Справа № 720/1198/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Павлінчука С.С.

з участю секретаря Політнічук Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про вселення в житлове приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач по первісному позову звернувся до суду з позовом до відповідача про вселення його до житлового будинку в господарстві АДРЕСА_1 посилаючись на те, що його незаконно позбавили права користування житловим приміщенням.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 29.06.2021 року позовну заяву було залишено без руху.

22.07.2021 року від представника позивача надійшла заява на виконання ухвали без руху.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 09.08.2021 року було відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі.

27.08.2021 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позов не визнала та просила відмовити в його задоволенню.

27.08.2021 року від ОСОБА_4 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 13.10.2021 року було відкрито провадження по зустрічній позовній заяві.

28.10.2021 року від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні зустрічного позову.

05.11.2021 року від представника ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив.

17.11.2021 року ухвалою Новоселицького районного суду провадження по вищевказаній справі було зупинено провадження по справі.

14.04.2022 року провадження по справі було відновлено.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 13.05.2022 року було закрито провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 01.03.2023 року було закрито провадження по зустрічному позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням в частині вимоги щодо визнання ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку із відмовою позивача від позовної вимоги.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив його задовольнити. Він пояснив, що приблизно в 20 числах травня 2020 року він два дні проживав у будинку по АДРЕСА_1 . З 2017 року він був на лікуванні. В червні 2020 року він проживав в м.Чернівці, оскільки його сестра ОСОБА_4 не пускала його до господарства. З 06.09.2016 року по 2017 рік він перебував на реабілітації в медичному центрі закритого типу у зв`язку із захворюванням на наркоманію. В господарстві по АДРЕСА_1 він зареєстрований з 2001 року, однак фактично проживав у вищевказаному будинку з дня свого народження. Відповідач проживала по АДРЕСА_2 з 2002 року, хоча зареєстрована по АДРЕСА_1 . У вищевказаному господарстві залишились його речі, зокрема інструменти та одежа. В будинку він проводив різні ремонті роботи, оскільки вважає своїм домом.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_4 суду дала показання, що позивач з травня 2015 року проходив лікування від наркотичної залежності в ТОВ «Ренесанс», де і проживав орієнтовно 9-10 місяців. Дане лікування оплатила мати позивача. Після того, як він завершив курс лікування в стаціонарі, він доліковувався амбулаторно та проживав на квартирі в м. Чернівці з 2016 року по 2020 рік. Вона не перешкоджала йому проживати у будинку по АДРЕСА_1 . Брат не проживав тут, бо боялися, що він знову стане наркозалежним попавши в знайоме йому раніше негативне середовище. Десь з кінця 2015 року до кінця 2016 року вона робила ремонт за власні кошти у вищевказаному будинку. В травні 2020 року ОСОБА_1 приїжджав, щоб познайомити її із своєю дружиною. В будинку жодних речей позивача не має, оскільки вона сама йому їх за кілька разів відвезла в м.Чернівці, де він проживав. Інструменти позивача були викрадені його друзями наркоманами ще до початку лікування. Вона дійсно не пустила позивача до господарства, оскільки там проживала сім`я ОСОБА_6 із дружиною до 2022 року.

Свідок ОСОБА_7 суду дала показання, що вона є дружиною позивача, з яким вона проживає у цивільному шлюбі із 2019 року. Приблизно з травня 2019 року вона разом із позивачем винаймали квартиру в м.Чернівці. В кінці травня її чоловік в господарстві по АДРЕСА_1 заливав бетон та майже кожні вихідні їздив до будинку, де ремонтував насос та прибирав подвір`я, деколи чоловік залишався там ночувати. Згодом відповідач запропонувала їй з чоловіком проживати у будинку та вони деякий час там жили, однак потім вона сказала ОСОБА_8 , що він там може проживати, але без неї. На початку 2020 року вони хотіли забрати речі чоловіка, але відповідач не дозволила та вони декілька разів викликали поліцію. Останній раз коли вони викликали поліцію, то їм відчинили квартиру люди, яким ОСОБА_9 здавала її в оренду, однак вони також їх не пустили. Потім приїхала ОСОБА_9 та сказала, що нехай вони складуть список речей, які необхідно повернути та вона віддасть їх через суд.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні дав показання, що ОСОБА_11 проходив реабілітацію в ТОВ «Ренесанс», де лікувався від наркозалежності з 2016 року. Перший рік він перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема 9 місяців у закритому стаціонарі, а 3 місяці денного стаціонару. Потім він став волонтером, тобто почав проживав на соціальній квартирі з товаришами по курсу і вдень відвідував центр та перебував під наглядом лікарів. Час від часу ОСОБА_8 з його дозволу їхав на декілька днів додому в м.Новоселиця, однак постійно повідомляв де він перебуває. З ОСОБА_4 він також знайомий, оскільки остання приїжджала до брата. В 2019 році він звільнився, а ОСОБА_1 продовжував там працювати.

Свідок ОСОБА_12 суду дав показання, що він є двоюрідним братом позивача та відповідача. Йому відомо, що ОСОБА_1 проживав по АДРЕСА_1 із народження. Він знає, що останній проходив лікування в м.Чернівці з 2016 року, а тому деякий час і не проживав у вищевказаному будинку. В 2019 році він бачив як ОСОБА_13 приїжджав до будинку разом із своєю дружиною. Мати позивача та відповідача з 2015 році знаходиться в Італії та вона фінансувала ремонт у вищевказаному будинку. ОСОБА_4 є безробітною, а тому і не мала змоги зробити ремонт у будинку.

Свідок ОСОБА_14 суду дав показання, що він є чоловіком ОСОБА_4 . Йому відомо, що сторони та їхня матір проживали всі в будинку по АДРЕСА_1 . В 2014 році ОСОБА_5 поїхала на роботу в Італію. Вячеслав лікувався у ТОВ «Ренесанс» від наркозалежності приблизно десь 9 місяців, а потім залишився там працювати і проживав на квартирі в м.Чернівці. Проживання на квартирі йому оплачувала ОСОБА_5 , яка пересилала гроші з Італії. Речі, які були в будинку він разом із ОСОБА_9 відвезли позивачу, коли він ще проходив лікування. На даний час жодних речей ОСОБА_1 у будинку не має. Ремонт в будинку робила ОСОБА_4 та він частково фінансово допомагав їй. Також йому відомо, що остання попросила одного чоловіка, щоб він проживав у господарстві та дивився за будинком.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання, що він орендував у ОСОБА_4 будинок по АДРЕСА_1 з жовтня 2020 року по березень 2022 року. В будинку був зроблений ремонт та поставлені нові меблі. Коли ОСОБА_1 приїжджав до будинку, то його не було вдома і він сказав своїй дружині, щоб та не пускала його до господарства. За оренду будинку відповідачу він сплачував по 150 євро в місяць та платив за всі комунальні послуги. Від дійсно підписав договір позички житлового будинку із ОСОБА_4 та акт приймання-передачі до нього, однак дати укладання та передачі там вказані невірно, оскільки відповідач його так попросила підписати. Крім того, він підписував акт від 17.08.2021 року, однак інформація яка там зазначена не відповідає дійсності, оскільки він із червня 2017 року в будинок по АДРЕСА_1 не навідувався

Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає що первісний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18443672 від 09.04.2008 року частка житлового будинку по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4 як приватна спільна часткова власність. Відповідно до довідки відділу організації надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області №46 від 07.07.2021 року по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №271276526 від 19.08.2021 року встановлено, що ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на вищевказаний житловий будинок в цілому.

Згідно довідки ТзОВ «Ренесанс» №107 від 29.04.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 проходив з 06.09.2016 року по 20.09.2017 року стаціонарний курс, та з 21.09.2017 року по 15.07.2019 року денний курс реабілітації у наркологічному центрі «Ренесанс Чернівці».

Відповідно до листа начальника ВП №6 (м.Новоселиця) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області №1265/123/53/01-2021 від 23.02.2021 року встановлено, що ОСОБА_1 16.10.2020 року звертався із заявою про те, що ОСОБА_4 відмовилася впустити його до житлового будинку по АДРЕСА_1 , а 02.11.2020 року у ОСОБА_1 виник словесний конфлікт із невідомою жінкою по вищевказаній адресі.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.4 ст.156 ЖК України До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є зведеними братом та сестрою та тривалий час спільно проживали у господарстві по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 разом із своєю матір`ю ОСОБА_5 , а тому їх слід було вважати членами однієї сім`ї.

Позивач проживав у вищевказаному житловому будинку безперервно із народження до травня 2016 року, коли розпочав лікування від наркоманії, що підтверджено показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 ОСОБА_14 та визнала сама відповідач.

ОСОБА_1 проходив лікування у двох формах: стаціонарній, постійного шляхом перебування у лікуваному закладі закритого типу, та денній, шляхом проживанням разом із іншими такими ж хворими на орендованій ними ж квартирі в м. Чернівці під наглядом лікарів та перебування протягом дня у лікувальному закладі. Обидві форми лікування були рекомендовані лікарями з метою досягнення більш високого результату видужання.

Таким чином час перебування позивача на лікуванні впродовж часу із 06.09.2016 року по 15.07.2019 року суд визнає поважною причиною його відсутності за місцем свого основного проживання згідно п.6 ч.3 ст.71 Житлового кодексу України та впродовж одного року згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що позивач зі згоди відповідача проживав у вказаному будинку у травні 2020 року та в подальшому регулярно майже кожні вихідні приїжджав здійснювати там різні ремонтні роботи, то фактично цим він підтвердив свій інтерес до даного господарства як наймача.

Крім того, він офіційно з травня 2001 року до теперішнього часу зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 разом із своєю матір`ю, а тому ніколи не втрачав інтересу до даного житла.

Наявність іншого житла, в якому на теперішній час може проживати позивач, судом не встановлена. Відповідач не довела, що позивач забезпечений іншим житлом, в якому може проживати.

В свою чергу протиправна поведінка відповідача відносно позивача щодо не допуску до зареєстрованого місця проживання доведена як письмовими відповідями поліції, так і показаннями свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_15 , що свідчитт про порушення права на житло ОСОБА_1 з боку ОСОБА_4 .

Тобто, судом не встановлено обставин, за яких відмова позивачу у його вселені буде дотримувати баланс інтересів сторін спору та не порушувати законні права та інтереси позивача по справі.

В задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Постановою Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №182/6536/13-ц визначено, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Постановою Верховного суду від 21 липня 2021 року по справі № 227/1044/20, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 проходив з 06.09.2016 року по 20.09.2017 року стаціонарний курс, та з 21.09.2017 року по 15.07.2019 року денний курс реабілітації у наркологічному центрі «Ренесанс Чернівці», що підтверджується довідкою ТзОВ «Ренесанс» №107 від 29.04.2021 року. Також обставина не проживання останнього тривалий час у вищевказаному будинку підтвердити свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . Крім того, позивачем по зустрічному позову не було надано суду доказів того, що відповідач, як член її родини більше року без поважних причин в спірному помешканні позивачем не доведено.

Таким чином в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

На підставі ст.47 Конституції України, ст.ст.29, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд керуючись ст.ст.258, 263, 265, 268 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в житловий будинок по АДРЕСА_1 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.С. Павлінчук