Справа № 362/5171/21
Провадження 2/362/330/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

"26" квітня 2023 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Кравченко Л.М., за участю секретаря судового засідання Шмагун М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Обухівського району Київської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

25.04.2023 р. до Васильківського міськрайонного суду надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1 , в якій він просить накласти арешт нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , транспортний засіб марки BMW, МОДЕЛЬ 730і, 2017 року випуску, д.н.з. « НОМЕР_1 », на частку в статутному капіталі ТОВ «КОМПАНІЯ 3 ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «АУРІС», на частку в статутному капіталі ОСБЛУГОВУЮЧИЙ КООПЕРАТИВ «САДОВО-ГОРОДНЕ ТОВАРИСТВО «ОЗЕРНИЙ ХУТІРЕЦЬ». Накласти арешт на все будь-яке нерухоме та рухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , а також на банківські рахунки, які належать відповідачу. Заборонити будь-яким особам у будь який спосіб вчиняти будь які дії щодо нерухомого та рухомого майна, корпоративних прав, банківських рахунків, що належать ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що відповідно до обставин справи, викладених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог та підтвердженими доказами до неї, що відповідач станом на 25.04.2023 р. зобов`язаний повернути позивачу кошти, які він отримав за договором позики вія 13.04.2018 р. у розмірі 9 142 150 (дев?ять мільйонів сто сорок дві тисячі сто п`ятдесят) грн. Позивач намагався в позасудовому порядку врегулювати спір шляхом переговорів, однак кошти не було повернуто, тому позивач вважає що при укладенні договору позики відповідач не мав наміру його виконувати і тепер ухиляться від повернення суми позики. Враховуючи те, що на даний час сума, яку повинен повернути відповідач позивачу, є значною, позивач має усі підстави побоюватись, що ОСОБА_3 може відчужити своє нерухоме та рухоме майно, корпоративні права та /або грошові кошти на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішенця суду.

Позивач вказав на те, що таке вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту нерухомого майна та рухомого майна, банківських рахунків не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки є тимчасовим обмеженням права розпоряджатися ним.

Суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без виклику сторін.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22.12.2006, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. А згідно з п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Крім того, суд при розгляді заяви про забезпечення позову повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, суті позовних вимог.

При цьому, як убачається із роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 р. у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або утруднення його виконання без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Судом встановлено, що заявником не надано суду правовстановлюючих документів щодо майна, про накладення арешту на яке йдеться у заяві, крім того, пошук в реєстрах здійснювався за частковим співпадінням, що унеможливлює ідентифікувати особи-власника та відповідача по справі.

Аналогічна ситуація щодо прохання про накладення арешту на транспортний засіб марки BMW, МОДЕЛЬ 730і, 2017 року випуску, д.н.з. « НОМЕР_1 », де позивач вказує, що майно належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , одночасно не долучаючи його до матеріалів заяви, що не дає можливості суду встановити фактичних обставити справи, які б документально підтверджували позовні вимоги позивача, що є порушенням ст.175 ЦПК України.

Разом з тим, задовольнити заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на банківські рахунки відповідача не є можливим, оскільки не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та ін., у відповідності до ч. 4 ст. 152 ЦПК України. Прохальна частина заяви містить в загальному формулювання позивач про накладення арешту на банківські рахунки, які на належать відповідачу, разом з тим відсутня деталізація щодо номеру рахунку, банку, який обслуговує його, призначення.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з зобов`язальних правовідносин. Спір є цивільним, та не стосується корпоративних відносин.

Суд при цьому також зважає на те, що відповідно до ст. 113 ЦК України - господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Господарське товариство є власником, в тому числі майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст.115 ЦК України).

Тобто, після реєстрації товариства майно, яке передане учасниками до статутного капіталу переходить у власність товариства, а учасник набуває право власності на частку у статутному капіталі.

Частка в статутному капіталі - це частка цілого, що належить товариству, яка породжує комплекс корпоративних прав учасника, визначених уст. 167 ГК України та ст. 116 ЦК України, зокрема, право на певну кількість голосів при вирішенні питань у найвищому органі товариства, право на певну суму дивідендів та ін.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 р. у справі № 201/5514/18 зазначено, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на частку у статутному капіталі порушує майнові права та інтереси юридичної особи та інших її засновників (учасників), та чинить перешкоди у здійсненні товариством господарської діяльності.

З урахуванням цього суд вважає, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на частку відповідача в статному капіталі товариств є не співмірним і не відповідає заявленим позовним вимогам та може перешкоджати діяльності господарського товариства та порушувати права інших осіб його застосуванням.

За наведених обставин, накладення судом арешту на корпоративні права цих ТОВ, які не є учасниками справи, є необґрунтованим.

Також суду критично ставиться до прохання про накладення арешту все будь-яке нерухоме та рухоме майно, яке належить відповідачу, заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь які дії щодо нерухомого та рухомого майна, корпоративних прав, банківських рахунків, що належать відповідачу, оскільки ці вимоги є неконкретними, що згодом може спонукати до порушення прав третіх осіб.

Загалом, в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено переконливих доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Таким чином суд приходить до висновку, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності обставин, які б свідчили про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Саме лише звернення до суду із позовом не є безумовною підставою вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим його виконання.

Таким чином, суд вважає заяву про забезпечення позову необґрунтованою та не доведеною, з огляду на що у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М.Кравченко