Справа № 365/529/22
Номер провадження: 2/365/38/23
15 березня 2023 року смт Згурівка
Згурівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Кучерявої Л.М.
за участю секретаря судового засідання Хрущ Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком,
Позивач ОСОБА_1 , через свого уповноваженого представника - адвоката Костенка О.М., звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 . В разі задоволення позову стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є невісткою позивача, яка з 20 лютого 2020 року не проживає в його будинку, при цьому проживає за іншою адресою у АДРЕСА_2 , ніяких зв`язків вони не підтримують.
Відповідно до Акту обстеження № 03.14-17/164 від 01.11.2022 року комісія в складі депутата Згурівської селищної ради Броварського району Київської області Кошіль С.Г., старости Вознесенського старостинського округу Шовкун Т.О., сусідів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в присутності заявника ОСОБА_1 провели обстеження житлового будинку АДРЕСА_1 . В ході обстеження було встановлено, що за даною адресою зареєстровані: власник - ОСОБА_1 з 18.09.1991, дружина власника - ОСОБА_6 з 18.09.1991, син - ОСОБА_7 з 04.07.2013, невістка - ОСОБА_2 з 17.02.2020, але фактично проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
При обстеженні речей вжитку та особистих речей ОСОБА_2 в будинку не виявлено, так як з 20.02.2020 вона не проживає по місцю реєстрації, а також не несе витрат по утриманню будинку (в тому числі оплату комунальних послуг).
Реєстрація відповідача в будинку позивача створює останньому певні труднощі з приводу отримання державної допомоги у вигляді субсидії, до того ж на його адресу приходить поштова кореспонденція від фінансових установ на ім`я відповідача.
Ухвалою судді Згурівського районного суду Київської області від 16.11.2022 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, сторнам надано строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08.02.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Костенко О.М. не з`явились. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації, фактичного проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. Про причини неявки в судові засідання суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов до суду не подала.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подала до суду відзиву на позовну заяву та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось.
Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено з копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 листопада 1997 року (а.с. 9), копії державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 10), копії облікової картки об`єкта по господарського обліку на 2016-2023 роки (а.с. 13).
В житловому будинку, крім позивача (власника), зареєстровані: дружина позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.09.1991 року; син позивача - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.07.2013 року; невістка позивача - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 17.02.2020 року. Але фактично проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . При обстеженні речей вжитку та особистих речей ОСОБА_2 у будинку не виявлено, так як з 20.02.2020 не проживає по місцю реєстрації. ОСОБА_2 не несе витрат по будинку (в тому числі по оплаті комунальних послуг) (а.с. 11 - акт обстеження № 03.14-17/164 від 01.11.2022, а.с. 6 - копія довідки про реєстрацію місця проживання особи).
Із довідки, виданої старостою Вознесенського старостинського округу 14 від 02.11.2022 № 03.14-17/165, вбачається, що згідно акту обстеження № 03.14-17/164 від 01.11.2022 ОСОБА_2 зареєстрована в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 17.02.2020, але фактично не проживає за даною адресою з 20.02.2020 року (а.с. 12 - довідка).
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, а згідно другого речення частини 2 ст. 64 ЖК України членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року).
У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , зареєстрована його невістка - ОСОБА_2 (відповідач у справі). Відповідач не користується приміщенням житлового будинку більше одного року, без поважних причин в будинку не проживає, витрат з утримання будинку не несе, добровільно переїхала до іншого постійного місця проживання. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування будинком, а також збереження за відповідачем права на користування житловим приміщенням понад встановлені строки. Реєстрація відповідача у житловому будинку порушує права позивача, як власника вказаного житлового будинку. Суд вважає за необхідне, визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .
На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 992,40 грн.
Керуючись ст. 16, 317, 391, 405 ЦК України, ст. 64, 71, 72, 156 ЖК України, ст. 2, 19, 81, 141, 280, 281, 282, 284, 353, 354 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Головуючий суддя Л.М. Кучерява