Справа № 466/8669/22 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/272/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Дуди Ірини Петрівни на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2022р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Просила суд ухвалити рішення, яким стягувати зі ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 22 000 грн. щомісячно, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги мотивувала тим, що не перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Між тим, вони перебували у фактичних подружніх відносинах, в яких у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, ОСОБА_3 . На даний момент відносини між сторонами припинені, вони проживають окремо, малолітній син проживає разом з нею по АДРЕСА_1 .

Перед зверненням з даним позовом до суду, відповідач час від часу надавав їй кошти на утримання сина в середньому , в розмірі 30 000 - 35 000 грн. на місяць. Їх син безумовно потребує матеріального забезпечення для повноцінного утримання, оскільки дитині необхідні кошти на придбання одягу, харчування, оплату садочка, придбання навчального приладдя та медикаментів.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати зі ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 01.11.2022р. і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

В решті вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави 992 ( дев`ятсот дев`яносто дві) 40 грн. судового збору.

Вказане рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 адвокат Дуда Ірина Петрівна.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що сплата ним 5000 грн. аліментів, що перевищує подвійний прожитковий мінімум для дитини до шести років, відповідатиме засадам розумності та справедливості. Покликається на те, що витрати на дитину в розмірі 10 000 грн. з урахуванням пропорційної участі позивачки, є достатніми для утримання дитини.

Також стверджує, що отримувані ним доходи не дають йому можливості сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти в розмірі 5000 грн.

В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Дуда Ірина Петрівна вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Покликається на те, що суд не надав належної правової оцінки тому факту, що відповідач долучив до відзиву на позовну заяву відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за 2021 рік, тим самим ухилившись від надання інформації на підтвердження отриманих доходів в 2022 році чи відсутності таких.

Водночас, вважала за необхідне повідомити суду, що з листопада 2017 року по 31.05.2022 відповідач надавав позивачу фінансову допомогу на утримання спільного сина в сумах, які значно перевищують розмір аліментів, про присудження яких просить позивач у позовній заяві і в значно більшому розмірі, в якому визнає позов відповідач, що підтверджується інформацією викладеною у довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 21.06.2022 NeIF3PJ4SHBQ4901C, яка є в матеріалах справи.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Оскільки текст постанови складено 22 березня 2023 року, то незважаючи на те, що розгляд справи призначено на 20 березня 2023 року, датою ухвалення постанови є саме 22 березня 2023 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що право дитини на утримання кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, відтак стягнення з відповідача аліментів в розмірі 10 000 грн. щомісячно буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку та якнайкраще відповідатиме інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Як визнано сторонами в ході судового розгляду, на момент пред`явлення позову подружні відносини між сторонами були припинені, малолітній син проживає разом зі своєю матір`ю, ОСОБА_2 , по її місцю реєстрації: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дітей, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, її потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 01.11.2022р. і до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення належного матеріального утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_4 знаходиться непрацездатна мати не підтверджуються матеріалами справи, оскільки відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що на ОСОБА_4 покладено обов`язок щодо її утримання.

Покликання апелянта ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції невірно визначено розмір аліментів, які необхідно з нього стягувати, оскільки отримувані ним доходи не дають йому можливості сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн., а тому, достатнім, на його думку, є стягнення з нього аліментів в розмірі 5000 грн. щомісячно на дитину, не заслуговують на увагу, оскільки при визначені розміру аліментів судом повинен враховуватися не тільки майновий стан платника аліментів, але й стан здоров`я та майновий стан дитини, а також її потреби та інші обставини, що мають істотне значення, а насамперед інтереси та потреби дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Крім того, покликання представника ОСОБА_2 адвоката Дуди Ірини Петрівни на те, що судом першої інстанції не враховано обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів, зокрема, те що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, володіє нерухомим майном, інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні немає є безпідставними, оскільки визначаючи розмір аліментів, судом першої інстанції враховано обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дитини, а також того, що аліменти стягуються на одну дитину, розмір аліментів перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а матеріали справи не містять доказів необхідності стягувати аліменти саме в такому розмірі, в якому просить позивачка.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 адвоката Дуди Ірини Петрівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 22.03.2023 року.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета