Справа № 161/8672/22 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/245/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Терлецького О. М.,

представника відповідача Мельник В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та відновлення залишку коштів на рахунку за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року, В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що у період з 03 грудня 2018 року по 05 грудня 2018 року відповідач Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» безпідставно видав кредитні кошти невідомій особі, яка шляхом незаконного віддаленого доступу подавала заявки на укладення кредитних договорів на його ім`я.

Позивач зазначав, що відповідач електронним запитом невідомої особи: 03 грудня 2018 року провів платіж, списавши з його кредитних коштів суму у розмірі 22 039 грн 13 коп. (у валюті операції), 22 700 грн 27 коп. (у валюті карти) та 887 грн 27 коп. (комісії) код квитанції 3501; 04 грудня 2018 року провів платіж, списавши з його кредитних коштів суму у розмірі 22 039 грн 13 коп. (у валюті операції), 22 700 грн 27 коп. (у валюті карти) та 887 грн 27 коп. (комісії) код квитанції 4501; 04 грудня 2018 року видав невідомій особі суму коштів у розмірі 10 000 грн на підставі незаконно укладеного від його імені договору на швидкий кредит № 4153; 04 грудня 2018 року видав невідомій особі суму коштів у розмірі 5 000 грн на підставі незаконно укладеного від його імені договору на швидкий кредит №4169; 04 грудня 2018 року провів платіж, списавши з його кредитних коштів суму у розмірі 18 503 грн 12 коп. (у валюті операції), 19 058 грн 21 коп. (у валюті карти) та 746 грн 21 коп. (комісії) код квитанції 9501; 04 грудня 2018 року провів платіж, списавши з його кредитних коштів суму у розмірі 102 грн (у валюті операції), 106 грн 08 коп. (у валюті карти) та 04 грн 08 коп. (комісії) в користь ОСОБА_3

04 грудня 2018 року на підставі поданих ним заяв про повернення незаконно списаних коштів та отримання кредитів, відповідач повернув йому 41 758 грн 48 коп.

Оскільки банк не забезпечив безпеку платежів, прийняв до виконання не ініційовані ним операції, безпідставно без його згоди видав кредити, тому внаслідок проведених операцій залишок боргу, який створений невідомою особою шляхом подання електронних заявок на отримання кредиту та який рахується за ним, складав 7 805 грн 24 коп. та 15 000 грн, що всього становить 22 805 грн 24 грн.

Позивач також вказував, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на його користь стягнуто 22 805 грн 24 коп. безпідставно списаних коштів, а рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до нього про стягнення заборгованості було відмовлено.

Вважає, що зазначені судові рішення свідчать про незаконність дій відповідача щодо списання коштів з його рахунку і судами було досліджено, що до початку вказаних незаконних операцій стан його рахунку мав надлишок власних коштів в сумі 01 грн 14 коп. Заборгованість за кредитом почала утворюватися після безпідставного списання банком коштів з його рахунку.

При вирішенні питання про відновлення стану рахунку до суми 01 грн 14 коп. слід врахувати те, що для його відновлення відповідач лише пише як безпідставні 16 585 грн 49 коп., проте вказана сума є неактуальною так як частина кредитного ліміту погашена сумою 6 000 грн витрат на правову допомогу, стягнутих за рішенням суду від 13 вересня 2019 року у справі №161/276/19. Вважає, що кінцева сума залишку коштів на його рахунку має становити 6 001 грн 14 коп.

Крім того вважає, що у результаті незаконного списання коштів, здійснених банком 03 грудня 2018 року та 04 грудня 2018 року, він має право на відшкодування пені, нарахованої на суму неналежного переказу за кожен день у розмірі 29 715 грн 22 коп. та 3% річних у розмірі 2 442 грн 34 коп.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд: зобов`язати відповідача АТ КБ «Приватбанк» припинити порушення його прав як споживача фінансових послуг; скасувати проценти, пеню та інші штрафні санкції, незаконно нараховані банком на безпідставно списані кошти у розмірі 22 805 грн 24 коп., починаючи з 03 грудня 2018 року; зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на картці/рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на його ім`я до суми 6 001 грн 14 коп.; стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 29 715 грн 22 коп. та 3% річних у розмірі 2 442 грн 34 коп., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ КБ «Приватбанк» просив апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок грошових коштів на картці/рахунку скасуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення та із залишенням в решті рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року у цивільній справі № 161/276/19 з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто безпідставно списані кошти у розмірі 22 805 грн 24 коп. (а.с.9-16).

Як вбачається зі змісту зазначеного рішення суду, у період з 03 грудня 2018 року по 05 грудня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» безпідставно видав кредитні кошти невідомій особі, яка шляхом незаконного віддаленого доступу подавала заявки на укладення кредитних договорів на ім`я ОСОБА_1 . На підставі поданих позивачем 04 грудня 2018 року заяв про повернення незаконно списаних коштів та отримання кредитів відповідач повернув йому 41 758 грн 48 коп. З огляду на те, що банк не забезпечив безпеку платежів, прийняв до виконання не ним ініційовані операції, безпідставно без його згоди видав кредит та списав з його рахунків кошти на суму 22 805 грн 24 коп., своїми діями банк спричинив порушення його прав та виникнення збитків для нього.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року у цивільній справі № 161/1411/20 у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.17-20).

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року відповідачем АТ КБ «Приватбанк» було виконано, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 01 серпня 2022 року (а.с.59). Зарахування грошових коштів у розмірі 22 805 грн 24 коп. на рахунок позивача ОСОБА_1 , а також 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу відбулося 30 червня 2022 року, які були стягнуті на його користь за іншим рішенням суду (а.с.24-26, 28).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 у своїх вимогах, зокрема, просив суд зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на його кредитному рахунку в сумі 6 001 грн 14 коп., з врахуванням тієї обставини, що залишковий баланс на його кредитній карті до моменту здійснення банком незаконних транзакцій складав 01 грн 14 коп. та стягнення за рішенням суду з банку на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відновлення балансу по цій карті на рівні 6 001 грн 14 коп. свідчитиме про набуття ОСОБА_1 права власності на грошові кошти у розмірі 6 000 грн без достатньої правової підстави з врахуванням отримання ним цих коштів та підтвердження цього факту відповідним доказом скріншотом з мобільного додатку «Приват24» про зарахування 28 805 грн 24 коп. у справі № 161/276/19.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Як уже було встановлено рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2019 року у цивільній справі № 161/276/19, у період з 03 грудня 2018 року по 05 грудня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» безпідставно видав кредитні кошти невідомій особі, яка шляхом незаконного віддаленого доступу подавала заявки на укладення кредитних договорів на ім`я ОСОБА_1 . На підставі поданих позивачем 04 грудня 2018 року заяв про повернення незаконно списаних коштів та отримання кредитів відповідач повернув йому 41 758 грн 48 коп. З огляду на те, що банк не забезпечив безпеку платежів, прийняв до виконання не ним ініційовані операції, безпідставно без його згоди видав кредит та списав з його рахунків кошти на суму 22 805 грн 24 коп., своїми діями банк спричинив порушення його прав та виникнення збитків для нього. Вказаним рішенням суду з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто безпідставно списані кошти у розмірі 22 805 грн 24 коп.

Залишковий баланс на кредитній карті ОСОБА_1 до моменту здійснення банком несанкціонованих позивачем транзакцій складав 01 грн 14 коп.

Незважаючи на те, що вказані транзакції були незаконними та повернення банком позивачу частини кредитних коштів у розмірі 41 758 грн 48 коп. самостійно, а іншої за рішенням суду у розмірі 28 805 грн 24 коп., з врахуванням 6 000 грн витрат на професійну правничу допомогу за іншим рішенням суду, банк починаючи з 04 січня 2019 року по 01 березня 2020 року нараховував позивачу штрафні санкції та щомісячні платежі на кредитні кошти, якими позивач не користувався, оскільки не здійснював будь-яких операцій по кредитній картці. Станом на 30 червня 2022 року у позивача існує заборгованість по кредитній картці у розмірі 16 585 грн 49 коп., що підтверджується випискою по кредитному рахунку позивача.

Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року у цивільній справі № 161/1411/20 у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, яким констатовано відсутність у позивача кредитної заборгованості перед банком.

Отже, оскільки позивач ОСОБА_1 не здійснював платіжних операцій у період з 03 грудня 2018 року по 05 грудня 2018 року, а АТ КБ «Приватбанк» безпідставно видав кредитні кошти невідомій особі, нараховуючи при цьому за згаданий вище період на видані кредитні кошти штрафні санкції, що є незаконним, тому вимога позивача ОСОБА_1 про зобов`язання банку відновити залишок грошових коштів на картці/рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на його ім`я, до суми 6 001 грн 14 коп., є підставною та підлягає до задоволення, у зв`язку з чим рішення суду у цій частині підлягає скасуванню.

Задоволення вказаної позовної вимоги, на думку колегії суддів, буде ефективними способом захисту порушеного права позивача, оскільки в інший спосіб його захистити неможливо. Грошові кошти у розмірі 6 000 грн, які стягнуті з відповідача на користь позивача, як витрати на правову допомогу в іншій справі та які є власними коштами ОСОБА_1 , банк відніс на погашення боргу по кредитній картці, який виник з вини самого банку.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позовна вимога позивача про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» припинити порушення його прав, як споживача банківських послуг, не підлягає задоволенню, оскільки вона є неконкретизованою і з її змісту незрозуміло, яким чином та у який спосіб банк повинен відновити права позивача.

Правильним є також висновок суду про безпідставність вимоги позивача про скасування процентів, пені та інших штрафних санкцій, незаконно нарахованих банком на безпідставно списані кошти у розмірі 22 805 грн 24 коп., починаючи з 03 грудня 2018 року, оскільки така вимога не є ефективним способом захисту порушених прав, оскільки жодним чином не відновлює порушене право ОСОБА_1 і не нівелює негативні наслідки порушення його права. Фактично ця вимога зводиться до скасування заборгованості, проте питання існування боргу та його складових вирішується під час розгляду позовних вимог про стягнення боргу за кредитом. Колегія суддів звертає увагу на те, що проценти, пеня та інші штрафні санкції, які позивач просить скасувати, були предметом розгляду цивільної справи № 161/1411/20, за наслідками розгляду якої 01 березня 2021 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було ухвалено рішення про відмову у позові банку.

Крім того, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з банку на його користь пені та 3% річних на суму коштів у розмірі 22 805 грн 24 коп., оскільки їх нарахування на кредитні кошти, які є власністю банку, а не позивача, є неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи у вказаній частині, порушення судом норм матеріального та процесуального права, спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди представника позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені позовній заяві, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи у цій частині.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» відновити залишок грошових коштів на картці/рахунку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його у цій частині необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , тому враховуючи те, що позивач як споживач був звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 992 грн 40 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488 грн 60 коп., а всього 2 481 грн судового збору.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Терлецьким О. М. було укладено договір № 194 про надання правової допомоги у цій справі (а.с.31).

Згідно наданого позивачем акту приймання-передачі згідно договору №194 про надання правової допомоги від 05 липня 2022 року адвокатом Терлецьким О. М. у суді першої інстанції позивачу було надано правову допомогу, вартість наданих послуг становить 15 000 грн, яка позивачем оплачена у вказаному розмірі згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 47 від 05 липня 2022 року (а.с.33, 34). Згідно акту приймання-передачі згідно договору № 194 від 05 липня 2022 року про надання правової допомоги від 15 січня 2023 року в суді апеляційної інстанції адвокатом Терлецьким О. М. позивачу було надано правову допомогу, вартість наданих послуг становить 10 000 грн, яка позивачем оплачена у вказаному розмірі згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 151 від 15 січня 2023 року.

Загальний розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанціях становить 25 000 грн.

Враховуючи ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам підлягають стягненню понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок грошових коштів на картці/рахунку скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відновити залишок грошових коштів на картці/рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , до суми 6 001 (шість тисяч одна) гривня 14 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: