частину зайнятої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :00:001:0007 площею 0,0110 га від розташованих на ній металевих стовпчиків вздовж межі земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок звільнити частину зайнятої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером :00:001:0007 площею 0,0110 га шляхом демонтажу стіни сараю літ. «Ж», розташованої на земельній ділянці АДРЕСА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області, Державне підприємство «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 просив рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та закриття провадження за зустрічним позовом.

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що місцевим судом не повно з`ясовані обставини справи, та в судовому рішенні не зазначено мотивів не врахування його аргументів та не надано правової оцінки доказам, а саме: технічним паспортам на домоволодіння ОСОБА_2 1993 року та 2018 року.

Вказував, що експерт підтвердив, що вірними є висновки всіх спеціалістів, роботи яких долучені до матеріалів справи в тому числі і висновок ФО-П ОСОБА_5 про відсутність накладення земельної ділянки.

Зазначав, що відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог місцевий суд не врахував позицію Великої Палати Верховного суду викладену в постанові від 24.04.2019 року у справі № 128/3751/14-ц в якій вказано, що такий позов не може бути самостійним предметом судового розгляду та не підлягає розгляду в порядку будь-якої юрисдикції, а тому місцевий суд повинен був закрити провадження у справі.

Від ОСОБА_1 яка діє а інтересах ОСОБА_4 було подано відзив на апеляційну скаргу якому вона просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказне узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц

В судовому засіданні ОСОБА_1 яка діє а інтересах ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник свою апеляційну скрагу підтримали, просили її задовольнити.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом встановлено, що з державного акту серії ЯЕ № 512908 на право власності на земельна ділянка загальною площею 0,25 га., кадастровий номер :00:001:0007 з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 була передана безоплатно ОСОБА_6 на підставі рішення ХVІІІ сесії V скликання від 20 березня 2008 року. (том 1 а.с. 45)

Для складення державного акту на право власності на земельну ділянку на замовлення ОСОБА_6 ДП «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» складено технічну документацію із землеустрою. (том 1 а.с. 47-66)

19 вересня 2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Клопотовим С.Д. договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :00:001:0007 з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано за ОСОБА_4 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 51. (том 1 а.с. 13-15)

Судом також встановлено, що із земельною ділянкою АДРЕСА_2 , на якій розташований житловий будинок з надвірними будівлями, що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.1984 та свідоцтва про право особистої власності від 20.02.1992 (том 1 а.с. 86-87).

Наказом по радгоспу імені Калініна Харківського обласного об`єднання «Харківплодоовощхоз» від 09.10.1984 по АДРЕСА_3 закріплено земельну ділянку у постійне користування у розмірі 0,15 га та 0,17 у тимчасове користування за ОСОБА_2 з дозволом побудови надвірних будівель. (том 1 а.с. 88).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , на земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, у тому числі сарай літ. «Ж» (том 1 а.с. 89-92).

В ході судового розгляду справи місцевим судом встановлено, що між землекористувачами земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 склалися конфліктні взаємовідносини з приводу межі земельної ділянки АДРЕСА_1 про що складалися відповідні акти (том 1 а.с. 97, 194, 197).

Згідно висновку по встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 09 жовтня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 , місцеположення кутів зовнішніх меж землекористувань детально досліджені і встановлені по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача і погоджено з представниками суміжних землекористувачів, про що складені протоколи погодження меж земельних ділянок. (том 1 а.с. 128-138)

На замовлення позивача сертифікованим інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_7 2016 року складена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 199-231)

Відповідно до вказаної документації площа земельної ділянки в АДРЕСА_1 була уточнена за результатами кадастрової зйомки і фактично складає 0,2447 га.

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснив, що він мешкає в с. Хмарівка з 1974 року, був колишнім власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 , продав житловий будинок та земельну ділянку за цією адресою позивачці. Житловий будинок на теперішній час утеплений, збільшився у розмірах, але збільшення відбулося у бік сусіда ОСОБА_8 . Сарай відповідача ОСОБА_2 та металеві стовпчики на межі земельних ділянок були ще при попередньому власнику, жодних змін у складі домоволодіння не було.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_6 пояснила, що сарай на земельній ділянці ОСОБА_2 розташований на межі земельної ділянки, але відступлена певна відстань.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що він є сусідом сторін, проживає по в АДРЕСА_3 , не бачив на межі земельних ділянок сторін будь-яких парканів чи стовпчиків.

Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_4 місцевий суд виходив з того, що оскільки встановлено накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, чим порушено її права на володіння та користування майном, наявні підстави для задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами про наявність метричних помилок у технічній документації на належну ОСОБА_4 земельну ділянку.

Проте, апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 2 та ч. 5 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач наполягає на тому, що відповідачем ОСОБА_2 порушено його право, як суміжного землевласника, зміненням межі земельної ділянки та встановленням паркану на належній позивачу земельній ділянці.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.

Згідно з положеннями ст. 55 Закону України «Про землеустрій» установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (далі - Інструкція № 376).

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до пункту 3.10 розділу III «Закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками» Інструкції № 376, середньоквадратична похибка місцезнаходження межового знака відносно найближчих пунктів державної геодезичної мережі, геодезичних мереж згущення, міських геодезичних мереж не повинна перевищувати: у містах Києві, Севастополі, містах - обласних центрах та містах обласного підпорядкування - 0,1 м; в інших містах та селищах - 0,2 м; у селах - 0,3 м; за межами населених пунктів для земельних ділянок площею до 10 га - 0,5 м, а площею 10 га і більше - 2,5 м.

Відповідно до п. 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц, провадження № 61-10819св20 вказано, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах № 350/67/15-ц, провадження № 14-652цс18, та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, провадження № 14-730цс19.

Згідно статті 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Предметом доказування у даній справі є фактичне місце розташування земельних ділянок сторін одна по відношенню до іншої, їх межі, розміри, координати розташування.

Із матеріалів справи вбачається, що для підтвердження наявнсті чи відстуності накладення межі земельної ділянки АДРЕСА_1 на належну позивачу земельну ділянку в суді першої інстанції було призначено земельно-технічну експертизу.

Експертизою було встановлено наступне.

Використовуючи зйомку ФОП ОСОБА_11 , виявляється накладення земельної ділянки по пров. на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:001:0007, виходячи з координат, встановлених технічною документацією із землеустрою на ім`я ОСОБА_6 (2007 р) на земельну ділянку на з урахуванням координат будівель і споруд, зазначених в технічній документації 2007 року.

За даними, наведеними у висновку ФОП ОСОБА_5 та додатках на стор. 126-138 том 1, з боку користувачів земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , немає порушення меж (або накладення) земельної ділянки на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:001:0007, виходячи з координат, встановлених технічною документацією із землеустрою на ім`я ОСОБА_6 (2007р.) на земельну ділянку та з урахуванням координат будівель і споруд, зазначених в технічній документації 2007 року.

Використовуючи копію «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 », виконану ФОП ОСОБА_7 в 2016 році (т. 1 арк. 199-231), виявляється накладення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:001:0007, виходячи з координат, встановлених технічною документацією із землеустрою на ім`я ОСОБА_6 (2007 р.) на земельну ділянку та з урахуванням координат будівель і споруд, зазначених в технічній документації 2007 року.

За даними зйомки ФОП ОСОБА_11 площа накладення земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_1 кадастровий номер :00:001:0007 в с. Хмарівка Харківського району Харківської області становитиме 0,0110 га.

Так як за даними, наведеними у висновку ФОП ОСОБА_12 та додатках на стор. 126-138 том 1, порушення межі між суміжними ділянками або накладення не виявлено, то і площі накладення не обраховувались.

Використовуючи Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , виконану ФОП ОСОБА_7 в 2016 році та виходячи з координат, встановлених технічною документацією із землеустрою на ім`я ОСОБА_6 (2007р.) на земельну ділянку та з урахуванням координат будівель і споруд, зазначених в технічній документації 2007 року площа накладення земельної ділянки по по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по по АДРЕСА_1 кадастровий номер :00:001:0007 в с. Хмарівка Харківського району Харківської області становитиме 0,0052 га.

Фактичні лінійні проміри від будинку по АДРЕСА_1 до межі земельної ділянки не відповідають лінійним промірам, визначеним в технічній землевпорядній документації 2007 року та мають незначні відхилення 0,09 м та 0,14 м.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_13 пояснив, що на дослідження експерта було надано декілька геодезичних зйомок земельних ділянок, технічна документація 2007 року. Визначальними даними для надання висновку для експерта були відстань від кута будинку по АДРЕСА_1 та межі земельної ділянки, яка склала 1,02 м. Ця відстань не може змінюватись, а тому ці дані були визначальними і, виходячи з них було виявлено накладення земельних ділянок. За основу експерт брав технічну документацію на земельну ділянку 2007 року, це визначено у додатку № 1 до висновку експерта. Зазначив, що зйомка ФОП ОСОБА_11 була виготовлена за клопотанням експерта з метою узгодження та зв`язання тих зйомок, які містились в матеріалах справи. При камеральному дослідженні було з`ясовано, що межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 зсунуті у один бік, тому виникла різниця у результатах зйомок ФОП ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_7 .

Слід зазначити, що такі висновки експерта не можуть свідчити про факт наявності накладення земельних ділянок, оскільки експерт підтвердив, що всі висновки спеціалістів, роботи яких долучені до матеріалів справи є вірними, в тому числі і висновок ФОП ОСОБА_5 про відсутність накладення земельної ділянки.

Між тим враховуючи вищевкзані обставини, місцевий суд дйшов передчасного висновку про те, що встанолено наявність накладення земельної ділянки по АДРЕСА_1 та поща накладення становить 0, 0110 га.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами накладення земельних ділянок, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю

Щодо зустічних позовних вимог ОСОБА_2 слід зазначити наступне.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Згідно із пунктом 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.

Сторони у позасудовому порядку мають можливість скористатися визначеним у пункті 4 розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» способом відновлення своїх порушених прав, шляхом усунення технічних помилок, і лише у разі, якщо цей спосіб виявиться недієвим, чи згоди щодо визначення конкретних меж земельних ділянок не буде досягнуто, позивачі, чиї права порушені у результаті невідповідності інформації землевпорядної документації фактичним даним щодо площі, лінійних розмірів та конфігурації земельних ділянок, так і даним, визначеним державними актами, що є порушення вимог земельного законодавства, можуть звернутись до суду за захистом порушених прав.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 серпня 2020 року у справі № 583/669/15-ц (провадження № 61-756св20), від 19 січня 2022 № 449/1165/17.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У матеріалах справи відстуні належні та допутими докази про те, що ОСОБА_2 звертався до відповідча в позасудовому порядку для вирішення даного питання та виправлення метричних помилок у технічній документацїі на які посилається позивач.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що звернення до суду із вказаними вимогами є передчасними.

Враховуючи вищивикладене, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного та зустрічого позовів.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов