ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/20/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/191/22 Категорія: 311000000 Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) АТ «Українська залізниця»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.06.2022 (повний текст складено 05.07.2022, суддя в суді першої інстанції Прилуцький В.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, яким просив визнати незаконним і скасувати наказ керівника «Виробничого підрозділу служби колії» «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 16.12.2021 №01-02/481 про відсторонення його від роботи без збереження заробітної плати, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу при незаконному відстороненні від роботи з 16.12.2021 по день винесення судом рішення та допустити рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць до негайного виконання.

Вказує, що він з 15.04.1997 працює бригадиром з поточного утримання ремонту колії та штучних споруд 5 розряду Околоток №1 ст. Шевченко «Виробничого підрозділу служби колії» «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та по даний час перебуває в трудових відносинах з відповідачем. Наказом №01-02/481 від 16.12.2021 відповідача його відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до дня фактичного щеплення проти СОVID-19 або надання висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19.

Цей наказ є незаконним, оскільки перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, визначений ст. 46 КЗпП, може бути розширеном тільки законами України, а не підзаконними актами, як у даному ивпадку. Відповідно ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» щеплення від COVID-19 не є обов`язковим. Саме рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях, віднесено до виключної компетенції головного санітарного лікаря України чи регіону за умови наявності відповідних епідемічних показань.

Відсторонення позивача від роботи є втручанням у право на працю, яке можливе тільки на підставі закону, а не підзаконного нормативно-правового акту, до яких належать Постанова КМУ № 1236 від 09.12.2020 та Накази МОЗ № 2153 від 04.10.2021, № 2393 від 01.11.2021.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» відмова від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись у порядку, який визначений законом. Так, вказана норма закону не містить іншої підстави для встановлення факту відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, аніж відібране лікарем письмове підтвердження особи про відмову від вакцинації або акт, складений лікарем у присутності свідків, про відмову скласти особою таке письмове підтвердження. Однак наказ від 16.12.2021, яким його відсторонено від роботи, не містить таких відомостей.

Спірний наказ порушує право позивача на таємницю про стан здоров`я.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.06.2022 позовні вимоги задоволено частково та визнано протиправним наказ від 16.12.2021 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 без збереження заробітної плати до дня фактичного щеплення проти СОVID-19 або отримання висновку лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти СОVID-19.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при незаконному відстороненні від роботи з 16.12.2021 по 28.02.2022 включно в розмірі 47 635,50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції вказав, що в порушення ст. 46 КЗпП України відповідач з власної ініціативи без законних підстав відсторонив позивача від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, адже відповідач не зміг переконливо довести, що позивач відмовився або ухилився від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 29.07.2022 через відділення поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відхилити повністю позовні вимоги у справі. Вказує, що відсторонення працівника відбулося з належним дотриманням норм національного трудового законодавства та відповідної практики СЄПЛ.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює бригадиром (звільнений) з поточного утримання ремонту колії та штучних споруд 5 розряду Околоток №1 ст. Шевченко «Виробничого підрозділу служби колії» «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки останнього серії НОМЕР_1 (а.с.14-15).

Постановою КМУ від 04.03.2015 №83 АТ «Укрзалізниця» включено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Згідно листа члена правління АТ «Укрзалізниця» та директора з управління персоналом та соціальної політики АТ «Укрзалізниця» від 23.11.2021 №Ц-3-91/4589-21, та листа директора регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 25.11.2021 №Н-007/1884 керівників структурних підрозділів апарату управління регіональних філій та філій зобов`язано в термін до 28.11.2021 проінформувати всіх працівників підпорядкованих структурних підрозділів про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19; можливі місця (пункти) проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19; правові наслідки у разі відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (відсторонення від роботи). Пропонується інформування про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 здійснювати під підпис усіх працівників (без винятку) підпорядкованих структурних підрозділів шляхом ознайомлення з наступними нормативно-правовими актами:

- пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»;

- наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком;

- наказом МОЗ України від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком;

- постановою КМУ від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» з додатком (в частині, що стосується АТ «Укрзалізниця»).

Згідно колективного листа заперечення на лист-ознайомлення (додаток до телеграми від 25.11.2021 №Н-007/1884) від 29.11.2021 працівників «Виробничого підрозділу служби колії» «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», в тому числі і позивача ОСОБА_1 , вбачається, що їх 26.11.2021 було ознайомлено з наведеними вище нормативними документами та інформацією, викладеною в Листі-ознайомленні.

Працівники, в тому числі і позивач, письмово зазначили про своє тимчасове утримання від щеплення проти COVID-19 до моменту закінчення клінічних випробувань вакцин, опублікування результатів та гарантування державою відсутності поствакцинальних наслідків, що можуть становити загрозу їх життю та здоров`ю, вказували також на незаконність їх відсторонення від роботи з вказаних підстав та обмеження їх права на працю.

Позивач станом на 16.12.2021 не пред`явив за місцем роботи документу, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, що останнім не заперечується.

Згідно Акту №5 від 16.12.2021 станом на день його складення встановлено факт відмови ОСОБА_1 від проходження обов`язкового профілактичного щеплення, оскільки ним не було надано документ, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма № 028-1/о), виданий закладом охорони здоров`я, вказаний акт також містить пояснення ОСОБА_1 : «поки утримуюсь від вакцинації» (а.с. 17).

Наказом керівника «Виробничого підрозділу служби колії» «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» В. Тіхомірова №01-02/481 від 16.12.2021, керуючись ст.46 КЗпП України, ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 з послідуючими змінами наказом від 01.11.2021 №2393, пунктом 46-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, ОСОБА_1 , бригадира (звільнений) з поточного утримання ремонту колії та штучних споруд 5 розряду Околоток №1 ст. Шевченко, відсторонено від роботи з 16.12.2021 без збереження заробітної плати до дня фактичного щеплення проти COVID-19 або отримання висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19.

Підставою видання наказу про відсторонення від роботи зазначено вищевказаний акт № 5 від 16.12.2021 (а.с. 16).

Згідно з наказом керівника «Виробничого підрозділу служби колії» «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» В. Тіхомірова від 01.03.2022 №01-02/104, ОСОБА_1 - бригадир (звільнений) з поточного утримання ремонту колії та штучних споруд 5 розряду Околоток №1 ст. Шевченко допущений до роботи з 01.03.2022, на підставі наказу МОЗ «Про зупинення дії наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153», від 25.02.2022 №380, крім того, визнано таким, що втратив чинність наказ № 01-02/481 від 16.12.2021 «Про відсторонення від роботи».

Оскільки заперечення позивача щодо його тимчасового утримання від вакцинації та відсторонення його в зв`язку з цим від роботи залишено без належного реагування та роботодавцем 16.12.2022 було відсторонено його від роботи без збереження заробітної плати на період відсторонення, останній змушений звернутися до суду з указаним позовом для захисту свого порушеного права.

Крім того, згідно наданих пояснень роботодавця, позивач працює на посаді бригадир (звільнений) з поточного утримання ремонту колії та штучних споруд 5 розряду Околоток №1 ст. Шевченко, виробничого підрозділу служби колії «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

За позивачем закріплена ділянка колії ст. Шевченко з 212 км по 213 км. У підпорядкуванні у нього знаходиться три монтери колії. На околотку №1 знаходиться дві бригади. По штатного розпису по околодку №1 всього 29 працівників, а фактично 11 працівників з якими він під час виконання робіт контактує (доказом цього надається витяг із Штатного розпису).

Відповідно до вимог Стандарту АТ "Укрзалізниця" - Порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці СТП 015-003:2020, позивач або інший бригадир на околодку перед початком робіт щоденно проводять цільовий інструктаж в робочому приміщенні околотоку №1 ст. Шевченко (доказом цього надається витяг з Журналу реєстрації інструктажів). Під час інструктажів або наради в кабінеті постійно перебуває до 6 інших працівників, час проведення інструктажу - 15 хв.

По колу своїх функціональних обов`язків: згідно п. 1.4 робочої інструкції під керівництвом шляхового майстра, повинен у встановлені строки провести суцільний ремонт рейок та скріплень, а також металевих частин стрілочних переводів; згідно п. 1.11 робочої інструкції бере участь у проведені майстром шляховим і електромеханіком пристроїв сигналізації та блокування один раз в 4 тижні перевірці справностей ізолюючих стиків, ізоляції сережок гостряків, стягнутих смуг, стрілочних гарнітур на стрілочних переводах; згідно п. 1.14 робочої інструкції під час виконання робіт бригадир (звільнений) з поточного утримання й ремонту колій та штучних споруд безпосередньо керує роботою, дорученою йому бригади; згідно п. 1.16 робочої інструкції забезпечує якісну організацію роботи і повне використання колійних машин і механізмів; згідно п. 1.21 робочої інструкції перед початком виконання робіт проводить працівникам цільовий інструктаж, з послідуючою перевіркою знань, журнал реєстрації інструктажів з питань охорони праці; згідно п. 1.33 робочої інструкції організовує силами досвідчених монтерів колії згідно графіка обходи та огляди колії в межах своєї дільниці. Загальна кількість контактів на день складає близько 11 осіб.

Характер робіт, які виконуються позивачем, а також безпосереднє залучення його до забезпечення безпеки руху поїздів, що унеможливлює виконання такої роботи дистанційно.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Для правильного вирішення спору у справі слід встановити чи відносилася професія позивача до переліку тих, що потребують обов`язкового щеплення від COVID-19 та чи мав повноваження роботодавець відстороняти від роботи працівника, який таке щеплення не зробив без наявних підтверджених медичних протипоказань.

Так відповідно до п.п. «а», «б» ст. 10 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані: а) піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; б) у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Згідно ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники, зокрема, підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою КМУ від 04.03.2015 №83, до якого входить АТ «Укрзалізниця».

Таким чином посада позивача у справі (працівник АТ «Укрзалізниця») включена до переліку тих, які потребують обов`язкового щеплення від COVID-19 - Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений Наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153.

Обов`язок особи (працівника) здійснювати визначені законодавством щеплення також вбачається з п.п. «а», «б» ст. 10 ЗУ «Про основи законодавства України про охорону здоров`я».

Для забезпечення суспільного інтересу в дотриманні права на безпеку для здоров`я у аспекті забезпечення неможливості поширення інфекційної хвороби COVID-19 допускається пропорційне втручання в особисте право на повагу до приватного життя та отримання особою відповідного щеплення.

При цьому такий обов`язок особи ґрунтується на нормах національного законодавства, про які вказано вище, положення яких є достатньо чіткими та не допускають множинного трактування.

Позивач мав можливість не робити відповідне щеплення за наявності в нього медичних протипоказань, що в цій справі не мало місця, адже відповідних доказів суду не надано.

Таким чином при розгляді справи встановлено наявність обов`язку у позивача, як працівника відповідної галузі, мати профілактичне щеплення від COVID-19. Тепер слід з`ясувати чи мав право роботодавець відсторонити працівника від роботи у разі відсутності вказаного щеплення та який був порядок такого відсторонення.

Так відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, за загальним правило такому працівникові заробітна плата не виплачується. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця зберегти заробітну плату за працівником, відстороненим через відмову вакцинуватися від коронавірусної хвороби.

Пунктом 416 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком №2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 ЗУ Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 ЗУ Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відсторонення працівників здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Водночас, відсторонюючи працівника, керівник повинен діяти в спосіб та в межах повноважень, передбачених законом. Тому в наказі про відсторонення мають бути зазначені підстави та строк такого відсторонення. Керівник має ознайомити з таким наказом працівника. Якщо працівник відмовляється ознайомитись з наказом та поставити свій підпис, про це складається акт. На період відсторонення за працівником зберігається робоче місце.

Таким чином ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачає можливість введення додаткових (не вказаних в ч.1 цієї статті) обов`язкових профілактичних щеплень для працівників окремих професій, виробництв та організацій, перелік яких встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Професія позивача визначена такою, що підлягає обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, наказом Міністерства охорони здоров`я України.

Отже позивач за родом своєї професії згідно вимог чинного законодавства (ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням) мав зробити обов`язкове щеплення від COVID-19 та за його відсутності роботодавець повинен був вжити дії до відсторонення нещепленого працівника від роботи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами.

З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16.09.2011 №595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2022 у справі №130/3548/21 вказала, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

У даній справі встановлено, що позивач є працівником АТ «Укрзалізниця» з 15.04.1997 та працює бригадиром (звільнений) з поточного утримання ремонту колії та штучних споруд 5 розряду Околоток №1 ст. Шевченко «Виробничого підрозділу служби колії» «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». Формально він належав до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

ВП ВС у наведеній постанові вказала, що у кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при розгляді подібних справ суди повинні враховувати, що суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті).

Одночасно, апеляційний суд враховує, що відсторонення працівника від роботи є актом перешкоджання здійсненню права на працю, відтак, має відбуватися з найсуворішим дотриманням вимог законодавства та забезпеченням прав працівника на усунення причин, які стали підставами для такого відсторонення.

За обставин цієї справи правовою підставою для відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи став п.416 постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08.11.2021, та встановлює право роботодавця на відсторонення від роботи працівника, у якого відсутнє профілактичне щеплення від COVID-19.

Роботодавець повідомив працівника про необхідність здійснити щеплення згідно листа від 23.11.2021 та отримав письмову відмову від його проведення в листі, підписаному, в тому числі, позивачем, від 29.11.2021 працівників «Виробничого підрозділу служби колії» «Шевченківська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». На даний час позивач відмовляється отримати щеплення від COVID-19 та не надає доказів наявності у нього медичних протипоказань для його проведення.

Також роботодавець належним чином врахував, що позивач здійснює свою трудову функцію в безпосередньому контакті з іншими особами, які є в його підпорядкуванні, та не може працювати дистанційно, що вбачається з робіт, виконання яких ввірено позивачу, при цьому наражаючи на небезпеку життя та здоров`я підлеглих йому працівників. Такі відомості вбачаються з наданих суду пояснень роботодавця, які ґрунтуються на аналізі його посадової інструкції.

Поза всякими розумними сумнівами безпосередня загроза для життя та здоров`я інших людей, зокрема, підлеглих працівників, превуалює над забезпеченням права на працю позивача.

Таким чином відповідач, як роботодавець не щепленого працівника, правомірно та у відповідності до ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст.12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153, яким затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, прийняв оспорюваний наказ про відсторонення працівника від роботи на час відсутності в нього відповідного профілактичного щеплення.

З урахуванням таких висновків апеляційного суду, суд першої інстанції необґрунтовано зазначив про те, що відсторонення працівника відбулося з порушеннями ст. 46 КЗпП України з власної ініціативи роботодавця та без законних підстав.

Також суд помилково вказав, що відповідач не зміг переконливо довести, що позивач відмовився або ухилився від обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, адже дана обставина вбачається з доводів позивача про відсутність у нього обов`язку здійснити щеплення.

Позиція суду першої інстанції та позивача про незаконність та неконституційність правових положень щодо необхідності мати профілактичні щеплення у певних категорій працівників на правильність вищенаведених висновків апеляційного суду у даній справі не впливає, адже, як зазначалося вище, вимоги роботодавця про наявність відповідного щеплення належним чином ґрунтуються на вимогах законодавства.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.06.2022 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про відхилення позовних вимог за безпідставністю.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги з позивача на користь скаржника слід стягнути 2977,20 грн. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.06.2022 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» у даній справі залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» 2977,20 грн. судового збору, сплаченого за апеляційний перегляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 14.03.2023.

Суддя-доповідач

Судді