Провадження № 2/359/150/2023
Справа № 359/1538/21
У Х В А Л А

10 березня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головую чого судді Муранової-Лесів І.В..

при секретарі Івковій Д.Л.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідач а- ОСОБА_2

представника органу опіки - Павленко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, -

встановив:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться вказана цивільна справа № 359/1538/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 10.03.2023 за клопотанням представника відповідача адвоката Стеценко О.Л. для ознайомлення з матеріалами справи.

Одночасно, на електронну пошту відповідачу ОСОБА_3 було направлено повідомлення про наступне призначене судове засідання, а також повідомлено, що з метою виконання вимог ст.171 Сімейного кодексу України, його зобов`язано забезпечити участь у призначеному судовому засіданні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для заслуховування його думки судом, у зв`язку з чим роз`яснено можливість та порядок участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Також звернуто увагу, що у призначені судові засідання 28.12.2022 на 10.00 год. та 06.01.2023 на 10.00 год., а також 20.01.2023 на 13.45 год., 09.02.2023 на 15.00 год. та 21.02.2023 на 15.30 год. відповідачем участь малолітнього ОСОБА_4 забезпечено не було.

У зазначені дати, а також 10.03.2023 відповідач у судове засідання не з`явився, явку малолітнього сина ОСОБА_4 не забезпечив, причину своєї неявки, а також незабезпечення участі малолітнього у судовому засіданні відповідач не повідомив, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції не подав..

Разом із з цим, 10.03.2023 на електронну пошту суду від відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.251 ЦПК України, яке обґрунтовано тим, що, на думку відповідача, дана справа не підлягає розгляду судами України та відноситься до юрисдикції Держави нового звичайного місця проживання дитини, оскільки остання прижилася у новому середовищу в Німеччині та перебуває у статусі біженця (т.1 а.с.226-234).

Обґрунтовуючи клопотання відповідач зазначив, що відповідно до тимчасових довідок окружної адміністрації Зальцведель від 02.08.2022 відповідач та його малолітній син ОСОБА_5 зареєстровані як біженці з України за адресою: Фабрікштр.1, 29410 Зальцведель, а тому судом має бути враховано положення ст.ст.1,3 ,4 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст.ст.5,6,7,12,13,20 розділу ІІ Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року.

Крім того, 10.03.2023 на електронну пошту суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про зміну місця проживання, за змістом якої він повідомляє про зміну місця проживання (перебування, знаходження) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на адресу: - Фабрікштр.1, 29410 Зальцведель (т.3 а.с.236). Одночасно за змістом поданої заяви відповідач вимагає вручати судові повістки особам, що проживають за межами України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порядку, визначеному Конвенцією про вручення судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 повідомив, що отримав клопотання відповідача та їх підтримує.

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що не отримувала клопотання про закриття провадження у справі, ознайомившись з яким після його оголошення представником відповідача, проти закриття провадження у справі заперечує, вважає, що подані відповідачем заява та клопотання спрямовані на затягування розгляду справи та ще більше відчуження сина від матері. Також пояснила, що виїжджала до Німеччини та проживала за вказаною відповідачем адресою, де відповідача та сина не виявила,

Представник органу опіки та піклування Павленко Л.В. у вирішенні поданих клопотань покладається на думку суду.

Дослідивши подані клопотання та заяву, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог абзацу ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Також суд звертає увагу, що в силу вимог ч.4 ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Отже дана цивільна справа щодо відібрання дитини у батька відповідача ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав та повернення дитини матері позивачу ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами загального позовного провадження.

Так, провадження у даній цивільній справі було відкрито 15.03.2021 за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.16).

Відповідачем ОСОБА_3 було подано відзив на позовну заяву від 30.06.2021 (т.1 а.с.35-47), а також за його участі було проведено підготовче засідання 13.07.2021 та призначено справу до судового розгляду, за його участі було проведено судове засідання, призначене на 05.10.2021 (т.1 а.с.271, т.2 а.с.252-253).

Крім того, за наявною на сайті Бориспільського міськрайонного суду Київської області інформацією, а також за даними Єдиного державного реєстру судових рішень було встановлено, що ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22.10.2021 року було відкрито провадження у цивільній справі №359/10024/2021 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, яка розглядається в порядку загального позовного провадження.

За клопотанням представника позивача адвоката Целікова В.В. суд зупиняв провадження у справі на підставі ухвали від 19.11.2021 (т.3 а.с.45-46). Ухвалою від 26.10.2022 за клопотанням позивача ОСОБА_1 було поновлено провадження у справі (т.3 а.с.54).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави.

Так, звернувшись до суду з даним позовом про відібрання дитини у батька, позивач вказує на наявність підстав, які можуть бути також підставами для позбавлення відповідача батьківських прав.

Тобто, позов ОСОБА_1 про відібрання дитини та її повернення матері не був пов`язаний з фактом незаконного переміщення малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,та його утримання в іншій країні.

Крім того, подія, про яку зазначено відповідачем ОСОБА_3 його тимчасова реєстрація в якості біженця з України, тобто тимчасове перебування у Німеччині, мала місце після відкриття провадження у даній цивільній справі.

Разом із цим, в силу вимог ст.1 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року цілями цієї Конвенції є: a) забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав; та b) забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах.

Відповідно до ст.8 Конвенції будь-яка особа, установа або інший орган, які стверджують, що дитина була переміщена або утримується з порушенням прав піклування, може звернутися з заявою до Центрального органу за місцем постійного проживання дитини або до Центрального органу будь-якої іншої Договірної держави за допомогою у забезпеченні повернення дитини.

Тобто, зазначена Конвенція передбачає процедуру повернення незаконно переміщених дітей до іншої держави, які є учасниками даної Конвенції.

Суд також звертає увагу, що тимчасове перебування відповідача та їх з позивачкою малолітнього сина за межами України у Німеччині, не змінюють для них їх особистого закону - права держави України, громадянами якої вони є за народженням, а також не визначають, що дана справа є справою з іноземним елементом (ст.ст.1,16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Посилання відповідача на зазначені в клопотанні правові позиції Верховного Суду в цивільній справі №761/33136/19, та у цивільній справі №613/1185/19 слід визнати необґрунтованим, оскільки обставини, які були встановлені у цих справах не є ідентичними з обставинами, про наявність яких стверджує позивач ОСОБА_1 , та в жодній з цих справ судом не було встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами виключають можливість судового розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Щодо заявленої відповідачем вимоги про його повідомлення та повідомлення малолітнього ОСОБА_4 у даній справі в порядку, визначеному Конвенцією про вручення судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, суд дійшов висновку, що таке клопотання слід залишити без розгляду з наступних підстав.

Так, ухвалою від 06.01.2023 суд вже відмовляв представнику відповідача адвокату Буша А.В. у клопотанні про оголошення перерви та повідомлення відповідача ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_4 про необхідність участі у справі в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, за останньою відомою адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.139-143).

При цьому суд враховував, що відповідач ОСОБА_3 обізнаний щодо даної цивільної справи, оскільки брав особисту участь на стадії підготовчого провадження, подавав відзив, був присутній у судовому засіданні 05.10.2021, і, хоча в подальшому до суду не з`являвся, та, як визнано сторонами та підтверджується долученими до матеріалів цивільної справи доказами, виїхав сам та вивіз за межі України малолітнього сина ОСОБА_4 , залучив до участі у справі представника адвоката Буша А.В., який повідомив суду електронну адресу відповідача. За цією електронною адресою і здійснювалися його судові виклики та повідомлення.

Крім того, в подальшому відповідач уповноважив свого представника за довіреністю ОСОБА_6 розірвати угоду з адвокатом та забезпечити участь іншого адвоката у розгляді даної цивільної справи.

Таким чином, особисто та через своїх представників відповідач ОСОБА_3 отримував судові повідомлення-виклики.

Направлення до суду вищевказаних заяви та клопотань, датованих 10.03.2023, підтверджують вищенаведені висновки суду.

Крім того, тимчасове перебування відповідача за кордоном у статусі біженця, про що зазначено у заяві, не свідчить про зміну місця проживання особи та не може бути підставою для здійснення повідомлення відповідача в порядку визначеному ч.8 ст.130 ЦПК України, тобто в порядку, визначеному міжнародними договорами (Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах).

Про що також було зазначено у вищевказаній ухвалі суду від 06.01.2023.

Таким чином, повторно заявлена відповідачем вимога щодо його належного повідомлення, яку суд визнав необґрунтованою, та явно такою, що свідчить про зловживання стороною відповідача своїми процесуальними правами та неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, дають суду підстави для залишення клопотання без розгляду .

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч.3 цієї статті, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 43,123,130,131, 251, 259, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про зміну місця проживання в частині заявленого клопотання про вручення йому та ОСОБА_4 судової повістки в порядку, визначеному Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах залишити без розгляду.

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у даній цивільній справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України відмовити.

Ухвала суду самостійному апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Муранова-Лесів